ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р. Справа№ 910/10638/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018

у справі №910/10638/18 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-ІНТЕГРАТОР»

до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ»

про стягнення 339 125,81 грн.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТ-ІНТЕГРАТОР» (надалі - ТОВ «ІТ-ІНТЕГРАТОР», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (надалі - ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», відповідач) про стягнення 339 125,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства України та умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 455/17-Т/Ц2 від 02.06.2017, безпідставно відмовив у виплаті страхового відшкодування за страховим випадком, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 333 227,22 грн страхового відшкодування, 4 398,59 грн нарахованої пені та 1 500,00 грн збитків у вигляді понесених витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/10638/18 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в сумі 333 227,22 грн., пеню в сумі 3 132,36 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 5 045,39 грн., а в задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у зв'язку з неповнотою та неправильним встановленням судом обставин, які мають значення для справи, за неповної та неправильної оцінки наданих сторонами доказів та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2018 апеляційну скаргу ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, встановлено ТОВ «ІТ-ІНТЕГРАТОР» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

22.11.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» надійшла заява про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/10638/18, а 23.11.2018 - відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «ІТ-ІНТЕГРАТОР», в якому позивач, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги та заперечуючи її доводи, зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 17.12.2018 представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, наведених у ній, просив скасувати оскаржуване рішення, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та задовольнити заяву про поворот виконання судового рішення.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, наявність підстав для її задоволення та скасування рішення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 02.06.2017 між ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (страховик) та ТОВ «ІТ-ІНТЕГРАТОР» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 455/17-Т/Ц2 (надалі - договір страхування).

Відповідно до пунктів 4, 5 договору страхування його предметом є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать Закону, пов'язані з володінням, користуванням, розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаним у розділах 5, 6 цього договору, а саме, транспортним засобом - автомобілем HONDA CRV, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 (далі - застрахований автомобіль).

Пунктом 22.1. договору страхування визначено, що за умовами цього договору страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п.22.2 цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості.

За умовами п.22.2. договору страхування, до страхових випадків відносяться, зокрема, збитки внаслідок ДТП - будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Відповідно до пп. 24.3.4. страхувальник має право відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі розділу 28 цього Договору.

Пунктом 28.4. договору страхування встановлено, що страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування, якщо, зокрема:

- страхувальник невчасно повідомив страховика про настання страхового випадку без поважних на це причин або створював страховикові перешкоди у визначенні факту настання страхового випадку та/або обставин страхового випадку та розміру збитків (своєчасно не надав пошкоджений транспортний засіб для огляду, не повідомив дійсні обставини страхового випадку, не надав передбачених цим договором речей, документів та ін.) (пп. 28.4.4 договору);

- страхувальник (його представник) не виконав обов'язків, передбачених умовами договору (пп. 28.4.6 договору);

- страхувальник (водій застрахованого транспортного засобу) не виконав обов'язок пройти медичний огляд на стан сп'яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України (пп. 28.4.18. договору).

Згідно з пунктом 28.5 договору страхування рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк, визначений п.27.3. договору та повідомляється страхувальнику письмово з обґрунтуванням причин відмови не пізніше 5 робочих днів з дня прийняття такого рішення.

Пунктом 25.1. договору страхування передбачено, що в разі настання передбачених у п.22.2 договору події, страхувальник зобов'язаний:

- негайно, але не пізніше 1 (однієї) години повідомити про настання події Компетентні органи, страховика або його представника за номерами телефону 0 800 60-44-53 (цілодобово), , а також викликати відповідні Компетентні органи. У випадку, коли виконання вказаних вимог було неможливим з об'єктивних причин (наприклад відсутність зв'язку, за станом здоров'я тощо), виконати обов'язки, визначені цим пунктом договору як тільки це стане можливим, і довести документально наявність таких причин (пп. 25.1.2. договору);

- при ДТП діяти у відповідності до п.п. 2.10, 2.11 Правил дорожнього руху (пп. 25.1.5. договору);

- при ДТП пройти огляд на стан сп'яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України (пп. 25.1.6).

Спір між сторонами у цій справі виник внаслідок того, що, на думку позивача, відповідач допустив порушення взятого на себе за договором страхування зобов'язання, безпідставно відмовивши у страховій виплаті.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до господарського суду із вимогами про стягнення з відповідача 339 125,81 грн, з яких: 333 227,22 грн - сума страхового відшкодування, 4 398,59 грн - пеня та 1 500,00 грн - збитки у вигляді витрачених відповідачем коштів за виготовлення звіту про визначення вартості матеріального збитку від 17.06.2018 № 2006.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з того, що позивачем обов'язок за Договором страхування щодо своєчасного, належного звернення до відповідача з повідомленням про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування виконано, факт невиконання відповідачем зобов'язання з виплати страхового відшкодування належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем жодним чином не спростований. При цьому, суд відхилив як необґрунтовані заперечення відповідача проти позову з огляду на те, що постановою Вишгородського районного суду Київської області від 02.03.2018 №363/3698/17 встановлено відсутність у водія ОСОБА_2, який управляв на момент ДТП застрахованим відповідачем автомобілем ознак сп'яніння, а провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Проте з такими висновками місцевого господарського суду колегія суддів не погоджується та вважає, що вони зроблені передчасно та помилково, з огляду на таке.

Так судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.12.2017 близько 12:00 год. у м. Вишгороді на перетині вул. Глібова та вул. Дніпровської відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «HONDA CRV», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок якої застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження.

За даною дорожньо-транспортною пригодою працівниками Вишгородського відділу поліції ГУНПУ у Київській області 04.12.2017 складено протокол серії БД № 326180 про вчинення водієм ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна) та оформлено схему місця ДТП, відібрано пояснення від учасників ДТП (а.с. 92-96).

Цього ж дня працівниками Вишгородського відділу поліції ГУНПУ у Київській області складено протокол серії БД № 107598 про скоєння водієм ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції), оформивши та долучивши до протоколу пояснення свідків (а.с. 97, 98).

06.12.2017 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про настання події, яка має ознаки страхового випадку, однак, останній за наслідками власного розслідування даної події листом №3/к/у від 30.03.2018 відмовив у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи відмову порушенням страхувальником вимог підпунктів 25.1.2, 25.1.5, 25.1.6., 26.1.3 договору страхування (а.с.31, 32).

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 16.01.2018 у справі №363/4792/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.24).

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 02.03.2018 у справі № 363/3698/17 провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 25-28).

14.03.2018 Вишгородським ВП ГУНПУ в Київській області видано довідку № 489241 про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 04.12.2017, згідно з якою огляд на стан сп'яніння водія застрахованого транспортного засобу ОСОБА_2 не проводився через відсутність ознак сп'яніння (а.с.29).

Відповідно до матеріалів звіту про визначення вартості матеріального збитку від 17.06.2018 № 2006, здійсненого на замовлення позивача фізичною особою-підприємцем Білоус І.А., який діє на підставі сертифіката суб'єкта оціночної діяльності від 10.11.2016 № 901/16, вартість відновлюваного ремонту застрахованого автомобіля в результаті його пошкодження у вказаному вище ДТП, визначеної за витратним підходом, складає 333 227,22 грн (а.с. 33-71).

09.07.2018 за вих. №4932 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу (претензію), в якій вказав на необґрунтованість відмови у виплаті страхового відшкодування та запропонував перерахувати грошову суму у розмірі 333 227,22 грн (а.с.72-74).

31.07.2018 за вих. № 4/к відповідач надіслав позивачеві відповідь на претензію, в якій повідомив про відсутність підстав для перегляду прийнятого рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування за результатами досліджених документів (а.с.75).

Наведені вище обставини і спонукали позивача звернутися до суду з вимогами про стягнення з відповідача страхового відшкодування, пені та збитків, понесених на виготовлення звіту про визначення вартості матеріального збитку.

Переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги та надаючи оцінку правовідносинам, що склались між позивачем та відповідачем у даній справі, колегія суддів вважає, що до предмету доказування у даній справі належить встановлення наявності або відсутності визначених чинним законодавством та договором правових підстав для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, вирішення спору у даній справі лежить у площині доведення позивачем суду свого порушеного права або законного інтересу діями відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, пов'язані з виконанням зобов'язань за договором страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 6 Закону України «Про страхування» встановлено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

За приписами ст. 979 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Стаття 980 ЦК України визначає, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Положеннями ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

У статті 982 ЦК України визначено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Аналізуючи зміст укладеного сторонами договору добровільного страхування, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що таким правочином були передбачені умови та вимоги, за порушення яких страхувальник має нести ризик настання негативних наслідків у вигляді рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування. Такими вимогами є обов'язкове виконання умов підпунктів 25.1.2, 25.1.5, 25.1.6., 26.1.3 договору страхування.

Із зазначеними вимогами позивач погодився під час укладення договору страхування з відповідачем. Крім того, позивач зобов'язався ознайомити з умовами Договору безпосередньо особу, допущену до керування застрахованим транспортним засобом. Відтак, договір страхування є обов'язковим для виконання як страхувальником так і допущеною до керування застрахованим транспортним засобом особою.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Як вже зазначалося, підпунктом 25.1.2. договору страхування передбачено обов'язок страхувальника негайно, але не пізніше 1 (однієї) години повідомити про настання події Компетентні органи, страховика або його представника за номерами телефону 0 800 60-44-53 (цілодобово), , а також викликати відповідні Компетентні органи. У випадку, коли виконання вказаних вимог було неможливим з об'єктивних причин (наприклад відсутність зв'язку, за станом здоров'я тощо), виконати обов'язки, визначені цим пунктом договору як тільки це стане можливим, і довести документально наявність таких причин.

Також пп.24.2.2. договору страхування передбачено, що страхувальник зобов'язаний виконувати всі умови договору страхування.

Позивач в обґрунтування позову посилається на своєчасне та належне повідомлення відповідача про настання страхового випадку, а також на те, що зазначену умову договору страхування ним було виконано.

З такими твердженнями позивача погодився і суд першої інстанції, проте наведене спростовується встановленими у даній справі обставинами.

Так, в матеріалах справи наявна довідка ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», підписана директором Департаменту клієнтського сервісу О.Костецьким, в якій зазначено, що 04.12.2017 від ТОВ «ІТ-ІНТЕГРАТОР» не зареєстровано телефонних повідомлень на номера та /або , або будь-який інший номер, який закріплено за страховиком, про настання події з транспортним засобом «HONDA CRV», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який застраховано за договором добровільного страхування наземного транспорту № 455/17-Т/Ц2 (а.с.114).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є одним з доказів у справі, на основі якого орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначений документ складається уповноваженими на те посадовою особою і фактично фіксує наявність певних обставин вчинення адміністративного правопорушення, що кореспондується з приписами ст. 254 зазначеного кодексу.

Судова колегія вважає, що місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки наявному в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення від 04.12.2017 серії БД № 107598, складеному працівниками Вишгородського ВП ГУНПУ в Київській області стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

У зазначеному процесуальному документі зафіксовано, що водій застрахованого автомобіля керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння і від проходження запропонованого огляду на стан сп'яніння у присутності двох свідків відмовився.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_2 висловив відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, що вказує, у свою чергу, на невиконання відповідачем господарського зобов'язання, передбаченого пп.25.1.6, п.25.1. договору страхування.

Судова колегія погоджується з доводами скаржника відносно того, що фіксація повноважними особами даної обставини у протоколі про адміністративне правопорушення є достатнім доказом на підтвердження невиконання відповідачем умови договору страхування та не перебуває у правовій залежності від результату розгляду судом адміністративного матеріалу щодо наявності чи відсутності у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На переконання колегії, місцевий господарський суд помилково вдався до аналізу прийнятої за результатами розгляду Вишгородським районним судом Київської області постанови від 02.03.2018 у справі №363/3698/17, адже у разі встановлення вини водія у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, така обставина слугувала б відповідачеві окремою підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування на підставі п.28.1 договору страхування, яка сама по собі жодним чином не впливає на раніше зафіксовані уповноваженими особами факти.

Під час апеляційного розгляду представник позивача акцентував увагу суду на тому, що під час оформлення працівниками поліції адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_2, свідків, які б засвідчили факт відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння, не було, а тому до такого доказу необхідно ставитись критично та вважати його неналежним.

Разом з тим, судова колегія відзначає, що позивачем суду не було надано доказів ані визнання водієм ОСОБА_2 дій або бездіяльності працівників поліції неправомірними у зв'язку зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення, ані доказів його незаконності.

Більш того, як вбачається зі змісту зазначеного протоколу, водій застрахованого транспортного засобу підписав процесуальний документ без жодних заперечень щодо фіксації його відмови від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку.

За наявності встановлених уповноваженою особою ознак сп'яніння, на водія транспортного засобу покладається обов'язок проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку. Порядок проходження та інші умови визначені у статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395.

Такий же обов'язок щодо проходження водієм огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку визначений і умовами підпункту 25.1.6 договору страхування.

Разом з тим, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний господарський суд не може дійти однозначного висновку про недотримання позивачем умов підпунктів 25.1.5., 26.1.3. договору страхування в частині заборони переміщення застрахованого транспортного засобу та ненадання всіх необхідних документів на вимогу страховика після настання страхової події.

Стаття 991 ЦК України встановлює випадки, за наявності яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, зокрема у разі: несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону (ч.2 ст.991 ЦК України).

Зазначені положення статті 991 ЦК України кореспондуються з нормами, передбаченими у ст. 26 Закону України «Про страхування».

Відповідно до пункту 25.2 договору страхування обов'язки страхувальника, вказані у п.24.2, 25.1 цього договору, за виключенням п.24.2.1 договору, в однаковій мірі розповсюджуються на осіб, що допущені до керування транспортним засобом на законних підставах. Порушенням вказаними особами цих вимог тягне за собою ті ж наслідки, що і невиконання їх страхувальником.

У підпункті 24.2.9 пункту 24.2 договору страхування сторони погодили, що страхувальник зобов'язаний ознайомити осіб, допущених до керування застрахованим транспортним засобом у встановленому законом порядку, з умовами Договору та Правил.

Колегія суддів, аналізуючи положення підпунктів 24.3.4., 28.4.4, 28.4.6, 28.4.18 договору страхування, а також наведені положення законодавства дійшла висновку, що відповідач, як страховик, вправі відмовити страхувальнику в здійсненні страхової виплати у разі, якщо не було дотримано однієї або одночасно декількох вимог, встановлених у договорі страхування.

За таких обставин, колегія не вбачає підстав вважати відмову відповідача щодо виплати страхового відшкодування позивачеві такою, що порушила взяті відповідачем на себе зобов'язання за договором страхування і, відповідно, право позивача на отримання такого відшкодування, оскільки саме через невиконання останнім договірних зобов'язань, настали негативні наслідки у вигляді прийняття відповідачем рішення про відмову у вказаній виплаті.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

За приписами п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а саме, щодо наявності підстав для здійснення страхового відшкодування на користь позивача, з огляду на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» є обґрунтованими, у зв'язку з чим скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/10638/18 - скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Заяву апелянта про поворот виконання рішення Господарського суду м. Києва від 27.09.2018, колегія суддів находить обґрунтованою та підставною, виходячи з наступного.

Скаржник просить суд апеляційної інстанції у разі задоволення апеляційної скарги здійснити поворот виконання зазначеного судового рішення та стягнути з ТОВ «ІТ-Інтегратор» 333 227,22 грн страхового відшкодування, 3 132,36 грн пені та 5 045,39 грн витрат по сплаті судового збору.

За приписами частин 1, 5 ст. 333 ГПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він відмовляє в позові повністю. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Платіжним дорученням від 22.10.2018 за №221018 підтверджується списання з розрахункового рахунку відповідача коштів, стягнутих на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/10638/18 на загальну суму 375 545,47 грн, а саме: 333 227,22 грн страхового відшкодування, 3 132,36 грн пені, 5 045,39 грн судового збору за розгляд позовної заяви та 31 140,50 грн - винагороди приватного виконавця.

Як вбачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Барладіна П.О. про закінчення виконавчого провадження від 23.10.2018 ВП№57473446, виконавче провадження з виконання наказу №910/10638/18, виданого 18.10.2018 Господарським судом м. Києва закінчено у зв'язку з повним виконанням боржником рішення суду.

За таких обставин, враховуючи скасування рішення Господарського суду

м. Києва від 27.09.2018 у справі № 910/10638/18 та відмову у задоволенні позову в повному обсязі, наявності доказів повного виконання зазначеного рішення боржником у порядку, встановленому законодавством України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про здійснення повороту виконання рішення Господарського суду м. Києва від 27.09.2018 у даній справі.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з скасуванням судового рішення та відмови у задоволенні позову, на підставі статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284, 333 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/10638/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі № 910/10638/18 скасувати.

3. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-ІНТЕГРАТОР» про стягнення

339 125,81 грн повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-ІНТЕГРАТОР» (04080, м.Київ, ВУЛИЦЯ КОСТЯНТИНІВСЬКА, будинок 73, ідентифікаційний код 31091208) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (03056, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОРЩАГІВСЬКА, будинок 154, ідентифікаційний код 33908322) судовий збір у розмірі 7 630 (сім тисяч шістсот тридцять) грн 35 коп.

5. Заяву Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про здійснення повороту виконання рішення Господарського суду м. Києва від 27.09.2018 у справі № 910/10638/18 задовольнити.

6. Здійснити поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/10638/18.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-ІНТЕГРАТОР» (04080, м.Київ, ВУЛИЦЯ КОСТЯНТИНІВСЬКА, будинок 73, ідентифікаційний код 31091208) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (03056, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОРЩАГІВСЬКА, будинок 154, ідентифікаційний код 33908322) 333 227 (триста тридцять три тисячі двісті двадцять сім) грн 22 коп. страхового відшкодування, 3 132 (три тисячі сто тридцять дві) грн 36 коп. пені та 5 045 (п'ять тисяч сорок п'ять) грн 39 коп. витрат по сплаті судового збору.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

8. Матеріали справи № 910/10638/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.12.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук