ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Справа №914/694/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

Секретар судового засідання Михайлишин С.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Міжнародний аеропорт Львів імені ОСОБА_2, вих. № 2733/01.01.16 від 02.11.2018 (вх. №01-05/944/18 від 06.11.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.09.2018 (повне рішення складено 01.10.2018)

у справі №914/694/18 (суддя Матвіїв Р.І.)

за позовом: Державного підприємства Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького, м. Львів,

до відповідача: Акціонерного товариства Польські авіалінії ЛОТ, м. Варшава, в особі ОСОБА_3 фірми PLL LOT S.A. (ПЛЛ ЛОТ С.А.), республіка ОСОБА_4, місцезнаходження м. Львів,

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів,

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, м. Львів,

про: стягнення 52 971,67 грн.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_5, представник

від відповідача ОСОБА_6, представник

від третьої особи -1 ОСОБА_7, представник

від третьої особи 2 не зявився.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/694/18 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Хабіб М.І.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 поновлено Державному підприємству Міжнародний аеропорт Львів імені ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 21.09.2018 у справі № 914/694/18 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Міжнародний аеропорт Львів імені ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Львівської області від 21.09.2018 у справі №914/694/18.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.11.2018 розгляд апеляційної скарги призначено на 10.12.2018.

До Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державного підприємства Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького, м. Львів, до Акціонерного товариства Польські авіалінії ЛОТ, м. Варшава, в особі ОСОБА_3 Фірми PLL LOT S.A. (ПЛЛ ЛОТ С.А.), ОСОБА_4, місцезнаходження м. Львів, про стягнення 52 971,67 грн.

Спір між сторонами виник, на переконання позивача, з підстав несплати відповідачем сум ПДВ, включених в рахунки по орендній платі за період з вересня 2014 року-лютий 2018 року. Позивач стверджує, що він є платником податку по операціях, що випливають з договору оренди від 12.09.2014 року, і у орендаря існує обовязок сплачувати ПДВ на суму орендної плати балансоутримувачу, яким по договору є позивач.

Нормативна підстава позову, зазначена позивачем, - ст.ст. 526, 530, 615, 625, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.09.2018 у справі №914/694/18 (суддя Матвіїв Р.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду про відмову в позові мотивоване тим, що сторонами договору оренди не погоджено ціну оренди із врахуванням податку на додану вартість та не погоджено розподіл сплати податку між Орендодавцем та Балансоутримувачем.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що доводи сторін щодо наявності чи відсутності обовязку відповідача сплачувати податок на додану вартість із господарських операцій не оцінюються судом в межах даного спору, оскільки справи про стягнення податків та зборів не належать до юрисдикції господарських судів. У межах даного спору суд не має повноважень ухвалювати рішення, наслідком якого буде врегулювання питання сплати податку на додану вартість для платника податку. Суд першої інстанції також вважає, що у звязку з виконанням сторонами погоджених умов договору оренди, між сторонами відсутній спір щодо стягнення орендної плати, розмір якої та розподіл якої визначено договором. Відповідно, стягнення суми ПДВ, сплата та спосіб розподілу якого не визначена договором оренди №124 та не включена до вартості орендної плати договором оренди №124, не може вважатися заборгованістю по відповідному договору.

Враховуючи встановлену відсутність порушення права позивача відповідачем та висновки суду про необгрунтованість позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для застосування до правовідносин між сторонами строків позовної давності та застосування наслідків їх спливу.

Позивач - Державне підприємство Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького, м. Львів - оскаржив рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи це тим, що :

- постачання послуг з оренди є обєктом оподаткування ПДВ;

- Наказом Фонду державного майна України від 22 серпня 2000 року № 1765 затверджено Роз'яснення і рекомендації до ОСОБА_1 розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, якими передбачено, що «до отримання офіційних роз'яснень від Державної податкової адміністрації щодо порядку оподаткування податком на додану вартість (ПДВ) частини орендної плати, які сплачує орендар до Державного бюджету України, та державному підприємству або господарському товариству і зазначати у договорах оренди розмір орендної плати без ПДВ, одночасно покладаючи на орендаря обов'язок сплачувати всі податки і збори, передбачені законодавством України». Скаржник з огляду на викладене, вважає, що орендар повинен щомісячно перераховувати позивачу суму ПДВ, нараховану на всю суму орендної плати;

- у скаржника відсутня заборгованість по сплаті ПДВ за договором оренди з відповідачем від 12.09.2014, оскільки сума ПДВ була ним перерахована до бюджету;

- судом першої інстанції неправильно проаналізовано пояснення третьої особи без самостійних вимог - Офіс великих платників податків ДФС, зокрема, судом першої інстанції взято до уваги лише останній абзац такого пояснення. Третя особа чітко не дає відповіді на питання, чи повинен відповідач по справі сплачувати ПДВ, а лише цитує позицію ДФС з Листа від 13.01.2016 № 430/6/99-99-19-03-02-15;

- відповідачем не надаються послуги безпосереднього обслуговування суден, що здійснюють міжнародні рейси. Основним видом діяльності представництва є реклама, дослідження ринку та вивчення суспільної думки та інші послуги.

У письмовому поясненні на апеляційну скаргу третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення ФДМ України по Львівській області вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, оскільки орендарем сплачується на рахунок Балансоутримувача також сума ПДВ, яка припадає на частину орендної плати, сплаченої до державного бюджету України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, мотивуючи це тим, що:

- сторони договору оренди в договорі досягнули згоди щодо того, що орендна плата не буде оподатковуватись ПДВ;

- між сторонами не укладено жодного договору, яким би було врегульовано обовязок реального платника податку перерахувати кошти для сплати формальним платником ПДВ до бюджету;

- оскільки Орендодавцем за договором оренди є ФДМ, то сам ФДМ є платником ПДВ; регіональне відділення ФДМ по Львівській області не передавало позивачу право бути його представником по сплаті ПДВ;

- позивач долучив до апеляційної скарги лист ДФС від 13.01.2016, однак відповідно до листа ДФС від 17.03.2017 01.01.2018 консультації, надані контролюючим органом у письмовій чи електронній формі до 31.03.2017 не підлягають застосуванню.

Крім того, відповідач не погоджується з окремими висновками суду першої інстанції, зокрема, щодо:

- орендар не має обовязку платити ПДВ не згідно п. 196.1.15 ПКУ, а згідно пп. «в» пп.. 195.1.3. статті 195 ПКУ (нульова ставка ПДВ) і згідно умов договору оренди;

- представництво «ПЛЛ «ЛОТ» С.А. не є представником за законом, не є комерційним представником і не має довіреності; здійснює діяльність, яка має підготовчий та допоміжний характер, а відтак не має жодної правосубєктності;

- вважає позивача у даній справі неналежним; позивач є Балансоутримувачем, він не є Орендодавцем згідно договору оренди.

Слід зазначити, що, незважаючи на зазначені аргументи, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач не зазначає та не заявляє про необхідність закриття провадження у даній справі. Крім того, відповідачем не подано окрему апеляційну скаргу у даній справі з вимогами про скасування рішення суду першої інстанції з наступним закриттям провадження у справі у звязку з неналежним відповідачем.

У судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та заперечення, які наведені сторонами в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників учасників справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

12.09.2014 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області (згідно з договором - орендодавець) та Акціонерне товариство Польські авіалінії ЛОТ, місцезнаходження ОСОБА_4 (згідно з договором орендар) в особі ОСОБА_8 керівника ОСОБА_3 Фірми PLL LOT S.A. (ПЛЛ ЛОТ С.А.), місцезнаходження - м. Львів, уклали договір оренди державного нерухомого майна №124, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлові приміщення (№113-118 згідно копії поверхового плану), площею 37,7 кв.м., які розташовані на другому поверсі будівлі аеровокзалу за адресою м. Львів, вул. Любінська, 168, реєстровий номер 33073442.1.БИКУГЧ021, та перебувають на балансі ДП Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького. Згідно з п.1.2 майно передається в оренду з метою розміщення офісних приміщень.

Договір підписано Орендодавцем Регіональне відділення ФДМ України по львівській області, від Орендаря ОСОБА_8 з проставленням печатки ОСОБА_3 Фірми PLL LOT S.A. та Балансоутримувачем (ДП Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького).

12.09.2014 орендодавець, балансоутримувач та орендар підписали Акт №124 приймання-передавання державного нерухомого майна, визначеного договором.

Згідно з п. 3.1. договору орендна плата, визначена на підставі ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорційна її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786, становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку серпень 2014 року 4067,28 грн. без ПДВ.

Згідно п. 3.2. договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

27.10.2015, 07.11.2016 та 20.10.2017 сторонами підписано договори про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна №124, а саме змінено п.3.6 договору в частині строку оплати не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця, п.1.1 в частині вартості предмета оренди, п. 10.1 в частині строку дії договору.

Згідно з п. 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 10 числа (згідно з додатковою угодою від 27.10.2015 року з 15 числа) наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України, і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, у наступному співвідношенні:

- 70 відсотків до державного бюджету на рахунок, визначений Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, а саме: одержувач коштів Держбюджет м. Львова, код ЄДР одержувача 38008294, банк одержувача - ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014, № рахунку 2002 (код 22080300);

- 30 відсотків на рахунок балансоутримувача.

Умовами договору (п. 5.3 договору) також передбачено, що орендар зобов'язувався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується "призначення платежу" за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди).

Упродовж вересня 2014-лютого 2018 року ДП Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького виставляв ОСОБА_3 ПЛЛ ЛОТ СА рахунки по орендній платі, а саме на суму 30% орендної плати, включаючи ПДВ, та на суму ПДВ на 70% орендної плати.

Представник третьої особи без самостійних вимог 1 в судовому засіданні пояснила, що ФДМ в відносинах оренди не є платником ПДВ, а ПДВ в розмірі 100 % в відносинах оренди відшкодовується балансоутримувачу.

Згідно з випискою по рахунку та платіжними дорученнями ОСОБА_3 ПЛЛ ЛОТ СА здійснювало часткову оплату таких рахунків, оскільки суму 30% орендної плати, тобто суму ПДВ, яка згідно з рахунками становить 52 971,67 грн., відповідач не сплачував.

Листом вих.№2490 від 19.10.2015 року позивач повідомив керівника ОСОБА_3 Фірми PLL LOT S.A. про наявність заборгованості в сумі 13 674,94 грн. за договором оренди від 12.09.2014 року та вимагав їх сплатити.

У відповідь на таку претензію відповідач надіслав лист від 04.11.2015 і зазначив, що для регулювання відносин оподаткування застосовується положення пп. в п.195.1.3 ПК України, у звязку з чим по договору оренди від 12.09.2014 року нарахування ПДВ здійснюється за нульовою ставкою.

Предметом позову у даній справі є вимога про стягнення 52 971, 67 грн. заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 124 від 12.09.2014.

Слід також зазначити про те, що між ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_2» та Авіакомпанією «ЛОТ ПОЛЬСЬКІ АВІАЛІНІЇ» (Перевізник) укладено Стандартну Угоду про наземне обслуговування, Додаток В від 01.09.2015. відповідно до цього Додатку «В» Обслуговуюча компанія (ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_2») зобовязується організувати в аеропорту м. Львова прийом, випуск і стоянку повітряних суден, а також забезпечити наземне обслуговування рейсів за заявкою Перевізника.

Щодо доводів сторін стосовно належного відповідача у справі.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області та Акціонерне товариство Польські авіалінії ЛОТ, місцезнаходження ОСОБА_4 в особі ОСОБА_8 керівника ОСОБА_3 Фірми PLL LOT S.A. (ПЛЛ ЛОТ С.А.), місцезнаходження - м. Львів, уклали та підписали договір оренди державного нерухомого майна №124.

Відповідач - Акціонерне товариство Польські авіалінії ЛОТ, м. Варшава, - є авіаперевізником на пасажирському повітряному транспорті.

Згідно з Положенням ОСОБА_3 ПЛЛ ЛОТ ОСОБА_3 є резидентом України, відокремленим підрозділом авіакомпанії - ПЛЛ ЛОТ С.А., яка є резидентом ОСОБА_4, не є юридичною особою, є субєктом господарювання України, що здійснює свою господарську діяльність без мети одержання прибутку. Також, згідно п. 2.1 Положення метою та предметом господарської діяльності представництва є забезпечення здійснення господарської діяльності авіакомпанії на території України з метою досягнення авіакомпанією економічних та соціальних результатів та отримання прибутку; представництво виконує агентську функцію стосовно авіакомпанії шляхом реалізації авіаквитків на міжнародні авіарейси авіакомпанії за іноземну валюту та гривні від імені авіакомпанії.

ОСОБА_3 включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ідентифікаційний код 21682895 (п.1.3-1.5, п.1.10).

Згідно копії Довідки АА № 722660 з ЄДРПОУ ОСОБА_3 «ПЛЛ «ЛОТ» С.А. за видом діяльності здійснює рекламу та дослідження конюнктури ринку та виявлення громадської думки (Т.1 а.с. 55, 56).

Договір оренди, акт приймання-передачі майна, договори про внесення змін до договору оренди підписані зі сторони орендаря керівником ОСОБА_3 PLL LOT S.A. (ПЛЛ ЛОТ С.А.), ідентифікаційний код 21682895. Вказані документи містять відтиски печатки ОСОБА_3 PLL LOT S.A. (ПЛЛ ЛОТ С.А.). Крім цього, одержувачем рахунків по орендній платі за договором від 12.09.2014 року є ОСОБА_3 ПЛЛ ЛОТ С.А.; оплата таких рахунків згідно з платіжними дорученнями та випискою по рахунку здійснювалась ОСОБА_3 ПЛЛ ЛОТ С.А.; акти про надання послуг на підставі договору від 12.09.2014 року від замовника також підписані ОСОБА_3 ПЛЛ ЛОТ С.А.

Фактичну безпосередню господарську діяльність в орендованих приміщеннях здійснює ОСОБА_3 фірми «ПЛЛ «ЛОТ» С.А.

Наведене свідчить про те, що правовідносини по договору оренди від 12.09.2014 року фактично існують з орендарем, від імені якого діє ОСОБА_3, і спір про стягнення заборгованості з юридичної особи в особі ОСОБА_3 виник саме з діяльності представництва юридичної особи, що відповідно до ч.3 ст.29 ГПК України дає позивачу право предявляти позов за місцезнаходженням представництва, а не юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть предявлятися також за їх місцезнаходженням.

Так, відповідно до ч.1 ст.41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ч.1 ст.45 ГПК України), тобто юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.95 ЦК України представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Проте, позивачем предявлено позовну вимогу юридичній особі в особі відокремленого підрозділу (оскільки спір виник з діяльності представництва), що відповідає вимогам закону, адже стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу. Заперечення відповідача щодо відсутності у представництва процесуальної правосубєктності спростовуються п.3.1 Положення ОСОБА_3 ПЛЛ ЛОТ С.А., яким визначено, що ОСОБА_3 є субєктом господарювання, а основним завданням представництва, зокрема, є представництво інтересів авіакомпанії на території України в державних органах, установах, організаціях (п.3.1). Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Господарський суд Львівської області є державною організацією (установою, закладом).

Відповідач заявляв клопотання про закриття провадження у справі з посиланням на те, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, зазначаючи про неналежність відповідача. Однак, враховуючи наведене вище, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що таке твердження відповідача є необґрунтованим, а клопотання про закриття провадження - безпідставним. Відтак, спір за участю відповідача - юридичної особи в особі представництва підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, при цьому з правом позивача обирати територіальну юрисдикцію за місцезнаходженням представництва.

Щодо належного позивача у справі.

Відповідач стверджує, що договір оренди №124 не породжує для позивача ніяких прав щодо нього, оскільки сторонами договору є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області та Акціонерне товариство Польські авіалінії ЛОТ, іншого договору на користь третьої особи - позивача щодо перерахування йому відповідачем ПДВ не укладалося.

Як вбачається з договору, орендоване по договору від 12.09.2014 року державне нерухоме майно перебуває на балансі Державного підприємства Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького, яке є державним комерційним підприємством цивільної авіації, яке засноване на державній власності та входить до системи управління Міністерства інфраструктури України.

Згідно зі ст.3 Закону України Про управління обєктами державної власності об'єктами управління державної власності є, зокрема, майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям. Відповідно до ст.4 Закону суб'єктами управління об'єктами державної власності є, серед іншого: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об'єктами державної власності; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні; Фонд державного майна України. Згідно зі ст.7 Закону Фонд державного майна України відповідно до законодавства щодо нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного державного майна виступає відповідно до законодавства орендодавцем державного майна; розробляє методичні засади визначення орендної плати відповідно до ринкової вартості майна; здійснює контроль за використанням майна, переданого в оренду, виконанням договорів оренди державного майна.

У звязку з укладенням договору оренди №124 між сторонами спору виникли взаємні права та обовязки, тому відповідач безпідставно стверджує, що відповідний договір не породжує для позивача жодних прав. Незважаючи на незазначення в тексті договору позивача як сторони договору, визначено його статус як балансоутримувача та, зокрема, визначено його право на отримання орендної плати по відповідному договору. Так, п.3.6 договору визначено розподіл орендної плати, 30 відсотків якої орендар повинен сплачувати на рахунок балансоутримувача. Крім цього, договір та акт приймання-передачі нерухомого майна підписано балансоутримувачем. Відтак, Державне підприємство Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького є належним позивачем у справі про стягнення заборгованості по договору оренди державного нерухомого майна №124 від 12.09.2014 року.

Щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості по договору оренди державного нерухомого майна №124 від 12.09.2014 року.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає порушеним своє право на отримання орендної плати по договору оренди №124, так як орендарем не оплачувались виставлені рахунки у повному обсязі, за період з вересня 2014 року по лютий 2018 року у відповідача, на переконання позивача, утворилась заборгованість в сумі 52 971,67 грн.

Як вбачається з виставлених у вказаний період рахунків, такі включали орендну плату в розмірі 30% разом з ПДВ, а також суму ПДВ з 70% орендної плати, перерахованої до бюджету. З платіжних доручень вбачається, що орендар сплачував на користь позивача орендну плату в розмірі 30% без ПДВ. Платіжних доручень про оплату рахунків на суму ПДВ, нарахованого на 70% орендної плати, сторонами не подано. Факту не здійснення таких оплат представник відповідача не заперечив.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 ГПК України).

Згідно зі ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Договором оренди сторонами погоджено розмір орендної плати та порядок її внесення. Так, згідно з п.3.1 договору орендна плата, визначена на підставі ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорційна її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786, становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку серпень 2014 року 4067,28 грн. без ПДВ.

Згідно з п.3.2 договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Дана норма договору зобовязує сторони договору дотримуватись вимог чинного законодавства у сфері сплати податку на додану вартість. Така норма договору зумовлена тим, що сторони договору не вправі врегульовувати в договорі порядок сплати податків і зборів у інший спосіб, ніж передбачений податковим законодавством.

Отже, сторонами договору оренди не погоджено ціну оренди із врахуванням податку на додану вартість та не погоджено розподіл сплати податку між Орендодавцем та Балансоутримувачем.

Слід зазначити, що таке формулювання умови договору про орендну плату передбачено Розділом 3 Типового Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом ФДМ України від 23 серпня 2000 року № 1774.

Згідно ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Тобто норми ГК України передбачають можливість сторін конкретизувати умови типового договору.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі покликається на Наказ Фонду державного майна України від 22 серпня 2000 року № 1765, яким затверджено Роз'яснення і рекомендації до ОСОБА_1 розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, якими передбачено, що «Фонд державного майна України рекомендує орендодавцям державного майна: до отримання офіційних роз'яснень від Державної податкової адміністрації щодо порядку оподаткування податком на додану вартість (ПДВ) частини орендної плати, які сплачує орендар до Державного бюджету України, та державному підприємству або господарському товариству і зазначати у договорах оренди розмір орендної плати без ПДВ, одночасно покладаючи на орендаря обов'язок сплачувати всі податки і збори, передбачені законодавством України».

Таким чином, зазначеним Наказом ФДМ України рекомендовано покладати на орендаря обов'язок сплачувати всі податки і збори, передбачені законодавством України.

Разом з тим, у договорі оренди не передбачено покладення такого обовязку на відповідача/орендаря.

Відповідно до ст. 1 Податкового кодексу України, Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 14.1.156. Податкового кодексу України податкове зобов'язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Відповідно до п.п. 14.1.175. Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до п. 36.1. Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Порядок сплати податку на додану вартість регламентований розділом V Податкового кодексу України.

Львівським управлінням офісу великих платників податків Державної фіскальної служби як учасником даної справи не надано відомостей про наявність у позивача заборгованості по сплаті ПДВ за договором оренди державного нерухомого майна №124 від 12.09.2014 року, не надано доказів існування податкового обов'язку, зобовязання чи податкового боргу відповідача по сплаті податку на додану вартість.

Більше того, у письмовому поясненні на позовну заяву від 27.08.2018 третя особа без самостійних вимог на предмет спору - 2 - Львівське управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби зазначила, що платник податку в розглянутій ситуації має право на застосування нульової ставки податку на додану вартість, тобто не сплачувати податок на додану вартість з операцій з постачання послуг з обслуговування повітряних суден, що виконують міжнародні рейси.

У вищезазначеному поясненні (а.с 231-233 Т.2) третя особа без самостійних вимог на предмет спору 2 також зазначає про те, що державне або комунальне підприємство орендодавець на дату виникнення податкових зобовязань з ПДВ виписує податкову накладну на всю суму орендної плати , яка підлягає розподілу, незалежно від того, чи орендар сам буде розподіляти суму отриманої орендної плати чи всю суму орендної плати ним буде перераховано на поточний рахунок орендодавця, якщо така операція є обєктом оподаткування.

Згідно ст. 195.1. Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання таких послуг (п. 195.1.3.) : в) послуги з обслуговування повітряних суден, що виконують міжнародні рейси. До послуг з обслуговування повітряних суден, які виконують міжнародні рейси, відносяться послуги, які комплексно необхідні та безпосередньо пов'язані з виконанням міжнародного рейсу, а саме: оренда аеропортових приміщень у частині використання для обслуговування міжнародних рейсів (офіси, стійки реєстрації та інші службові приміщення, які орендуються авіаперевізниками, що виконують міжнародні рейси).

Згідно трудових договорів № 20/2007 від 02 червня 2007 року, № 22 від 14 вересня 2007 року, № 1/2011 від 01 листопада 2011 року, за якими на роботу прийнято працівників у ОСОБА_3 «ПЛЛ «ЛОТ» С.А. у м.Львові, працівники виконують такі трудові функції як: організація та контроль на всіх рейсах авіакомпанії PLL LOT S.A., що здійснюються в міжнародному аеропорту м.Львова, обслуговування пасажирів, вантажів та пошти відповідно до діючих положень та інструкцій; забезпечення чіткого та своєчасного обслуговування літаків авіакомпанії, здійснення нагляду за розвантажуванням та завантажуванням літаків;здійснення реєстрації пасажирів; обслуговування спеціальних рейсів; контроль процесу заправки літака; підготовка документів, необхідних для оформлення багажних та вантажних рекламацій; ведення щомісячної статистики перевезень тощо.

Вищенаведене, а також встановлені судами повноваження ОСОБА_3 згідно відповідного Положення, спростовують доводи про те, що ОСОБА_3 здійснює лише діяльність з реклами чи дослідження конюнктури ринку та виявлення громадської думки.

У даному випадку оренда аеропортового приміщення для розташування офісу здійснена авіаперевізником, який виконує міжнародні рейси, в особі представництва в Україні, яке діє з метою обслуговування таких рейсів та забезпечення діяльності авіаперевізника в міжнародному аеропорту м.Львова.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в повному обсязі, позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору оренди щодо сплати суми ПДВ при сплаті орендної плати.

Проте, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що доводи сторін щодо наявності чи відсутності обовязку відповідача сплачувати податок на додану вартість із господарських операцій не оцінюються судом в межах даного спору, оскільки позивачем заявлено позов про стягнення заборгованості, що виникла на підставі договору оренди. Але такий висновок суду першої інстанції не вплинув на правильність прийняття оскаржуваного рішення суду у даній справі, а відтак, не є підставою для скасування зазначеного рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд не бере до уваги покликання апелянта на те, що між сторонами укладено Стандартну Угоду про наземне обслуговування, Додаток В від 01.09.2015, відповідно до якої Обслуговуюча компанія (ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_2») зобовязується організувати в аеропорту м. Львова прийом, випуск і стоянку повітряних суден, а також забезпечити наземне обслуговування рейсів за заявкою Перевізника, оскільки предметом такої Угоди є наземне обслуговування повітряних суден, а згідно п. «в» ст. 195.1.3. ПК України, до послуг з обслуговування повітряних суден, що виконують міжнародні рейси, крім послуг з наземного обслуговування повітряних суден, також відноситься : оренда аеропортових приміщень у частині використання для обслуговування міжнародних рейсів (офіси, стійки реєстрації та інші службові приміщення, які орендуються авіаперевізниками, що виконують міжнародні рейси).

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідач одночасно з поданням відзиву на позовну заяву подав клопотання про застосування загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 4 статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи встановлену відсутність порушення права позивача відповідачем та висновки судів про необгрунтованість позовних вимог, суд зазначає про відсутність підстав для застосування до правовідносин між сторонами строків позовної давності та застосування наслідків їх спливу.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, доводи скаржника про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, а відтак рішення Господарського суду Львівської області від 21.09.2018 у справі №914/694/18 - належить залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у звязку з залишенням апеляційної скарги без задоволення - покласти на скаржника в порядку ст.ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 21.09.2018 у справі №914/694/18 - залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства Міжнародний аеропорт Львів імені ОСОБА_2 від 02.11.2018 без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

3. Порядок і строк оскарження постанови встановлено ст.ст. 287 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.Т. Кордюк

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя М.І. Хабіб

Повний текст постанови виготовлено і підписано 13.12.2018.