ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.09.2018 Справа № 905/1015/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Биковій Я.М.,

розглянувши справу № 905/1015/18

за позовом: Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго»

до відповідача: Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»

про визнання правочину недійсним,-

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Суть спору: ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить суд визнати недійсним односторонній правочин, вчинений КП «Компанія «Вода Донбасу» щодо зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до листа від 16.03.2018р. №25/362.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що односторонній правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, який вчинений відповідачем, не відповідає приписам ст. ст. 601, 602 ЦК України, ст. 203 ГК України, оскільки:

- по перше, заборгованість відповідача у розмірі 6 260 471,30 грн. виникла на підставі договорів на обслуговування підвищувальних насосів № 19-15 від 23.03.2015р., № 29-16 від 29.02.2016р., № 54-17 від 30.05.2017р. та про надання послуг № 45-2018 від 13.03.2018р., а не договору № 029 від 01.01.2009р., в рахунок погашення заборгованості за яким проведено зарахування зустрічних вимог згідно із заявою від 16.03.2018р. №25/362; при цьому, договір № 029 від 01.01.2009р. щодо надання послуг водопідкачування між сторонами у справі ніколи не укладався;

- по друге, заборгованість позивача, за рахунок якої проведено зарахування зустрічних однорідних вимог, є спірною, позивач позбавлений можливості перевірити розмір, підставу та період її виникнення, з огляду на те, що така заборгованість виникла на підставі договорів на водопостачання та водовідведення, укладених з структурними підрозділами позивача, які знаходяться на території, не підконтрольній українській владі та поза зоною контролю позивача, при цьому всі документи щодо виконання цих договорів також залишені на території, не підконтрольній українській владі;

-по - третє, за змістом заяви від 16.03.2018р. №25/362 відповідачем спочатку заявлено про припинення зобовязання на суму 6 260 471,30 грн., а в подальшому на суму 5 855 946,77 грн., при цьому загальна сума боргу позивача за договорами на водопостачання та водовідведення, яка зазначена у цій заяві та за рахунок якої проведено зарахування зустрічних однорідних вимог, складає 5 910 279,21 грн.;

-по четверте, щодо заборгованості позивача за актами звіряння, на які відповідач посилається у заяві від 16.03.2018р. №25/362, сплив строк позовної давності, а тому зарахування таких вимог є недопустимим;

-по-пяте, такий правочин порушує майнове право позивача на грошові кошти у розмірі 6 260 471,30 грн., які відповідач зобовязаний сплатити за договорами на обслуговування підвищувальних насосів № 19-15 від 23.03.2015р., № 29-16 від 29.02.2016р., № 54-17 від 30.05.2017р. та про надання послуг № 45-2018 від 13.03.2018р.

У відзиві на позовну заяву за вх.№13657/18 від 02.07.2018р. відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з посиланням на те, що:

-по-перше, заборгованість позивача за договорами на водопостачання та водовідведення та період її виникнення підтверджується актами звіряння по кожному відокремленому підрозділу позивача, на підставі яких і було складено заяву від 16.03.2018р. №25/362;

- по друге, позивачем не надано доказів, що підтверджують втрату можливості позивача здійснювати контроль та керівництво за діяльністю своїх відокремлених підрозділів, дані ЄДРПОУ не містять записи про припинення виробничих одиниць позивача та останні продовжують свою діяльність; при цьому, заборгованість позивача за договорами на водопостачання та водовідведення створилася переважно до 01.01.2015р., тобто тоді, коли позивач міг здійснювати контроль всіх своїх підрозділів;

- по третє, заборгованість позивача за договорами на водопостачання та водовідведення частково погашалася структурними підрозділами позивача, та останніми підписувались акти звіряння, що свідчить не тільки про переривання строків позовної давності, а і про те, що позивачем фактично визнано суму боргу перед відповідачем.

У відповіді на відзив за вх.№14325/18 від 09.07.2018р. позивач посилається на те, що:

- по перше, в ЄДРПОУ не зазначаються відомості про здійснення або не здійснення структурними підрозділами юридичної особи своєї діяльності, а лише вказується їх найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; згідно даних ЄДРПОУ на теперішній час місцезнаходження відокремлених підрозділів не змінилося, останні знаходяться на території, не підконтрольній українській владі та позивач не має можливості контролювати господарську та виробничу діяльність цих підрозділів;

-по друге, все майно структурних одиниць та головного офісу (оргтехніка, правова та фінансова бухгалтерська документація) було захоплено, що унеможливлює збереження інформації навіть в електронному вигляді та, відповідно, підтвердження заборгованості позивача перед відповідачем;

-по третє, позивач не спростовує наявність самої заборгованості, а лише посилається на неможливість її підтвердити; при цьому, акти звірки взаємних розрахунків, надані відповідачем, не є належними та допустимими доказами, що підтверджують наявність заборгованості позивача;

-по четверте, строк позовної давності щодо заборгованості позивача сплинув навіть якщо виходити з дат підписання актів звірки; при цьому відповідачем не надано доказів сплати позивачем заборгованості, про здійснення якої відповідач посилається у відзиві.

У запереченнях за вх. № 16965/18 від 15.08.2018р. відповідач посилається на те, що:

-по перше, оголошення про визнання недійсними печаток позивача розміщено у газеті «Урядовий курєр» 12.08.2015р., а тому двосторонні акти звірки із структурними підрозділами позивача, складені до 12.08.2015р., є належними доказами наявності заборгованості позивача перед відповідачем;

-по друге, заборгованість відповідача у розмірі 6 260 471,30 грн. виникла на підставі договорів на обслуговування підвищувальних насосів № 19-15 від 23.03.2015р., № 29-16 від 29.02.2016р., № 54-17 від 30.05.2017р. та про надання послуг № 45-2018 від 13.03.2018р.;

-по третє, підписання акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.04.2016р. та актів звіряння з грудня 2015 р. по лютий 2018р. свідчить про визнання позивачем свого боргу та про переривання строку позовної давності.

У письмових поясненнях за вх. № 17840/18 від 30.08.2018р. позивач посилається на те, що акт зарахування зустрічних односторонніх вимог від 14.04.2016р. стосується заборгованості позивача перед відповідачем за договорами №866-ч від 01.01.2009р., № 253 від 01.01.2009р., № 1 від 01.05.2008р., № 155 від 01.01.2009р., № 37 від 09.01.2009р., № 281 від 01.01.2009р., № 0078 від 01.01.2009р., тобто за іншими договорами, ніж ті, щодо яких відповідачем проведено зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяви від 16.03.2018р. №25/362.

Ухвалою суду від 01.08.2018р. строк проведення підготовчого провадження продовжений до 05.09.2018р. за ініціативою суду.

Представники сторін в судове засідання щодо розгляду справи по суті 25.09.2018р. не зявились, при цьому про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином. Тому, враховуючи приписи ч. 1 ст. 202 ГПК України, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за відсутністю сторін.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 25.09.2018р. складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

03.04.2018р. за вх. № 770 позивачем отримано заяву відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК України та ст.ст.202, 203 ГК України (за вих. № 25/362 від 16.03.2018р.).

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідачем заявлено про припинення господарського зобовязання по оплаті послуг водопідкачування перед позивачем за договором №029 від 01.01.2009р., укладеного між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дружківкатепломережа» та КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі ВП Дружківське ВУВКГ, на суму 6 260 471,30 грн., що підтверджено актом звіряння станом на 01.03.2018р., шляхом проведення зарахування зустрічної однорідної вимоги з оплати на користь відповідача зобовязань позивача за договорами на централізоване водопостачання та водовідведення:

- №58 від 01.01.2009р., укладеного між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Єнакієветепломережа» та КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі ВП Єнакіївське ВУВКГ на суму 2 188 031, 98 грн., що підтверджено актом звіряння на 01.01.2015р.;

- № 58 від 01.01.2009р., укладеного між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Шахтарськтепломережа» та КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі ВП Амвросіївське ВУВКГ на суму 72 530,20 грн., що підтверджено актом звіряння на 01.12.2014р.;

- № 201 від 01.01.2009р., укладеного між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Сніжнянськтепломережа» та КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі ВП Торезьке ВУВКГ, на суму 153 605,99 грн., що підтверджено актом звіряння на 01.12.2014р.;

- № 205/144 від 01.01.2010р., укладеного між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Жданівкатепломережа» та КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі ВП Кіровське ВУВКГ на суму 1 584 038, 23 грн., що підтверджено актом звіряння на 01.12.2014р.;

- № 29 від 01.01.2009р., укладеного між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Сніжнянськтепломережа» та КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі ВП Сніжнянське ВУВКГ на суму 1 820 222, 76 грн., що підтверджено актом звіряння на 01.12.2014р.;

- № 58 від 01.01.2009р., укладеного між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Дебальцевотепломережа» та КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі ВП Єнакіївське ВУВКГ на суму 91 580,05 грн., що підтверджено актом звіряння на 01.03.2015р.

В результаті зарахування зустрічних однорідних вимог:

- заборгованість відповідача перед позивачем за договором №029 від 01.01.2009р. за послуги водопідкачування в сумі 5 855 946,77 грн. вважається погашеною, зобовязання на цю суму припиненими належним чином;

- заборгованість позивача перед відповідачем за договорами №58 від 01.01.2009р., № 201 від 01.01.2009р., № 205/144 від 01.01.2010р., № 29 від 01.01.2009р. на централізоване водопостачання та водовідведення в сумі 5 855 946,77 грн. вважається погашеною, зобовязання на цю суму припиненими належним чином.

Заява за вих. № 25/362 від 16.03.2018р. підписана в.о. генерального директора відповідача ОСОБА_1.

В свою чергу, позивач не погодився з проведеним відповідачем зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оскільки такі дії суперечать вимогам ст. ст.601, 602 ЦК України, ст. 203 ГК України, та порушують його майнові права, та звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Статтями 202, 203 ГК України визначено, що зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином, що направлений на припинення зобовязань. При цьому, зарахування зустрічних вимог можливе за наявності одночасно наступних умов:

1) зустрічність вимог, тобто кредитор за одним зобов'язанням має бути боржником за іншим зобов'язанням, а боржник за першим зобовязанням має бути кредитором за другим зобовязанням;

2) однорідність вимог, тобто вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом;

3) настання строку виконання за обома вимогами, що зараховуються, або визначення строку моментом витребування, або не визначення строку взагалі, тобто виконання зобовязання можна вимагати в будь-який момент.

Ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є ясність та безспірність вимог, які зараховуються, тобто між сторонами має бути відсутній спір щодо змісту, умов виконання та розміру зобов'язання. (Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного суду від 05.04.2018р. у справі № 910/13205/17).

Між тим, обставини справи свідчать про те, що вимоги сторін не є зустрічними, виходячи з того, що позивач не є кредитором, а відповідач - боржником у зобовязанні на суму 6 240 471,30 грн., що виникли на підставі договору щодо надання послуг водопідкачування № 029 від 01.01.2009р., за яким відповідачем проведено зарахування зустрічних вимог згідно із заявою від 16.03.2018р. за вих. №25/362.

Також, обставини справи свідчать, та що не заперечується самим відповідачем, про те, що договір щодо надання послуг водопідкачування № 029 від 01.01.2009р. між сторонами взагалі не укладався.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач є кредитором, а відповідач - боржником у зобовязаннях на суму 6 240 471,30 грн., що виникли на підставі інших договорів, а саме договорів на обслуговування підвищувальних насосів № 19-15 від 23.03.2015р., № 29-16 від 29.02.2016р., № 54-17 від 30.05.2017р. та про надання послуг № 45-2018 від 13.03.2018р.

Більш того, у письмових запереченнях відповідачем визнається наявність заборгованості у розмірі 6 240 471,30 грн., яка виникла саме на підставі договорів на обслуговування підвищувальних насосів № 19-15 від 23.03.2015р., № 29-16 від 29.02.2016р., № 54-17 від 30.05.2017р., про надання послуг № 45-2018 від 13.03.2018р.

Такі встановлені обставини щодо не укладення договору щодо надання послуг водопідкачування № 029 від 01.01.2009р. та, відповідно, щодо відсутності жодних зобовязань між сторонами за таким договором, виключають і однорідність вимог, щодо яких відповідачем проведено зарахування згідно із заявою від 16.03.2018р. за вих. №25/362 .

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що наявність зобовязань позивача у розмірі 5 855 946,77 грн. за договорами на централізоване водопостачання та водовідведення №58 від 01.01.2009р., № 201 від 01.01.2009р., № 205/144 від 01.01.2010р., № 29 від 01.01.2009р., період виникнення та настання строку їх виконання, також є спірними.

Із заяви від 16.03.2018р. за вих. №25/362 вбачається, що відповідачем заявлено про припинення зобовязання на суму 6 260 471,30 грн. Проте, вказана сума не узгоджується ані з сумою боргу за договорами №58 від 01.01.2009р., № 201 від 01.01.2009р., № 205/144 від 01.01.2010р., № 29 від 01.01.2009р., яка за визначена у цій заяві та складає 5 910 279,21 грн., ані з сумою боргу, що фактично погашається, яка також визначена у цій заяві та складає 5 855 946,77 грн., при цьому, жодних пояснень щодо наявних розбіжностей відповідачем до суду не надано. Також, у вказаній заяві не визначено період виникнення боргу позивача, щодо якого проведення зарахування.

Акти звірки розрахунків станом 01.12.2014р., 12.01.2015р., 01.03.2015р., 01.12.2014р., які надані відповідачем на підтвердження наявності боргу позивача та періоду його виникнення, не є первинними документами у розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та, відповідно, належними та допустимими доказами наявності заборгованості позивача за договорами №58 від 01.01.2009р., № 201 від 01.01.2009р., № 205/144 від 01.01.2010р., № 29 від 01.01.2009р. на централізоване водопостачання та водовідведення у розмірі 5 855 946,77 грн. До того ж, вказані акти не містять посилання на договори, за якими проведено звірку розрахунків між сторонами, а акт звірки станом на 01.03.2015р. підписаний лише з боку відповідача.

Рішеннями господарського суду Донецької області від 24.06.2005р. у справі № 35/103, від 07.11.2006р. у справі №39/10, від 25.05.2007р. у справі № 36/59, від 26.06.2008р. у справі № 29/100, від 01.12.2008р. у справі № 2/238, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.08.2009р. у справі № 29/201, які також надані відповідачем, встановлені обставини щодо укладення між сторонами договорів № 29 від 01.09.2003р., № 29 від 01.01.2005р., № 29 від 01.01.2006р., №29 від 01.04.2008р. та наявності заборгованості позивача за цими договорами, а не щодо укладення договорів №58 від 01.01.2009р., № 201 від 01.01.2009р., № 205/144 від 01.01.2010р., № 29 від 01.01.2009р. та наявності заборгованості позивача за цими договорами.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.09.2010р. у справі № 35/193, яким встановлені обставини щодо укладення між сторонами договору № 29 від 01.01.2009р. та щодо наявності боргу позивача за цим договором у розмірі 274 538,74 грн.; рахунки за вересень, листопад 2014р. на суму 396 184,07 грн., за договором №58 від 01.01.2009р. (ВО «Єнакієветепломережа»); картка рахунку 683 за квітень 2015р., відомість за внутрішньогосподарським розрахункам за квітень 2015р. на суму 75 316,92 грн., рахунок за жовтень 2014р. на суму 11 413,70 грн. за договором №58 від 01.01.2009р. (ВО «Шахтарськтепломережа»); рахунки за червень, липень, вересень листопад 2014р. на суму 153 783,77 грн. за договором № 201 від 01.01.2009р.; рахунки за січень, квітень - жовтень 2011р., січень жовтень, грудень 2012р., січень - грудень 2013р., січень - грудень 2014р. на суму 773 624,13 грн. за договором № 205/144 від 01.01.2010р.; рахунки за січень грудень 2011р., лютий грудень 2012р., січень грудень 2013р., січень липень, вересень грудень 2014р. на суму 1 722 309,19 грн. за договором № 29 від 01.01.2009р. не свідчать про наявність такого боргу і на теперішній час не підтверджують розмір боргу позивача згідно із заявою від 16.03.2018р. за вих. №25/362.

При цьому, сам відповідач у заявах по суті справи посилається на здійснення позивачем оплат за договорами №58 від 01.01.2009р., № 201 від 01.01.2009р., № 205/144 від 01.01.2010р., № 29 від 01.01.2009р. Проте, такі докази відповідачем до суду не надано, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення відповідних обставин (зокрема, розмір та дати оплат, за які періоди такі оплати проводились).

Акти зняття показів за період січень, лютий, травень, червень, серпень, листопад 2014р., акти реалізації за вересень листопад 2014р. за договором №58 від 01.01.2009р. (ВО «Єнакієветепломережа»); акти рахунки акти про зняття показів за червень, липень, вересень листопад 2014р. за договором № 201 від 01.01.2009р.; зведені акти рахунки про зняття показів за січень грудень 2011р., лютий грудень 2012р., січень грудень 2013р., січень липень, вересень грудень 2014р. за договором № 29 від 01.01.2009р. містять відомості щодо обсягів водопостачання, але не містять відомостей щодо їх вартості. Докази, що підтверджують розмір встановлених тарифів на послуги, які діяли у відповідні періоди, у матеріалах справи відсутні.

Договір № 58 від 01.01.2009р. (по ВО «Єнакієветепломережа»), який наданий відповідачем та яким встановлені порядок та строк виконання грошових зобовязань, тарифи на послуги, сам по собі не свідчить про наявність боргу позивача у розмірі 2 188 031,98 грн. та про настання строку виконання саме такого зобовязання. Крім того, матеріали справи не містять доказів коригування тарифів на послуги з огляду на дату укладення договору, здійснення якого також передбачають умови вказаного договору.

Інші договори № 58 від 01.01.2009р. (ВО «Шахтарськтепломережа»), № 201 від 01.01.2009р., № 205/144 від 01.01.2010р., № 29 від 01.01.2009р. взагалі відповідачем не надані до суду.

Розрахунок суми заборгованості у розмірі 45 583,03 грн., який наданий відповідачем на підтвердження боргу позивача за договором № 201 від 01.01.2009р., який складений та підписаний останнім в односторонньому порядку, як і акти звірки розрахунків, не є первинним документом, та сам по собі не підтверджує такий борг. Розрахунок суми заборгованості, який наданий відповідачем на підтвердження здійснення позивачем оплат за договором № 58 від 01.01.2009р., не містить посади, ПІБ, підпису особи, яка його склала, а отже такий розрахунок не є належним та допустимим доказом у розмінні приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України.

Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.04.2016р. також не підтверджує обставин наявності заборгованості позивача за договорами №58 від 01.01.2009р., № 201 від 01.01.2009р., № 205/144 від 01.01.2010р., № 29 від 01.01.2009р., оскільки з вказаного акту вбачається наявність заборгованості позивача за іншими договорами, а саме договорами № 866-ч від 01.01.2009р., № 253 від 01.01.2009р., № 1 від 01.05.2008р., № 155 від 01.01.2009р., № 37 від 09.01.2009р., № 281 від 01.01.2009р., № 0078 від 01.01.2009р.

Водночас, у заявах по суті справи позивач посилається на відсутність можливості перевірити та підтвердити достовірність заборгованості останнього, що вказана у заяві відповідача від 16.03.2018р. за вих. №25/362, оскільки з вересня-жовтня 2014р. структурні підрозділи останнього «Єнакієветепломережа», «Шахтарськтепломережа», «Сніжнянськтепломережа», «Жданівкатепломережа» та «Дебальцевотепломережа» знаходяться на території, не підконтрольній українській владі.

Протягом вказаного періоду невідомими озброєними особами було захоплено виробничі потужності, нерухоме майно та бухгалтерська і технічна документація 7-ми виробничих одиниць, зокрема, «Єнакієветепломережа», «Шахтарськтепломережа», «Жданівкатепломережа», «Сніжнянськтепломережа». У лютому 2015р. захоплено виробничу одиницю «Дебальцеветепломережа». Також було захоплено і саму адміністративну будівлю позивача у м. Донецьк.

Такі обставини призвели до втрати договорів, актів виконаних послуг, рахунків, актів звіряння, та до неможливості позивача, як юридичної особи, здійснювати контроль за господарською та виробничою діяльністю вказаних структурних підрозділів.

При цьому, відомості про факт захоплення приміщень та виробничих потужностей позивача внесені до ЄРДР за №0000849 та №0000111 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України.

На підставі розпорядження Донецької обласної ради від 01.10.2014р. № 226р «Про забезпечення функціонування комунальних підприємств», наказів позивача від 07.10.2014р. № 240 «Про забезпечення функціонування підприємства на базі корпусу «Приозерний», від 12.09.2014р. № 229 «Про організацію роботи ОКП «ДТКЕ» на базі корпусу «Приозерний» позивачем вжиті заходи щодо переміщення робочих місць працівників та організації роботи працівників підприємства на контрольованій території.

Наказом позивача від 31.12.2014р. № 360 внесено зміни до облікової політики, згідно яких починаючи з 01.01.2015р. у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності відображаються виключно операції, що здійснюються у виробничих одиницях, які знаходяться на території, підконтрольній українській владі. Балансові залишки на активах, зобов'язаннях, капіталу виробничих одиниць, які знаходяться на території, непідконтрольній українській владі, вирішено залишити в складі зведеної фінансової звітності незмінними станом на 01.01.2015р. до закінчення проведення антитерористичної операції.

Згідно наказу позивача від 30.07.2015р. № 186 визнано недійсними печатки та штампи виробничих одиниць позивача, зокрема: «Єнакієветепломережа», «Шахтарськтепломережа», «Сніжнянськтепломережа», «Жданівкатепломережа» та «Дебальцевотепломережа» та 12.08.2015р. у газеті «Урядовий курєр» розміщене відповідне оголошення.

Крім того, Постановою Правління НБУ від 06.08.2014р. № 466 банки України призупинили здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, небанківські установи та національний оператор поштового звязку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасники призупинили операції з приймання/виплати переказу коштів з/на території, що не контролюється українською владою, та з вересня 2014р. будь-які розрахунки за договорами з водопостачання та водовідведення між сторонами не здійснювалися.

Також, позивачем отримані сертифікати (висновки) Донецької ТПП №№ 2883, 2885, 2888, 2889 від 04.02.2015р. про настання обставин непереборної сили, що підтверджують настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 01.01.2015р. при здійсненні господарської діяльності та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків для подання податкової декларації/заяви про перегляд рішень контролюючих органів/заяви про повернення надміру сплачених грошових зобовязань, вищезазначеними виробничими одиницями. Також сертифікатом ТПП України №2644/05-4 від 28.08.2014р. засвідчено настання обставин непереборної сили при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, що стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів, з 02.07.2014р. безпосередньо для позивача, як юридичної особи.

Зазначені обставини, за висновками суду, є таким, що заслуговують на увагу.

Суд також враховує, що заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом. (п. 31 Інформаційного листа ВГСУ від 07.04.2008р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України»).

Припинення зобовязання зарахуванням означає відсутність предмета спору за умови, якщо між сторонами не залишилися спірних (неврегульованих) питань; наприклад, якщо позивач заперечує існування своєї заборгованості перед відповідачем, у господарського суду немає підстав для висновку про відсутність предмета спору. (п. 22 Інформаційного листа ВГСУ від 12.03.2009р. №01-08/163 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України»).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлено частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За таких обставин, з огляду на те, що зарахування зустрічних однорідних вимог згідно із заявою від 16.03.2018р. за вих. №25/362 проведене відповідачем з порушенням вимог ст. ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог, а отже і їх задоволення.

При цьому, питання щодо позовної давності не досліджується судом, оскільки за результатами розгляду даного спору суд дійшов висновку про необґрунтованість та неправомірність зарахування зустрічних однорідних вимог, проведеного відповідачем.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» задовольнити.

2. Визнати недійсним односторонній правочин, вчинений Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» щодо зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до листа від 16.03.2018р. № 25/362.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Митрополитська, буд. 177А, ) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька обл., пров. Земляний, буд. 2, ) судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 26.09.2018р.

Суддя Л.В. Ніколаєва