ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Справа № 918/910/15

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 22.08.2018 у справі №918/910/15 (суддя Бережнюк В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором купівлі-продажу природного газу

за участі представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 - довіреність № 14-208 від 26.10.2018

відповідача - ОСОБА_2 - довіреність від 02.05.2018

В судовому засіданні 11 грудня 2018 року оголошувалась перерва до 21 грудня 2018 року.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" про стягнення 43 161 894,28 грн., у тому числі: 37 203 133,59 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 3 991 257,86 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, 437 805,00 грн. 3% річних, 1 529 697,83 грн. інфляційних нарахувань.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 12 жовтня 2015 року (суддя Гудзенко Я.О.), яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23 грудня 2015 року, позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за поставлений природний газ у сумі 2 159 221,85 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 121 767,56 грн., 3% річних у сумі 6 088,38 грн.; у задоволенні решти вимог відмовлено; у частині стягнення основного боргу в сумі 35 043 911,74 грн. провадження у справі припинено; відстрочено виконання рішення на три місяці.

Постановою Вищого господарського суду України від 29 лютого 2016 року рішення господарського суду Рівненської області від 12 жовтня 2015 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 23 грудня 2015 року у справі №918/910/15 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 121 767,56 грн. та 3% річних у сумі 6 088,38 грн., а також у частині відмови у задоволенні позовних вимог. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення господарського суду Рівненської області від 12 жовтня 2015 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 23 грудня 2015 року у справі №918/910/15 залишено без змін.

За результатами нового розгляду справи №918/910/15 у частині вимог про стягнення із ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" пені, 3% річних та інфляційних втрат рішенням господарського суду Рівненської області від 30 травня 2016 року (суддя Войтюк В.Р.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 26 вересня 2016 року у справі №918/910/15 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13 липня 2016 року та рішення господарського суду Рівненської області від 30 травня 2016 року у справі №918/910/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

07 серпня 2018 року від представника ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшла заява №14/4-1012 від 03 серпня 2018 року про зменшення позовних вимог у справі №918/910/15. Відповідно до змісту поданої заяви позивач просить стягнути з відповідача борг у загальній сумі 39 769 063,51 грн., з яких 37 037 633,93 грн. основний борг, 2 082 753,55 пеня, 268 808,45 грн. 3% річних, 379 867,58 грн. інфляційні втрати.

Заява про зменшення позовних вимог прийнята судом лише в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки постановою від 29 лютого 2016 року Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення господарського суду Рівненської області від 12 жовтня 2015 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 23 грудня 2015 року у справі №918/910/15 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 121 767,56 грн. та 3% річних у сумі 6 088,38 грн., а також у частині відмови у задоволенні позовних вимог, залишив без змін вказані судові рішення в частині стягнення 2 159 221,85 грн. основної суми боргу та припинення провадження у частині стягнення основного боргу в сумі 35 043 911,74 грн.

Рішенням господарського суду Рівненської області (суддя Бережнюк В.В.) від 22 серпня 2018 року у справі №918/910/15 повністю відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі позивач) до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (надалі відповідач) про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором купівлі-продажу природного газу.

Вказане рішення мотивоване тим, що позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб вияв своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений відповідачу природний газ, з огляду на визначені у спільних протокольних рішеннях призначення платежів щодо сплати коштів за природний газ за рахунок відшкодування державою наданих у цей період населенню пільг та субсидії. Отже, незалежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови. Відтак, відповідач на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 04 січня 2013 року та спільних протокольних рішень, повністю розрахувався за поставлений природний газ, не прострочив виконання грошового зобов'язання, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача заявлених сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України.

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 13 вересня 2018 року в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 22 серпня 2018 року у справі №918/910/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права: статтей 6, 525, 526, 599, 625, 631 Цивільного кодексу України, статті 617 Господарського кодексу України та процесуального права: статей 74, 76, 77, 86, 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню з наступних підстав.

За поставлений природний газ за договором відповідач розрахувався наступним чином: з оплачених відповідачем 571199409,05 грн. 123400363,31 грн. оплачені відповідачем згідно з 23-ма спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20. Решта сплаченого, станом на 21 липня 2015 року боргу в сумі 447799045,74 грн. були оплачені відповідачем власними коштами за боргом, сплата якого не була врегульована вищезазначеними спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків. Згідно з розрахунком заборгованості всі розрахунки пені у сумі 2082753,55 грн., інфляційних нарахувань у сумі 379867,58 грн. та 3% річних у сумі 268808,45 грн. здійснені виключно на заборгованість, яка була сплачена відповідачем власними коштами з порушенням строків розрахунків, а не на підставі спільних протокольних рішень.

При винесенні рішення господарський суд Рівненської області не надав належної оцінки доказам та вимогам позивача щодо стягнення сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, зокрема, не було досліджено саме на які кошти нараховувалися вищевказані суми вимог, яким чином дані кошти були сплачені відповідачем (власні кошти або державні субвенції), якими доказами керувався позивач звертаючись до суду та відповідно розраховуючи суми пені, інфляційних нарахувань та 3% річних. Таким чином, звільнення від відповідальності можливе лише відносно оплат, здійснених у порядку встановленому спільними протокольними рішеннями. Отже, нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та 3% річних здійсненні позивачем правомірно у відповідності до чинного законодавства та умов договору купівлі-продажу газу, норм чинного законодавства, що регулюють виконання договорів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31 жовтня 2018 року у справі №918/910/15 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 22 серпня 2018 року; розгляд апеляційної скарги призначено на "11" грудня 2018 року об 11:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №5.

Від відповідача ПАТ "Рівнегаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. Твердження апелянта про те, що відповідач проводив розрахунок власними коштами є безпідставним, спростовується матеріалами справи та доказами по справі, наданим розрахунком проведення оплат (розрахунком основного боргу). Оплата за газ здійснювалась з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача та спільними протокольними рішеннями. Відтак, судом першої інстанції були з'ясовані всі обставини справи. Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. Разом з тим, відсутність можливості відповідача впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ також підтверджується постановами Окружного адміністративного суду м.Києва від 11 вересня 2015 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року у справі №826/14424/15, які залишені без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 січня 2016 року. Відповідач на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 04 січня 2013 року та спільних протокольних рішень, повністю розрахувався за поставлений природний газ, не прострочив виконання грошового зобов'язання, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача заявлених сум позивачем.

10 грудня 2018 року від ПАТ "Рівнегаз" надійшли доповнення до відзиву, в яких зазначено, що оскільки розрахунки здійснювались з дотриманням умов пункту 6.2. договору, а остаточний розрахунок проводився на підставі спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, то підстав для застосування санкцій передбачених умовами договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків порушення грошового зобов'язання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України немає. На підтвердження своєї правової позиції відповідачем надано постанови Вищого господарського суду України у справах №924/111/16 та №906/10/16.

В судовому засіданні 11 грудня 2018 року було оголошено перерву до 21 грудня 2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні 11 грудня та 21 грудня 2018 року підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Представник відповідача апеляційну скаргу заперечила в повному обсязі, вважає рішення господарського суду Рівненської області від 22 серпня 2018 року у справі №918/910/15 законним та обґрунтованим, просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу та наданих в судовому засіданні пояснень.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 січня 2013 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" укладено договір №13-132-Н на купівлю-продаж природного газу /т.1, а.с. 12-17/, відповідно до пункту 1.1. якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, а відповідач прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.2. договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (далі - споживачі покупця).

Пунктом 2.1 договору визначено, що продавець передає покупцеві газ у 2013 році в обсязі до 402 500,00 тис. куб.м.

Відповідно до пункту 3.3. договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Згідно пункту 6.2 договору №13-132-Н, оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ.

За наявності заборгованості покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Згідно з пунктом 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.2. договору встановлено, що строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у три роки.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (стаття 11 Договору).

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

10 липня 2013 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" укладено додаткову угоду №1 до договору на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року №13-132-Н /т.1, а.с. 18-19/.

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди №1 від 10 липня 2013 року сторони погодили викласти пункт 2.1. статті 2. "Кількість та якість газу" у наступній редакції:

"2.1. Продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 401 350,879 тис. куб.м.".

Згідно з пунктом 2 додаткової угоди №1 від 10 липня 2013 року сторони погодили викласти з 01 липня 2013 року пункт 5.4. статті 5 "Ціна газу" у наступній редакції:

"5.4. Загальна сума вартості природного газу за договором становить 150 765 133,50 грн., в тому числі ПДВ 20%, а усього з ПДВ 180 918 160,20 гривень".

31 грудня 2014 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" укладено додаткову угоду №2 до договору на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року №13-132-Н /т.1, а.с.20-22/.

Згідно з додатковою угодою №2 від 31 грудня 2013 року сторони погодили викласти пункт 1.1. статті 1. "Предмет Договору" у наступній редакції:

"1.1. За договором продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013-2014 роках природний газ в обсязі 765 458,486 тис.куб.м.".

Відповідно до пункту 5 додаткової угоди №2 від 31 грудня 2013 року сторони погодили викласти пункт 5.4. статті 5 "Ціна газу" у наступній редакції:

"5.4. Загальна сума вартості природного газу за договором становить 295 698 338,79 грн., в тому числі ПДВ 20%, а усього з ПДВ 354 838 006,55 гривень".

Пунктом 6 додаткової угоди №2 від 31 грудня 2013 року сторони погодили викласти пункт 6.1. договору у наступній редакції:

"6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.".

Згідно з пунктом 7 додаткової угоди №2 від 31 грудня 2013 року сторони погодили викласти пункт 7.2. статті 7 "Відповідальність Сторін" договору у наступній редакції:

"7.2. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (Розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 6. 1. Договору).".

Відповідно до пункту 9 додаткової угоди №2 від 31 грудня 2013 року сторони погодили викласти статтю 11 "Строк дії Договору" у наступній редакції:

"Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.".

28 квітня 2014 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" укладено додаткову угоду №3 до договору на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року №13-132-Н /т.1, а.с.23/.

Пунктом 1 додаткової угоди №3 від 28 квітня 2014 року сторони погодили викласти пункт 6.1. договору у наступній редакції:

"6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.".

15 травня 2014 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" укладено додаткову угоду №4 до договору на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року №13-132-Н /т.1, а.с.24-25/.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди №4 від 15 травня 2014 року сторони погодили викласти пункт 2.1. статті 2. "Кількість та якість газу" у наступній редакції:

"2.1. Продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 736 723,325 тис. куб.м.".

Згідно з пунктом 2 додаткової угоди №4 від 15 травня 2014 року сторони погодили викласти з 01 травня 2014 року пункт 5.4. статті 5 "Ціна газу" у наступній редакції:

"5.4. Загальна сума вартості природного газу за договором становить 336 435 519,28 грн., в тому числі ПДВ 20%, а усього з ПДВ 403 722 623,14 гривень".

10 червня 2014 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" укладено додаткову угоду №5 до договору на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року №13-132-Н /т.1, а.с.26/.

Згідно з пунктом 1 додаткової угоди №4 від 15 травня 2014 року сторони погодили викласти з 01 травня 2014 року пункт 5.4. статті 5 "Ціна газу" у наступній редакції:

"5.4. Загальна сума вартості природного газу за договором становить 335 917 879,02 грн., в тому числі ПДВ 20%, а усього з ПДВ 403 101 454,82 гривень".

22 грудня 2014 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" укладено додаткову угоду №6 до договору на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року №13-132-Н /т.1, а.с.27-28/.

Згідно з додатковою угодою №6 від 22 грудня 2014 року сторони погодили викласти пункт 1.1. статті 1. "Предмет Договору" у наступній редакції:

"1.1. За договором продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору".

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди №6 від 22 грудня 2014 року сторони погодили викласти пункт 2.1. статті 2. "Кількість та якість газу" у наступній редакції:

"2.1. Продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 864 307,139 тис. куб.м.".

Згідно з пунктом 3 додаткової угоди №6 від 22 грудня 2014 року сторони погодили викласти пункт 5.4. статті 5 "Ціна газу" у наступній редакції:

"5.4. Загальна сума вартості природного газу за договором становить 423 062 226,79 грн., в тому числі ПДВ 20%, а усього з ПДВ 507 674 672,15 гривень".

Відповідно до пункту 4 додаткової угоди №6 від 22 грудня 2014 року сторони погодили викласти статтю 11 "Строк дії Договору" у наступній редакції:

"Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.".

27 березня 2015 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" укладено додаткову угоду №7 до договору на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року №13-132-Н /т.1, а.с.29-31/.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди №7 від 23 березня 2015 року сторони погодили викласти пункт 2.1. статті 2. "Кількість та якість газу" у наступній редакції:

"2.1. Продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 1 014 685,485 тис. куб.м.".

Згідно з пунктом 2 додаткової угоди №7 від 23 березня 2015 року сторони погодили викласти пункт 5.4. статті 5 "Ціна газу" у наступній редакції:

"5.4. Загальна сума вартості природного газу за договором становить 1 037 392 135,38 грн., в тому числі ПДВ 20%, а усього з ПДВ 1 244 870 562,45 гривень".

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди №7 від 23 березня 2015 року сторони погодили викласти статтю 11 "Строк дії Договору" у наступній редакції:

"Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.".

19 червня 2015 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" укладено додаткову угоду №8 до договору на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року №13-132-Н /т.1, а.с.32/.

Згідно з пунктом 1 додаткової угоди №8 від 19 червня 2015 року сторони погодили вважати договір №13-132-Н від 04 січня 2013 року таким, що припинив свою дію в частині поставки природного газу з 01 липня 2015 року.

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди №8 від 19 червня 2015 року сторони погодили викласти статтю 11 "Строк дії Договору" у наступній редакції:

"Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.".

Додаткові угоди підписано повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного апеляційною інстанцією вбачається, що на виконання умов договору №13-132-Н від 04 січня 2013 року та додаткових угод до нього ОСОБА_3 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за період з січня 2013 року по червень 2015 року передало, а ОСОБА_3 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" прийняло природний газ на загальну суму 608 237 042,98 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31 січня 2013 року за січень 2013 року на суму 31 190 788,07 грн., від 28 лютого 2013 року за лютий 2013 року на суму 23 192 347,99 грн., від 31 березня 2013 року за березень 2013 року на суму 27 632 524,66 грн., від 30 квітня 2013 року за квітень 2013 року на суму 13 686 465,52 грн., від 31 травня 2013 року за травень 2013 року на суму 3 841 841,987 грн., від 30 червня 2013 року за червень 2013 року на суму 3 381 347,44 грн., від 31 липня 2013 року за липень 2013 року на суму 3 544 809,66 грн., від 31 серпня 2013 року за серпень 2013 року на суму 3 136 450,32 грн., від 30 вересня 2013 року за вересень 2013 року на суму 6 433 796,59 грн., від 31 жовтня 2013 року за жовтень 2013 року на суму 11 230 072,48 грн., від 30 листопада 2013 року за листопад 2013 року на суму 16 103 637,49 грн., від 18 серпня 2014 року за грудень 2013 року на суму 25 468 182,97 грн., від 22 вересня 2014 року за січень 2014 року на суму 12 378 737,52 грн., від 31 січня 2014 року за січень 2014 року на суму 19 046 607,54 грн., від 22 вересня 2014 року за лютий 2014 року на суму 8 372 108,71 грн., від 28 лютого 2014 року за лютий 2014 року на суму 15 050 933,57 грн., від 31 березня 2014 року за березень 2014 року на суму 13 824 880,61 грн., від 22 жовтня 2014 року за березень 2014 року на суму 4 238 203,62 грн., від 30 квітня 2014 року за квітень 2014 року на суму 11 661 872,16 грн., від 31 травня 2014 року за травень 2014 року на суму 8 244 182,15 грн., від 30 червня 2014 року за червень 2014 року на суму 6 138 931,49 грн., від 31 липня 2014 року за липень 2014 року на суму 5 583 938,02 грн., від 31 серпня 2014 року за серпень 2014 року на суму 5 740 643,48 грн., від 30 вересня 2014 року за вересень 2014 року на суму 6 152 665,48 грн., від 31 жовтня 2014 року за жовтень 2014 року на суму 16 673 759,64 грн., від 30 листопада 2014 року за листопад 2014 року на суму 29 989 164,11 грн., від 31 грудня 2014 року за грудень 2014 року на суму 43 393 552,55 грн., від 31 січня 2015 року за січень 2015 року на суму 38 663 694,29 грн., від 28 лютого 2015 року за лютий 2015 року на суму 31 606 665,36 грн., від 31 лютого 2015 року за березень 2015 року на суму 28 292 335,48 грн., від 30 квітня 2015 року за квітень 2015 року на суму 63 907 421,62 грн., від 31 травня 2015 року за травень 2015 року на суму 42 226 812,17 грн., від 30 червня 2015 року за червень 2015 року на суму 28 207 668,24 грн. /т.1, а.с. 33-65/.

Однак, на думку позивача, відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого природного газу виконав з порушенням строків сплати за отриманий природний газ (пункт 6.1, пункт 6.2 договору) а тому, на підставі пунктів 7.2, 9.2 договору та керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України, позивачем заявлено до місцевого господарського суду позов (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог №14/4-1012 від 03 серпня 2018 року) про стягнення із відповідача 2 082 753,55 грн. пені, 379 867,58 грн. інфляційних втрат, 268 808,45 грн. 3% річних згідно поданих розрахунків.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11 січня 2005 року №20, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департаментом фінансів Рівненської облдержадміністрації, ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" та ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків та проведені відповідні оплати, а саме:

1. Спільне протокольне рішення №591 від 14 березня 2013 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 7 485 076,35 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення №3 від 28 березня 2013 року на суму 7 485 076,35 грн. /т. 7, а.с.43-45/;

2. Спільне протокольне рішення №732 від 20 березня 2013 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 7 115 263,07 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення №5 від 26 квітня 2013 року на суму 7 115 263,07 грн. /т.7, а.с.46-48/;

3. Спільне протокольне рішення №971 від 18 квітня 2013 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 3 184 916,79 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення №11 від 04 червня 2013 року на суму 3 184 916,79 грн. /т.7, а.с.49-52/;

4. Спільне протокольне рішення №1105 від 20 травня 2013 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 4 191 844,97 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення від 30 липня 2013 року на суму 4 191 844,97 грн. /т.7, а.с.53-55/;

5. Спільне протокольне рішення №219 від 16 грудня 2013 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 374 375,76 грн.; проведено оплату на суму 374 375,76 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку /т.7, а.с.62-63, 64/;

6. Спільне протокольне рішення №2198 від 16 грудня 2013 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 443 903,07 грн.; проведено оплату на суму 443 903,07 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку /т.7, а.с.60-61, 64/;

7. Спільне протокольне рішення №2199 від 16 грудня 2013 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 3 728 467,09 грн.; проведено оплату на суму 3 728 467,09 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку /т.7, а.с.56-57, 64/;

8. Спільне протокольне рішення №2200 від 16 грудня 2013 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 585 351,71 грн.; проведено оплату на суму 585 351,71 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку /т.7, а.с.58-59, 64/;

9. Спільне протокольне рішення №1936 від 22 вересня 2014 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 453 701,01 грн.; проведено оплату на суму 453 701,01 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку /т.7, а.с.65-66, 71/;

10. Спільне протокольне рішення №1937 від 22 вересня 2014 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 8 462 719,19 грн.; проведено оплату на суму 8 462 719,19 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку /т.7, а.с.67-68, 71/;

11. Спільне протокольне рішення №1938 від 22 вересня 2014 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 8 506 440,14 грн.; проведено оплату на суму 8 506 440,14 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку /т.7, а.с.69-70, 71/;

12. Спільне протокольне рішення №2144 від 14 листопада 2014 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 2 484 840,78 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення від 20 листопада 2014 року на суму 2 484 840,78 грн. /т.7, а.с.78-79, 86, 88/;

13. Спільне протокольне рішення №2145 від 14 листопада 2014 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 1 259 884,81 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення від 20 листопада 2014 року на суму 1 259 884,81 грн. /т.7, а.с.74-75, 84, 88/;

14. Спільне протокольне рішення №2146 від 14 листопада 2014 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 3 373 270,89 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення від 20 листопада 2014 року на суму 3 373 270,89 грн. /т.7, а.с.80-81, 82, 87/;

15. Спільне протокольне рішення №2147 від 14 листопада 2014 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 709 869,96 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення від 20 листопада 2014 року на суму 709 869,96 грн. /т.7, а.с.72-73, 83, 88/;

16. Спільне протокольне рішення №2148 від 14 листопада 2014 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 3 275 828,20 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення від 20 листопада 2014 року на суму 3 275 828,20 грн. /т.7, а.с.76-77, 85, 87/;

17. Спільне протокольне рішення №2425 від 16 грудня 2014 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 7 550 282,00 грн.; проведено оплату на суму 7 550 282,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку /т.7, а.с.89-92, 95/;

18. Спільне протокольне рішення №2426 від 16 грудня 2014 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 2 751 325,58 грн.; проведено оплату на суму 2 751 325,58 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку /т.7, а.с.93-95/;

19. Спільне протокольне рішення №98 від 20 січня 2015 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 9 814 901,97 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення від 29 січня 2015 року на суму 9 814 901,97 грн. /т.7, а.с.96-98/;

20. Спільне протокольне рішення №440 від 20 лютого 2015 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 9 000 000,00 грн.; проведено оплату на суму 9 000 000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку /т.7, а.с.99-101/;

21. Спільне протокольне рішення №567 від 18 березня 2015 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 6 500 000,00 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення від 06 квітня 2015 року на суму 6 500 000,00 грн. /т.7, а.с.102-104/;

22. Спільне протокольне рішення №1206 від 20 травня 2015 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 21 617 144,90 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення від 03 червня 2015 року на суму 21 617 144,90 грн. /т.7, а.с.105-108/;

23. Спільне протокольне рішення №1507 від 23 червня 2015 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 10 530 955,07 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення від 30 червня 2015 року на суму 10 530 955,07 грн. /т.7, а.с.109-111/;

24. Спільне протокольне рішення №1695 від 21 липня 2015 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 811 745,46 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення №72 від 24 липня 2015 року на суму 811 745,46 грн. /т.7, а.с.112-114/;

25. Спільне протокольне рішення №1696 від 21 липня 2015 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 5 746 055,51 грн.; проведено оплату згідно платіжного доручення №73 від 24 липня 2015 року на суму 5 746 055,51 грн. /т.7, а.с.115-117/;

26. Спільне протокольне рішення №1853 від 26 серпня 2015 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на суму 2 482 115,41 грн.; проведено оплату на суму 2 482 115,41 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку від 31 серпня 2018 року /т.7, а.с.118-120/.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками договору купівлі-продажу та поставки.

Згідно приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Колегією суддів встановлено, що 04 січня 2013 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" укладено договір №13-132-Н на купівлю-продаж природного газу, відповідно до пункту 1.1. якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, а відповідач прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (пункт 1.2 договору).

Як зазначалося, пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Згідно пункту 6.2 договору №13-132-Н, оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ.

За наявності заборгованості покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Поняття договору визначене у статті 626 Цивільного кодексу України, відповідно до якого договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до пункту 1 статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 629 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 509 Цивільного кодексу України, статтею 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Предметом судового розгляду є стягнення із відповідача 2 082 753,55 грн. пені, 379 867,58 грн. інфляційних втрат та 268 808,45 грн. 3% річних.

Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов'язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочки виконання зобов'язання.

Так, матеріалами справи встановлено, що вартість поставленого природного газу відповідачем за договором №13-132-Н була оплачена частково шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, в межах строків оплати, встановлених пунктом 6.1 договору №13-132-Н. Іншу частину вартості природного газу - за рахунок коштів державного бюджету, отриманих на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України.

Статтею 7 ГК України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" у редакції, чинній до 01 жовтня 2015 року, зокрема визначено, що розрахунки за поставлений природний газ здійснюються споживачами відповідно до умов договорів, укладених з гарантованими постачальниками природного газу. Для проведення розрахунків за спожитий природний газ гарантовані постачальники, їх структурні підрозділи, а також підприємства, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам з метою реалізації природного газу для потреб усіх категорій споживачів, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів. Уповноважені банки, які обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання, визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України. Забороняється зарахування коштів за природний газ, спожитий усіма категоріями споживачів на інші рахунки.

Як зазначалося, за умовами пункту 6.2. укладеного між сторонами договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ та зараховується як оплата за газ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 247 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ" визначено, що алгоритм (порядок) розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів (далі - алгоритм розподілу коштів), та нормативи перерахування коштів із зазначених поточних рахунків на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних підприємств та поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Гарантовані постачальники (далі - газопостачальні підприємства) та їх структурні підрозділи, а також підприємства, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, відкривають в установах відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" або публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", або публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - уповноважений банк) поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів (далі - поточні рахунки), в порядку, визначеному Національним банком.

Газопостачальні підприємства та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунка право банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків коштів, що надходять за спожитий природний газ.

Уповноважений банк подає НКРЕ перелік відкритих газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами поточних рахунків, а також поточних рахунків, відкритих підприємствами, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам.

Перелік поточних рахунків, відкритих в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами, а також підприємствами, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, затверджується НКРЕ та доводиться до відома Національного банку, газопостачальних підприємств, підприємств поштового зв'язку, підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, а також споживачів шляхом опублікування в офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України.

Газопостачальні підприємства інформують споживачів, які розташовані на території провадження діяльності, пов'язаної з постачанням природного газу за регульованим тарифом, про відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки.

Усі категорії споживачів оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання (далі - поточні рахунки), відкриті в установах відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" або публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", або публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - уповноважений банк) гарантованими постачальниками (далі - газопостачальні підприємства) та їх структурними підрозділами для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ.

Установи уповноваженого банку здійснюють згідно з умовами договору банківського рахунка перерахування у повному обсязі коштів за спожитий природний газ з поточних рахунків, відкритих структурними підрозділами газопостачальних підприємств, на поточний рахунок, відкритий газопостачальним підприємством, двічі на день, а саме: до 10 години - перераховується залишок коштів на початок операційного дня; до 17 години - перераховуються усі кошти, що надійшли протягом операційного дня на поточні рахунки, відкриті структурними підрозділами газопостачальних підприємств.

Установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунка до 12 години операційного дня здійснюють: розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів газопостачальних підприємств, споживачів відповідно до затверджених НКРЕ нормативів перерахування коштів; перерахування коштів, розподілених згідно з нормативами їх перерахування, на поточні рахунки підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, а також на поточні рахунки, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних підприємств.

Газопостачальні підприємства розраховують нормативи перерахування коштів відповідно до затвердженого НКРЕ алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки (далі - алгоритм розподілу коштів), та подають їх щомісяця до п'ятого числа до НКРЕ для затвердження. Нормативи перерахування коштів доводяться НКРЕ до відома уповноваженого банку не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку місяця, в якому застосовуватимуться такі нормативи.

Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 02 серпня 2012 року №1000 затверджено "Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу", відповідно до пункту 1.1. якого цей алгоритм установлює порядок розподілу публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, а також механізм розрахунку гарантованими постачальниками нормативів перерахування коштів на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних підприємств, гарантованих постачальників та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам.

У пункті 1.2. вказаної вище постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 02 серпня 2012 року №1000 визначено, що його дія не поширюється на відносини, пов'язані з остаточним розрахунком гарантованого постачальника природного газу та його структурних підрозділів із власником природного газу, газотранспортними, газорозподільними підприємствами відповідно до умов укладених договорів та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ.

Виходячи з вищевикладених норм, Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Отже, у відповідача відсутня можливості впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що крім цього також підтверджується постановами Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року у справі №826/14424/15, які залишені без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 січня 2016 року.

Крім того, одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз". Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі за текстом - Порядок).

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі за текстом - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг - а саме витрат на придбання природного газу у гарантованого постачальника, його транспортування магістральними та внутрішньопромисловими газопроводами, переміщення розподільними газопроводами.

Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то Постанова КМУ від 11 січня 2005 року № 20.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсовує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Відповідно, на виконання зазначеного вище Порядку за участю як позивача так і відповідача укладались Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Підписання Спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Держава, шляхом запровадження спеціалізованих нормативних актів, виконання яких поклала на свої інститути влади, запровадила новий механізм взаєморозрахунків між сторонами даного спору, чим внесла в господарські правовідносини відповідача та позивача елементи адміністративного та бюджетного права.

Покладення обов'язків щодо оформлення та підписання відповідних документів, у даному випадку Спільних протокольних рішень, на органи державної влади, позбавило відповідача можливості самостійно впливати в повній мірі на правовідносини за договором купівлі-продажу природного газу стосовно виконання обов'язку з оплати обсягів природного газу.

Таким чином, ПАТ "Рівнегаз", не маючи реального правового впливу на дані правовідносини, не може відповідати за невиконання або неналежне виконання обов'язків за спірним Договором.

Підписання Спільних протокольних рішень свідчить про те, що сторони даного спору фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ та погодились, що оплата обсягів природного газу за договором від 04 січня 2013 року №13-132-Н підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі Спільних протокольних рішень.

Таким чином, спільні протокольні рішення та платіжні доручення про перерахування позивачу отриманих коштів як вартість пільг та субсидій населенню, є підтвердженням того, що відповідні розрахунки здійснювались в межах договору №13-132-Н на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року та є процедурою погашення зобов'язань Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" по оплаті за природний газ у визначеному місяці в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенню сум пільг та субсидій населенню.

Відтак, підписання сторонами у 2013-2015 роках спільних протокольних рішень і виконання їх умов, а також положень постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року та Порядку, затвердженого наказом №55/57/43, підтверджує той факт, що сторони спільно погодились на те, що залишок оплати за постачання природного газу за договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Дії сторін з питань остаточних розрахунків за договором №13-132-Н від 04 січня 2013 року за їх взаємною згодою і домовленістю з метою надання населенню права на отримання пільг з оплати послуг за постачання газу, були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів.

Враховуючи вищенаведене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб вияв своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений відповідачу природний газ, з огляду на визначені у спільних протокольних рішеннях призначення платежів щодо сплати коштів за природний газ за рахунок відшкодування державою наданих у цей період населенню пільг та субсидії.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Врахувавши вищевикладене колегія суддів прийшла до висновку, що розрахунки між сторонами договору від 04 січня 2013 року №13-132-Н здійснювались двома способами: 1) укладенням спільних протокольних рішень; 2) коштами, які перераховувались населенням на користь позивача виключно з рахунку з спеціальним режимом використання у відповідності до частини 1 пункту 6.2 договору від 04 січня 2013 року №13-132-Н.

Отже враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про необґрунтованість розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних за договором від 04 січня 2013 року №13-132-Н, який не ґрунтується на допустимих та належних доказах в розумінні приписів статей 74, 76, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами факту прострочення відповідачем оплати за газ з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ за поставлений природний газ з січня 2013 року по червень 2015 року.

Оскільки судом встановлено, що оплата за природний газ проводилася в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №247, відповідними постановами НКРЕ, з дотриманням умов пункту 6.2. договору, а остаточний розрахунок проводився на підставі спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, судова колегія погоджується з правовими висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до покупця газу відповідальності за несвоєчасно здійснені розрахунки у вигляді додаткових нарахувань, а саме: пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

У відповідності до статей 74, 76, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, документально необґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді справи. Рішення господарського суду Рівненської області від 27 серпня 2018 року у справі №918/910/15 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Згідно частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 227, 229, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 22.08.2018 у справі № 918/910/15 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "27" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.