ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. м. Київ Справа № 911/2205/18

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», в особі Київської міської філії ПАТ «Укртєлєком», м. Київ

до Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради, Київська область, м. Буча

про стягнення заборгованості

секретар судового засідання О.О.Стаднік

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою №11/148 від 05.10.2018 року (вх.№2286/18 від 08.10.2018 року) до Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в розмірі 290100,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем свого обовязку щодо відшкодування позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 12.10.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2205/18 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.11.2018 року.

До суду від відповідача надійшов відзив №4985 від 31.10.2018 року (вх. №31312/18 від 02.11.2018 року), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд розглядати справу без участі представника відповідача.

До суду від позивача надійшло клопотання №11/179 від 02.11.2018 року (вх. №31380/18 від 05.11.2018 року) про долучення доказів до матеріалів справи.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №163, у судове засідання 06.11.2018 року не зявився.

Представником позивача у судовому засіданні 06.11.2018 року повідомлено, що ним не отримано відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 06.11.2018 року розгляд справи відкладено на 27.11.2018 року.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив №11/185 від 07.11.2018 року (вх. №31731/18 від 08.11.2018 року).

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №952, №960, №142, №088, №134, у судове засідання 27.11.2018 року не зявились.

Ухвалою суду від 27.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі №911/2205/18 та призначено розгляд справи по суті на 18.12.2018 року.

До суду від позивача надійшло клопотання №11/237 від 12.12.2018 року (вх.№34495/18 від 14.12.2018 року) про приєднання до матеріалів справи додаткових документів та розгляд справи без участі представника.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №364, у судове засідання 18.12.2018 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 18.12.2018 року позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 18.12.2018 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач в якості обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на ПАТ «Укртелеком», як на оператора телекомунікацій згідно ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №295, покладено обовязок надавати телекомунікаційні послуги з урахуванням пільг, відповідно до законодавства України.

Позивач надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ, Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000 року №1584-ІІІ, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ, Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.2008 року №203/98-ВР, Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XІІ та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ.

Згідно п. 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг звязку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення

Враховуючи вищевикладене, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, здійснюється за рахунок державних субвенцій головним розпорядником коштів, яким є відповідач.

Відповідно до п. 11 Порядку про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117, щомісяця між сторонами здійснюється звірка розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства форма № 3-пільга.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року позивачем було надано відповідним категоріям споживачів телекомунікаційні послуги на пільгових умовах на загальну суму 290100,29 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради по витратах, понесених ПАТ «Укртелеком» за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року станом на 05.10.2018 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.02.2016 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.03.2016 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.04.2016 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.05.2016 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.06.2016 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.07.2016 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.08.2016 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.09.2016 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.10.2016 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.11.2016 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.12.2016 року, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.01.2017 року та розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг складених ПАТ «Укртелеком» за січень 2016 року, за лютий 2016 року, за березень 2016 року, за квітень 2016 року, за травень 2016 року, за червень 2016 року, за липень 2016 року, за серпень 2016 року, за вересень 2016 року, за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, які наявні в матеріалах справи.

У звязку із невиконання відповідачем обовязку по складанню Актів за формою « 3-пільга» такі акти були складені позивачем та направлені відповідачу. Отримання зазначених листів підтверджується відмітками відповідача про їх отримання безпосередньо на вказаних листах.

Судом також встановлено, що позивачем на адресу відповідача направлено листи №82і250/8-19 від 04.02.2016 року, №82і250/58-140 від 15.06.2016 року, №82і250/58-177 від 15.06.2016 року, №82і250/58-253 від 30.06.2016 року про наявність заборгованості за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах, необхідність її сплати та про забезпечення дотримання вимог законодавства, про прийняття звітів та проведення звірки.

У відповідь, листами №1094 від 22.03.2016 року, №2605 від 07.07.2016 року, №2606 від 07.07.2017 року, №3276 від 22.08.2016 року, №4932 від 01.11.2016 року, №4807 від 21.11.2016 року, №5211 від 12.12.2016 року, №783 від 22.02.2017 року відповідач повідомив про відсутність видатків для відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям населення та відмовив в прийнятті актів звірки.

Позивачем на адресу відповідача листом №11/292 від 07.11.2017 року направлено претензію №29 щодо відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в сумі 290100,29 грн. У відповідь на зазначену претензію відповідач листом №5926 від 06.12.2017 року повідомив позивача про неможливість відшкодувати витрати за телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, оскільки видатки, передбачені постановою КМУ від 04.03.2002 р. № 256 у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам в Законі України «Про державний бюджет на 2016 рік» не були передбачені.

Позивачем на адресу відповідача листом №11/127 від 05.05.2018 року направлено претензію №24 щодо відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в сумі 290100,29 грн. Зазначена претензія залишена відповідачем поза увагою.

Предметом позову є вимоги про стягнення 290100,29 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із наданням телекомунікаційних послуг здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про телекомунікації», іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Судом встановлено, що відповідачем не в повному обсязі відшкодовано витрати, понесені внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, внаслідок чого заборгованість за надані на пільгових умовах телекомунікаційні послуги за цей період становить 190100,29 грн.

Враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 290100,29 грн., розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 290100,29 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, визнана відповідачем, а тому, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної справи судом враховано правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 08.10.2018 року у справі №911/2865/17, від 06.06.2018 року у справі №911/1541/17, від 17.04.2018 року у справі №911/4249/16.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради (08292, Київська область, м. Буча, бульвар Богдана Хмельницького, 5/5А, код 34357702) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, Шевченківський район, бульвар Тараса Шевченка, 18, код 21560766) 290100 (двісті девяносто тисяч сто) грн. 29 коп. заборгованості та 4351 (чотири тисячі триста пятдесят одна) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.12.2018 року.

Суддя Д.Г. Заєць