ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2018 р. Справа№ 925/17/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши матеріали апеляційної скарги №14/11-480 від 24.07.2018 (вх. №09.1-04.1/926/18 від 19.10.2018) Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія «Укртатнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018

у справі №925/17/18 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія «Укртатнафта»

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРЕТА-СОЮЗ»

про стягнення 2 500 156, 67 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача: Дмитренко А.М., довіреність № 14/03-14 від 27.12.2017

від відповідача: Поліщук О.О. довіреність № 130/26-07-10-18 від 08.10.2018

від третьої особи: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю " Верета-Союз " 2 500 156,67 грн податкового кредиту.

19.02.2018 Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія «Укртатнафта» подано клопотання про заміну відповідача.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.03.2018 справа була направлена за підсудністю до Господарського суду міста Києва у зв'язку із здійсненням заміни первісного відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Верета-Союз» на належного відповідача - Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві. Залучено у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТОВ «Верета-Союз».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 (повний текст складено 05.07.2018) у справі №925/17/18 в позові відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи пп. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 21.05.2014, та недоведення позивачем наявність збитків, причинно-наслідкового зв'язку між збитками і неправомірними діями органу державної фіскальної служби, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія «Укртатнафта», 24.07.2018 подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №14/11-480 від 24.07.2018, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №925/17/18 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з'ясуванні усіх обставин справи, що мають значення для справи. Так, апелянт стверджує, що місцевим господарським судом не було враховано того, що судовим рішення в адміністративній справі визнано протиправність дій ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві з непроведення реєстрації поданих ТОВ «Верета-Союз» видаткових накладних. За твердженнями апелянта судом безпідставно не було застосовано приписи ст. 56 Конституції України та ст. 1173 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 колегією суддів у складі: головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Алданової С.О. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія «Укртатнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №925/17/18. Відповідачу та третій особі встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом семи днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 26.09.2018.

27.09.2018 до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що оскаржуване рішення прийнято на підставі повного, всебічного та об'єктивного з'ясування усіх обставин справи з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

27.09.2018 до Київського апеляційного господарського суду від третьої особи надійшли письмові пояснення у справі, в яких ТОВ «Верета-Союз» просить задовольнити апеляційну скаргу позивача, а оскаржуване рішення скасувати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 розгляд апеляційної скарги призначено на 16.10.2018.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

За актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу №925/17/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2018 справу та апеляційну скаргу №14/11-480 від 24.07.2018 (вх. №09.1-04.1/926/18 від 19.10.2018) Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія «Укртатнафта» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою від 29.10.2018 справу №925/17/18 прийнято до провадження Північним апеляційним господарським судом визначеним складом суду; відкрито апеляційне провадження Північним апеляційним господарським судом за апеляційною скаргою №14/11-480 від 24.07.2018 (вх. №09.1-04.1/926/18 від 19.10.2018) Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія "Укртатнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі №925/17/18. Учасникам справи встановлено строк для подання заяв та клопотань, пояснень до 21.11.2018. Розгляд справи №925/17/18 призначено на 28.11.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 розгляд справи на підставі приписів ст. 218 ГПК України відкладено на 21.12.2018.

Представник третьої особи в судове засідання 21.12.2018 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання третьою особою не повідомлялось.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, унормованих ст. 273 ГПК України, а також з врахуванням того, що явка представників учасників справи судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників третьої особи, повідомленої належним чином про здійснення перегляду справи в апеляційному порядку.

Представник позивача в судовому засіданні 21.12.2018 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.12.2018 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

11.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (покупець за договорами, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРЕТА-СОЮЗ» (продавець за договорами, третя особа у справі) укладено три договори купівлі-продажу нафти № 2628/1/2120; № 2629/1/2120; № 2631/1/2120, за змістом яких позивач зобов'язався оплатити та прийняти нафту, а третя особа зобов'язалася передати покупцю нафту українських родовищ на умова цього договору (а.с. 16, 17, 19, 20, 22, 23 том І).

Згідно платіжного доручення № від 11.12.2015 позивачем здійснено передплату за нафту згідно договору № 2631/1/2120 від 11.12.2015 в сумі 260 000,00 грн, за якою третьою особою було складено та зареєстровано податкову накладну № 10 від 11.12.2014 на суму ПДВ - 876 666,67 грн.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 2628/1/2120 від 11.12.2015 третя особа поставила, а позивач прийняв нафту у кількості 50,675 тонн на загальну суму 464 953,26 грн. в т.ч. ПДВ 77492,21 грн (акт прийому - передачі нафти № 2; а.с. 18 том І).

На виконання умов договору № 2629/1/2120 від 31.12.2015 третя особа поставила, а позивач прийняв нафту у кількості 94,953 тонн, на загальну суму 871 212,77 грн в т.ч. ПДВ 145 202,13 грн (акт прийому - передачі нафти № 2; а.с. 21 том І).

На виконання умов договору № 2631/1/2120 від 31.12.2015 третя особа поставила, а позивач прийняв нафту у кількості 2016,062 тонн, на загальну суму 18 924 774,00 грн. в т.ч. ПДВ 3154129,00 грн (акт прийому - передачі нафти № 1; а.с. 25 том І).

Підставою звернення з даним позовом стало те, що оскільки ТОВ «ВЕРЕТА-СОЮЗ» не складено та не зареєстровано по факту поставки нафти податкові накладні на загальну суму 2 500 156,67 грн, позивач втратив можливість внести відповідні суми ПДВ до податкового кредиту. Такими діями, на переконання позивача, було завдано йому збитку у вищенаведеній сумі.

Водночас, ТОВ «ВЕРЕТА-СОЮЗ», заперечуючи проти задоволення позову, в суді першої інстанції вказував на те, що ним було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, зокрема, ним було видано та подано до державної податкової інспекції відповідні податкові накладні № 11 від 11.12.2015 до договору № 2628/1/2120 від 11.12.2015; № 13 від 31.12.2015 до договору № 2629/1/2120 від 31.12.2015; № 14 від 31.12.2015 до договору № 2631/1/2120 від 31.12.2015. Проте, інспекцією вказані накладні не прийняті, у зв'язку з чим ТОВ «ВЕРЕТА-СОЮЗ» звернулось до адміністративного суду з відповідним позовом.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 у справі № 823/309/16, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016, визнано протиправними дії державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті для реєстрації податкових накладних товариства з обмеженою відповідальністю "Верета-Союз": податкової накладної № 11 від 11.12.2015 року, податкової накладної № 13 від 31.12.2015 року, податкової накладної № 14 від 31.12.2015 року. Зобов'язано державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняти та зареєструвати датою (операційним днем) та часом фактичного отримання податковим органом засобами електронного зв'язку для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних: податкової накладної № 11 від 11.12.2015 року, податкової накладної № 13 від 31.12.2015 року, податкової накладної № 14 від 31.12.2015 року.

З урахуванням вищенаведених обставин, 19.02.2018 Публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія «Укртатнафта» подало клопотання про заміну відповідача у справі на Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві. Крім того, у вказаній заяві позивачем було змінено підставу позову, зокрема, зазначено, що саме у зв'язку із протиправними діями ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, ПАТ «Укртатнафта» було позбавлено права на віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 2 500 156,67 грн.

Судова колегія за результатами перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення встановила відсутність правових підстав для його скасування, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 217 ГК України унормовано, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої ст. 224 ГК України, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправність діяння боржника, тобто поведінка боржника має порушувати як приписи законодавства так і умови договору; 2) наявність збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) наявність вини порушника зобов'язання, тобто особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність лише за наявності вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Статтею 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову закладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, Кабінетом Міністрів України постановою від 29 грудня 2010 р. № 1246 (у редакції від 26 квітня 2017 р. № 341) затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних

Порядок № 1246 визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї до Єдиного реєстру податкових накладних.

Після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх ДФС за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем з урахуванням вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг " та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у платника податку.

Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйнятті, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС.

Відповідно до пп. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14 ПК України єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Згідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 236, Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

Позивачем в порушення вищенаведених приписів чинного законодавства належними і допустимими доказами у розумінні присів ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено обставин наявності шкоди (збитків) з огляду на ухвалення адміністративним судом рішення про зобов'язання органу державної фіскальної служби прийняти та зареєструвати датою (операційним днем) подання податкових накладних № 11 від 11.12.2015; № 13 від 31.12.2015; № 14 від 31.12.2015 на загальну суму ПДВ 2 500 156,67 грн.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що згідно ст. 129-1 Конституції України, ст. 326 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" судом вказано, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Янголенко проти України»).

Посилання скаржника на те, що місцевим господарським судом з огляду на наявність судового рішення про визнання незаконними дій ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві безпідставно було відмовлено в задоволенні позову про стягнення збитків не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки вказаним рішенням, серед іншого, також було зобов'язано орган державної фіскальної служби вчинити відповідні дії щодо прийняття видаткових накладних з дати їх подання, що виключає завдання позивачу збитків.

Приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства у їх сукупності та встановлені у даній справі обставини, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не було доведено наявності завданої органами державної фіскальної служби збитків, та причинно-наслідкового зв'язку між збитками та протиправними діями відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 925/17/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія «Укртатнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 925/17/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 у справі № 925/17/18 залишити без змін.

3. Справу № 925/17/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 29.12.2018