ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. м. Львів Справа №909/367/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів Г.Т. Кордюк

Н.М. Кравчук

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кінаша Віталія Івановича від 27.08.2018 (вх.суду від 30.08.3018 №01-05/2571/18)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.08.2018, повний текст рішення складено 09.08.2018,

у справі № 909/367/18 (суддя Фанда О.М.)

за позовом: фізичної особи-підприємця Кінаша Віталія Івановича, м. Калуш Івано-Франківської області

до відповідача: фізичної особи-підприємця Шрамко Марії Степанівни, м. Калуш Івано-Франківської області

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фізичної особи-підприємця Тенюх Оксани Володимирівни, м. Івано-Франківськ

про виселення з незаконно займаного приміщення та стягнення 30 000,00грн збитків

за участю представників учасників справи:

позивача - Кінаша В.І.

відповідача - адвоката Шевченка К.Т. (договір від 13.06.2018 б/н) ,

третьої особи - не з'явився (належно повідомлений),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ФОП Кінаш В. І. звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ФОП Шрамко М.С. про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відповідача з незаконно займаного приміщення площею 7,7 кв.м, що розміщене на першому поверсі одноповерхової будівлі на АДРЕСА_3, та стягнення 10 000грн завданих збитків( упущеної вигоди).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за договором купівлі-продажу від 22.08.2017 №702 позивач придбав у власність торговий павільйон НОМЕР_5 на АДРЕСА_3, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.04.2018 №121364959. Позивач зазначає, що у торговому павільйоні розміщено 5 торгових закладів, 4 з яких за договорами оренди від 01.04.2018 передані ним у користування іншим підприємцям. Одне приміщення площею7,7 кв м незаконно займає відповідач, який здійснює у ньому торгівлю хлібобулочними виробами та відмовляється звільнити приміщення, також відмовляється укласти договір оренди, мотивуючи наявністю договору оренди з попереднім власником Тенюх О.В. Посилаючись на ст.ст.22, 386 391 ЦК України, ст.ст. 224,225 ГК України, позивач просив виселити відповідача з незаконно зайнятого приміщення та стягнути 10 000,00грн упущеної вигоди у розмірі орендної плати за квітень 2018 року, яку сплачують інші підприємці, що правомірно користуються нежитловими приміщеннями торгового павільйону.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 16 524,00грн судових витрат, з яких 3524,00грн витрат на сплату судового збору та 13 000,00 грн витрат на правову допомогу на підставі договору № 01/04/18 від 23.04.2018, укладеного з юридичною фірмою «Агентство журналістських розслідувань».

У липні 2018 року позивач подав заяву на підставі ст. 46 ГПК України про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 30 000,00грн завданих збитків у вигляді упущеної вигоди у зв'язку з неотриманням прибутку за оренду нежитлового приміщення, яке використовується відповідачем протягом квітня-червня 2018 року (том 1,а.с. 95-96).

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.08.2018 у справі №909/367/18 відмовлено у задоволенні позову.

При відмові у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач використовує спірне приміщення на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2013, укладеного з попереднім власником приміщення ФОП Тенюх О.В. Договір пролонгований та діє на теперішній час, доказів його розірвання. припинення чи визнання недійсним не надано. Посилаючись на ст. 770 ЦК України, суд вказав, що перехід права власності на річ, передану у найм, не є підставою для зміни або припинення договору найму, оскільки позивач набув прав та обов'язків наймодавця за цим договором до закінчення строку його дії або до моменту його припинення з інших підстав. Крім того, суд послався на надані відповідачем докази перерахування ним у січні-квітні 2018року орендної плати попередньому власнику. Відтак суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його прав та про необґрунтованість позову.

Позивач (ФОП Кінаш В.І.) оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить скасувати дане рішення та прийняти нове, яким позов задоволити.

Скаржник зазначає, що про укладення договору оренди від 01.01.2013 йому не було відомо, хоча він звертався до продавців і до відповідача та просив надати документи, на підставі яких вони займають приміщення, однак відповідач відмовилася надати копію договору оренди. Посилаючись на ст. 91 ГПК України, п.5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55, практику Верховного Суду України та Верховного Суду вказує, що суд прийняв рішення за відсутності в матеріалах справи належним чином засвідчених письмових доказів, які долучив відповідач. Звертає увагу на те, що підпис ФОП Тенюх О.В. на договорі оренди від 01.01.2013 не відповідає підпису ФОП Тенюх О.В. на договорі купівлі-продажу від 22.08.2017, у зв'язку з чим вважає, що договір оренди від 01.01.2013 укладений відповідачем з іншою невідомою особою. Поряд з тим, зазначає, що умовами договору оренди від 01.01.2013 передбачено сплату орендної плати в розмірі 300грн в місяць шляхом перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця або готівкою згідно з квитанцією. В рахунках, на які послався суд першої інстанції, вказаний магазин «Хліб», а не підприємець Шрамко М.С., розмір орендної плати в місяць вказаний 2500грн, а не 300грн. Вказує на повернення Тенюх О.В. ( попереднім власником) коштів, сплачених відповідачем 26.04.2018 та 07.06.2018, як перерахованих помилково за неіснуючим договором, що, на думку скаржника, також підтверджує відсутність договору оренди з відповідачем. Той факт, що кошти від відповідача на рахунок Тенюх О.В. не поступали (крім 26.04.2018 та 07.06.2018, які повернені), підтверджується банківськими виписками з рахунків останньої.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи позивача та зазначає, що про зміну власника приміщень її ніхто не повідомляв, тому вона сплачувала орендну плату і комунальні платежі попередньому власнику Тенюх О.В., яка приймала їх та не повідомляла про зміну власника. Щодо доводів скаржника про невідповідність підписів Тенюх. О.В. на договорі оренди та договорі купілі-продажу, то такі питання вирішуються шляхом проведення відповідної експертизи, однак таких клопотань позивач не заявляв суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 у справі №909/367/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

Подальший рух справи викладено в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду.

У зв'язку з ліквідацією Львівського апеляційного господарського суду та створенням Західного апеляційного господарського суду, який розпочав свою роботу з 03.10.2018, на виконання ст.31 ГПК України справи, які перебували в провадженні Львівського апеляційного господарського суду, передано до Західного апеляційного господарського суду.

Автоматизованим розподілом (протокол автоматизованого розподілу від 18.10.2018) справу №909/367/18 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Кравчук Н.М. та Кордюк Г.Т.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 справу №909/367/18 прийнято до провадження колегією суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Кордюк Г.Т. та Кравчук Н.М. та призначено розгляд справи на 11.12.2018.

Ухвалою від 11.12.2018 залучено до участі у справі ФОП Тенюх О.В. як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розгляд справи відкладено на 20.12.2018.

У судовому засіданні 20.12.2018 скаржник підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким позов задоволити.

Представник відповідача заперечив доводи скаржника, просив залишити рішення без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Третя особа не забезпечила явки свого представника в судове засідання та не подала письмових пояснень, витребуваних ухвалою від 11.12.2018. Вказана ухвала повернена відділенням зв'язку з довідкою, в якій вказана причина повернення: за закінченням встановленого строку зберігання.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

22.08.2017 ФОП Тенюх О.В. (продавець) та ФОП Кінаш В.І. (покупець) уклали договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., та зареєстрований за №702 (том 1,а.с.14).

Згідно з п. 1 вказаного договору продавець передала у власність, а покупець прийняв у власність торговий павільйон НОМЕР_5 з терасою, загальною площею 133,8кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3.

На підставі цього договору та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2018 у справі №909/68/18 за позивачем 17.04.2018 зареєстроване право власності на нежитлове приміщення літ."А" на АДРЕСА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.04.2018 №121364959 ( т.1, а.с 16).

Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 19.09.2017, нежитлове приміщення літ «А» на АДРЕСА_3, складається з приміщень площею: 26,6 кв.м, 6,3 кв.м, 23,4 кв.м, 40,0кв.м, 24,3 кв.м, 7,7кв.м, 2,3 кв.м, 1,6кв.м ( санвузол),1,6 кв.м( санвузол)( т.1, а.с 17).

За договорами оренди нежитлових приміщень №1, №2, №3, №4 від 01.04.2018, укладеними позивачем з підприємцями Подільською Н.Є., Глухенко В.В.,Лутчин І.І.та Ковальовою Л.П., позивач передав їм в оренду приміщення площею 26,6 кв.м, 6.3 кв.м, 23,4 кв.м, та 24,3 кв.м (а.с. 33-48).

Як стверджує позивач, відповідач незаконно займає приміщення площею 7,7 кв.м.

З матеріалів справи вбачається , що позивач звертався до Калуського ВП ГУНП із заявою від 25.03.2018 про встановлення осіб, які займають приміщення у придбаному ним павільйоні, та не допускають його до приміщень і не надають жодних пояснень та документів( т.1, а.с.28-32).

В подальшому 30.03.2018 та 13.04.2018 позивач звертався до відповідача з попередженнями - вимогами, в яких повідомляв про придбання у власність торгового павільйону НОМЕР_5 та вимагав звільнити займане ним приміщення у зв'язку з наміром використовувати це майно для власних потреб( вимоги та докази їх надсилання на адресу відповідача в матеріалах справи,том 1,а.с. 19-20).

Відповідач стверджує, що займає це приміщення на підставі договору оренди від 01.01.2013, який укладений з попереднім власником ФОП Тенюх О.В.

В матеріалах справи наявна не засвідчена ксерокопія договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2013, яку відповідач додав до відзиву на позов (том 1,а.с. 83-84).

Згідно з вказаним договором оренди ФОП Тенюх О.В. (орендодавець) передає, а ФОП Шрамко М.С. (орендар) приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення частин павільйону НОМЕР_5, площею м кв.( площа не вказана), для торгової діяльності, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, які належать орендодавцю на праві приватної власності.

Орендна плата за об'єкт складає 300 грн в місяць, орендар приймає та оплачує рахунки, надані представником орендодавця, до 1 числа поточного місяця ( п.3.1).

Розрахунки здійснюються шляхом перерахування коштів з банківського рахунку орендаря на рахунок орендодавця або готівкою згідно з квитанцію протягом 5 днів з дня поданого рахунку (п.3.2 договору).

Відповідно до п.7.1 вказаного договору термін його дії складає 2 роки 5 місяців і закінчується 31.05.2015.

Згідно з п.7.2 якщо в місячний термін до закінчення строку договору жодна сторона не звернулась одна до одної про його розірвання, він автоматично продовжується на той же термін.

Договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін тільки після повного погашення заборгованості по ньому. Про припинення (розірвання) договору сторона-ініціатор зобов'язана повідомити іншу сторону за 2 місяці до розірвання (п.7.3).

У розділі 8 договору «Юридичні адреси сторін» вказані банківські реквізити орендодавця: ІФ ОД АТ «Райффайзен банк Аваль», р/р НОМЕР_4.

Крім того, до відзиву на позов відповідач надав суду не засвідчені ксерокопії рахунків на оплату орендної плати за оренду приміщення павільйону по АДРЕСА_3 та електроенергії в цьому павільйоні ( т.1, а.с. 78-82) :

- за січень 2018 року, рахунки №5 від 05.01.2018 на суму 2 500,00грн ( орендна плата), № 5/1 від 05.01.2018 на суму 1 100,00грн( електроенергія);

- за лютий 2018 року, рахунки №12 від 05.02.2018 на суму 2 500,00грн (орендна плата), № 12/1 від 22.02.2018 на суму 1 512,50грн( електроенергія);

- за березень 2018року, рахунки № 20 від 05.03.2018 на суму 2 500,00грн ( орендна плата), №20/1 від 22.03.2018 на суму 1324,64грн( електроенергія);

- за квітень 2018 року, рахунок № 27/1 від 23.04.2018 на суму 685,93грн (електроенергія);

- за травень 2018 року, рахунок № 37 від 23.05.2018 на суму 137,763грн (електроенергія); № 5/1 від 05.01.2018 на суму 1 100,00грн( електроенергія), а №5 від 05.01.2018 на суму 2 500,00грн (орендна плата) за квітень 2018 року.

У названих рахунках вказана Тенюх О.В.( р/р НОМЕР_3 в ІФФ «Приватбанк») як постачальник, магазин «Хліб» як платник. На всіх рахунках проставлений штамп «оплачено».

Крім того, до відзиву на позов відповідач надав суду дублікати квитанцій від 26.04.2018 та від 07.06.2018 про сплату Шрамко М.С. на рахунок Тенюх О.В.( р/р НОМЕР_3 в ІФФ «Приватбанк») оренди в сумі 5000,00грн (квитанція від 26.04.2018 на суму 2500,00 грн, призначення платежу - оренда, квитанція від 07.06.2018 на суму 2 500,00грн, призначення платежу - оренда за травень 2018року).

ФОП Тенюх О.В. 03.05.2018 та 11.06.2018 повернула ФОП Шрамко М.С. кошти в сумі 5000,00грн як помилково перераховані за неіснуючим договором, що підтверджено платіжним дорученням від 03.05.2018 №43 та виписками КБ « Приватбанк» з рахунку Тенюх О.В. (т. 1,а.с. 113; т.2, а.с15,16 ).

Поряд з тим, із зведеної виписки та звітів КБ «Приватбанк» про дебетові та кредетові операції по рахунку ФОП Тенюх О.В. НОМЕР_3 вбачається , що за період з 01.08.2017 по 05.08.2018 ФОП Шрамко М.С. не здійснювала інших платежів на рахунок ФОП Тенюх О.В., крім 26.04.2018 на суму 2500грн з призначенням платежу «оренда» та 07.06.2018 на суму 2500грн з призначенням платежу «оренда за травень 2018 року», які були їй повернені як безпідставно сплачені( т.1, а.с.14-19).

Згідно з банківськими виписками по рахунку ФОП Тенюх О.В. р/р НОМЕР_4 в АТ «Райффайзен банк Аваль» за період з 01.08.2017 по 13.08.2018 ФОП Шрамко М.С. не здійснювала перерахування коштів на вказаний рахунок ФОП Тенюх О.В. ( т.2, а.с. 20-36).

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторним позовом).

Матеріалами підтверджено та не заперечується сторонами, що позивач придбав у ФОП Тенюх О.В за договором купівлі-продажу від 22.08.2017 №702 торговий павільйон НОМЕР_5, на підставі якого за позивачем зареєстроване право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач незаконно займає частину належного йому нежитлового приміщення площею 7,7 кв.м та відмовляється його звільнити.

Підставою відмови у задоволенні позову суд першої інстанції вказав не доведення позивачем порушення його прав та необгрунтованість позову. При цьому суд послався на договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.2013, укладений відповідачем з попереднім власником приміщення ФОП Тенюх О. В., термін дії якого продовжився і який є чинним на день прийняття рішення, надані відповідачем докази перерахування ним у січні-квітні 2018року орендної плати попередньому власнику та положення ст. ст.770 ЦК України, згідно з якими позивач як новий власник набув прав та обов'язків наймодавця за цим договором оренди до закінчення строку його дії або до моменту його припинення з інших підстав.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.759 ЦК України, ч.1 ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 284 ГК України встановлено, що істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця

За договором оренди нежитлового приміщення від 01.01.2013, який наданий відповідачем та на який послався суд першої інстанції, ФОП Тенюх О.В. (орендодавець) передає, а ФОП Шрамко М.С. (орендар) приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення частини павільйону НОМЕР_5. В цьому договорі не вказана площа частини павільйону, яка передається в оренду відповідачу, тобто відсутня істотна умова договору оренди.

Цим договором встановлена орендна плата 300 грн в місяць, яка сплачується на розрахунковий рахунок орендодавця НОМЕР_4 в ІФ ОД АТ «Райффайзен банк Аваль», або готівкою згідно з квитанцією, в той час як в рахунках, які надані відповідачем та на які послався суд першої інстанції як на докази сплати відповідачем орендної плати за січень -квітень 2018року, вказаний розмір орендної плати 2500,00грн в місяць, а платником вказаний не відповідач, а магазин «Хліб». Представник відповідача не зміг пояснити апеляційному суду невідповідність рахунків на оплату умовам договору оренди від 01.01.2013.

Сплачені відповідачем на рахунок ФОП Тенюх О.В. кошти за оренду згідно з квитанціями від 26.04.2018 та від 07.06.2018 ФОП Тенюх О.В. повернула відповідачу як помилково сплачені за неіснуючим договором.

За таких обставин договір оренди від 01.01.2013 та вказані вище рахунки не можуть бути належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України укладення відповідачем з попереднім власником -ФОП Тенюх О.В. договору оренди приміщення площею 7,7 кв.м, яке займає відповідач, та сплати попередньому власнику у січні - квітні 2018року орендної плати за цим договором.

Більше того, за даними Єдиного держаного реєстру ЮОФОПГФ до цього реєстру 31.07.2017 внесено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП Шрамко М.С.

Відтак в силу ч.2 ст.292 ГК України договір оренди від 01.01.2013 припинив свою дію 31.01.2017 у зв'язку з припиненням відповідачем своєї підприємницької діяльності.

За даними Єдиного держаного реєстру ЮОФОПГФ Шрамко М.С повторно зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності лише 04.01.2018.

Станом на 04.01.2018 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 було вже відчужене попереднім власником позивачу, тому договір оренди від 01.01.2013 не міг бути поновлений сторонами після припинення його дії та не міг бути укладений відповідачем з попереднім власником -ФОП Тенюх О.В. новий договір оренди нежитлового приміщення площею 7,7 кв.м. Доказів протилежного суду не надано.

Крім того, за приписами ч.2 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як вказано вище, відповідач додав до відзиву на позов не засвідчені ксерокопії договору оренди від 01.01.2013 та рахунків на оплату орендної плати і електроенергії, які, як вірно вказує позивач, не є належними доказами у розумінні ст.76 ГПК України.

Доводи відповідача про те, що його ніхто не повідомляв про зміну власника спростовуються наявними в матеріалах справи попередженнями -вимогами позивача та доказами їх надсилання відповідачу 30.03.2018 та 13.04.2018 .

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з доводами позивача про незаконність та безпідставність використання відповідачем приміщення площею 7,7 кв.м розташованого на першому поверсі одноповерхової будівлі на АДРЕСА_3, яке належить позивачу на праві власності, та вважає вимогу позивача про виселення відповідача із займаного приміщення обґрунтованою, а висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено порушення його прав, помилковими.

Поряд з тим, на підставі ст.ст. 224, 225 ГК України позивач також просить стягнути з відповідача 30 000грн збитків у вигляді упущеної вигоди, посилаючись на те, що умовами укладених позивачем з іншими орендарями договорів оренди передбачено сплату орендної плати в розмірі 10 000,00грн щомісяця та попередній договір оренди, який укладений з ОСОБА_11 26.03.2018 на частину торгового павільйону НОМЕР_5 площею 7,7кв.м.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою,яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема,неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Верховний Суд у постанові від 12.10.2018 у справі № 906/824/17 вказав, що вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Заявлені до стягнення збитки у виді упущеної вигоди в сумі 30000,00 грн, нараховані позивачем у розмірі орендної плати за квітень-червень 2018 року ( 10 000,00грн в місяць), яку сплачують інші підприємці, що правомірно користуються нежитловими приміщеннями торгового павільйону.

Згідно з умовами попереднього договору, укладеного ФОП Кінашем В.І. та ОСОБА_11 26.03.2018, сторони зобов'язались укласти основний договір оренди на частину торгового павільйону НОМЕР_5 площею 7,7кв.м. до 01.04.2018 (том 1,а.с. 97-98).

Відповідно до ч.3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Доказів складання до 01.04.2018 проекту основного договору та звернення з таким проектом однієї сторони до іншої суду не надано.

Разом з тим, у попередженнях -вимогах від 30.03.2018 та від 12.04.2018, надісланих відповідачу, позивач вимагав звільнити приміщення, оскільки він має намір використовувати його для власних потреб.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що позивач не довів того, що він дійсно мав намір передавати займане відповідачем приміщення площею 7,7кв.м в оренду та отримувати за нього орендну плату.

Відтак позивач не довів доказами, що заявлені ним до стягнення збитки (упущена вигода) в сумі 30 000,00грн не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі звільнення відповідачем незаконно займаного приміщення, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості здати в оренду приміщення та отримати доходи.

Отже, у стягненні з відповідача 30 000,00грн збитків належить відмовити.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст. 770 ЦК України та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову в частині виселення відповідача з незаконно займаного приміщення.

Відтак рішення належить скасувати, прийняти нове, яким позов задоволити в частині вимоги про усунення перешкод в користуванні шляхом виселення відповідача з незаконно займаного приміщення площею 7,7 кв.м, що розміщене на першому поверсі одноповерхової будівлі на АДРЕСА_3. У стягненні збитків відмовити.

На підставі договору № 01/04/18 від 23.04.2018 про надання правової допомоги, укладеного позивачем з юридичною фірмою ПП «Агенство журналістських розслідувань», призначений юридичною фірмою Пукіш Т.Р., якому позивач видав довіреність від 26.04.2018, надавав позивачу юридичні послуги у даній справі, зокрема, склав , підписав та подав позов, заяву про збільшення позовних вимог, брав участь у судових засіданнях 29.05.2018, 17.07.2018, 19.07.2018, 03.08.2018 в суді першої інстанції. Позивач сплатив фірмі за надання юридичних послуг 13 000,00грн , що підтверджено платіжним дорученням № 459 від 23.04.32018(т.1, а.с. 49-54).

Враховуючи правомірність вимоги про виселення відповідача із займаного приміщення, судові витрати належить покласти на сторони відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог та апеляційних вимог, а саме:стягнути з відповідача на користь позивача 1762,00грн на відшкодування витрат на сплату судового збору та 8 000,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу за розгляд справи судом першої інстанції, а також 2 643,00грн на відшкодування витрат на сплату судового збору за перегляд рішення апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 86, 129,236, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кінаша Віталія Івановича від

27.08.2018 (вх.суду від 30.08.3018 №01-05/2571/18) задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.08.2018 у справі №909/367/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково.

Виселити фізичну особу-підприємця Шрамко Марію Степанівну, ідент. номер НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1, з приміщення площею 7,7 кв.м, розташованого на першому поверсі одноповерхової будівлі на АДРЕСА_3, яке належить на праві приватної власності Кінашу Віталію Івановичу, ідент. номер НОМЕР_2, місцезнаходження: АДРЕСА_2.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Шрамко Марії Степанівни, ідент. номер НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1, на користь фізичної особи-підприємця Кінаша Віталія Івановича, ідент. номер НОМЕР_2, місцезнаходження: АДРЕСА_2, - 1762,00грн на відшкодування витрат на сплату судового збору та 8 000,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу за розгляд справи судом першої інстанції.

У стягненні 30 000,00грн збитків відмовити.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Шрамко Марії Степанівни, ідент. номер НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1, на користь фізичною особи-підприємця Кінаша Віталія Івановича, ідент. номер НОМЕР_2, місцезнаходження: АДРЕСА_2, - 2 643,00грн на відшкодування витрат на сплату судового збору за перегляд рішення апеляційним судом.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

Повна постанова складена 04.01.2019.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя Г.Т. Кордюк