ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

м. Чернівці

28 грудня 2018 року Справа № 926/2486/18

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Марущака І.В., розглянувши

заяву Фізичної особи-підприємця Федоренко Алли Анатоліївни, м. Чернівці

до Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне», м. Чернівці

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в сумі 30000 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Федоренко Алла Анатоліївна звернулася до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» 30000 грн боргу за договором від 03.05.2018 на проведення незалежної оцінки транспортних засобів та рецензування звіту.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

За змістом статей 147, 148 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною другою статті 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Статтею 149 ГПК України унормовано, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.

Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (частина шоста статті 12 ГПК України).

Так, відповідно до положень частини четвертої статті 10 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Як стало відомо суд із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, боржник з 27.09.2016 перебуває в стані припинення на підставі судового рішення Господарського суду Чернівецької області від 22.09.2016 № 5027/805-б/2012 про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

За таких обставин суд констатує, що заява стягувача про видачу судового наказу до боржника повинна розглядатись у межах справи про банкрутство, а не в порядку окремого провадження.

Тому суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви стягувача слід відмовити на підставі пункту 9 частини першої статті 152 ГПК України у зв'язку з порушенням правил підсудності.

Крім того, у частині першій статті 151 ГПК України зазначено, що за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

За приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2018 рік - 176,20 грн).

До заяви про видачу судового наказу також додається документ, що підтверджує сплату судового збору (пункт 1 частини третьої статті 150 ГПК України).

Однак, як вбачається з матеріалів заяви про видачу судового наказу, заявником не надано доказів сплати судового збору у встановлених Законом України "Про судовий збір" порядку та розмірі.

Таким чином, заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам, установленим статтею 150 ГПК України.

Пунктом 1 частини першої статті 152 ГПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

У свою чергу частиною другою статті 154 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно із частиною другою статті 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З огляду на недотримання заявником вимог пунктів 1 і 9 частини третьої статті 150 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу щодо стягнення з боржника заборгованості за договором від 03.05.2018 на проведення незалежної оцінки транспортних засобів та рецензування звіту в сумі 30000 грн.

Водночас суд вважає за належне роз'яснити стягувачу, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина перша статті 153 ГПК України).

Керуючись статтями 150, 152-155, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Фізичній особі-підприємцю Федоренко Аллі Анатоліївні у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» 30000 грн боргу за договором від 03.05.2018 на проведення незалежної оцінки транспортних засобів та рецензування звіту.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 28 грудня 2018 року.

Суддя І.В. Марущак