ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

28.12.2018 Справа № 920/1035/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп'яненко О.Ю., розглянувши матеріали заяви № 6765 від 27.12.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ФОП Мантуліної Т.В. про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 7 577,10 грн.

встановив:

До господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ФОП Мантуліної Т.В. про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 7 577,10 грн., що виникла на підставі Договору № 1763-Т від 01.10.2016 про надання послуг з централізованого опалення та постачання горячої води.

Відповідно до ст. 12 ГПК України наказне провадження є однією із форм господарського судочинства, призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній предмет спору або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а у загальному або спрощеному позовному справи провадженні, визначаються цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1- 3 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи підприємці.

Відповідно до ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладений у письмовій (в т.ч. електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши вищевказані норми ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.4. Договору щомісячно 6-го числа споживач отримує від виконавця акт прийому-передачі теплової енергії, форма якого є невід'ємною частиною договору та рахунок за спожиту теплову енергію.

При дослідженні поданих документів, доданих до заяви ТОВ "Сумитеплоенерго" судом встановлено відсутність акту прийому-передачі теплової енергії на підставі якого нараховано вартість послуг з централізованого опалення та постачання горячої води.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Враховуючи, зазначене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, на підставі п.1 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Керуючись статтями 41, 53, 152, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

1. У видачі судового наказу за заявою ТОВ «Сумитеплоенерго» до боржника ФОП Мантуліної Т.В. (вх. 2928) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає оскарженню у порядку предбаченому розділом IV ГПК України.

Суддя О.Ю. Соп'яненко