ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Справа № 906/274/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.09.2018 у справі №906/274/18 (суддя Кравець С.Г.)

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир

до Комунального підприємства "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради, с.Троянів, Житомирський р-н, Житомирська обл.

про стягнення 751,40 грн. та зобов'язання повернути майно

за участю представників сторін:

позивача - Бобер А.В. - довіреність № 1172 від 13.03.2018

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.09.2018 закрито провадження у справі №906/274/18 в частині вимог про стягнення з Комунального підприємства "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради на користь Квартирно-експлуатаційного відділу у м.Житомир заборгованості в сумі 751,40грн, з яких 415,89 грн - заборгованість з орендної плати, 13,98 грн - заборгованість з компенсації земельного податку, 178,28 грн. - штрафу, 143,25 грн. - пені. У задоволенні позову в частині позовних вимог про зобов'язання КП "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради повернути Квартирно-експлуатаційному відділу м.Житомира нерухоме військове майно - нежитлове приміщення площею 39,8 кв.м в будівлі №250 військового містечка №84, що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир та розташоване за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт.Озерне - відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир 1762,00 грн судового збору.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Квартирно-експлуатаційний відділ подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 21 вересня 2018 року по справі № 906/274/18 в частині зобов'язання повернути майно та винести нове рішення, яким: - зобов'язати Комунальне підприємство "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради повернути Квартирно-експлуатаційному відділу міста Житомир нерухоме військове майно - нежитлове приміщення площею 39,8 кв.м в будівлі інв. №250, військового містечка №84, що знаходиться на балансі КЕВ м. Житомир, розташоване за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт.Озерне.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не мав права на односторонню відмову від договору, оскільки існує факт порушення договору і право позивача на його розірвання встановлено умовами даного договору, зокрема п.10.6.1 Додаткової угоди №132/2011 від 31.05.2011.

Листом суду апеляційної інстанції від 01.11.2018 справа №906/274/18 витребовувалася із суду першої інстанції. 07.11.2018 справа №906/274/18 надійшла на адресу суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.09.2018 у справі №906/274/18 та призначено розгляд скарги на 21 грудня 2018 року об 11:30 год.

Матеріалами справи стверджується, що ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 отримано позивачем - 26.11.2018, відповідачем - 17.11.2018, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 232, 239).

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Житомир подав до суду клопотання, в якому просить суд забезпечити проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції з Господарським судом Житомирської області (м.Житомир, майдан Путянинський 3/65).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 року у справі №906/274/18 задоволено клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, доручено Господарському суду Житомирської області забезпечити проведення відеоконференції 21.12.2018 об 09:40 год.

В судове засідання 21.12.2018, яке проводилось в режимі відеконференції з Господарським судом Житомирської області, з'явився представник позивача.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просив задоволити вимоги апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Житомирської області від 21.09.2018 у справі №906/274/18 - скасувати.

Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання 21.12.2018, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши представника позивача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

20 липня 1999 року між Міністерством оборони України (орендодавець) та Центральною районною аптекою №118 (на даний час стороною є Комунальне підприємство "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради (орендар) укладений договір №151/1999/ГоловКЕУ оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України, а саме нежитлового приміщення площею 39,8 кв.м. на 1-му поверсі житлового будинку за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт.Озерне, буд.11 (а.с.14-19).

20 липня 1999 року за актом прийому-передачі нежитлових приміщень в оренду Житомирська КЕЧ району передала, а Центральна районна аптека №118 прийняла приміщення загальною площею 39,8кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт.Озерне, буд №11 (а.с. 22).

01 червня 2008 року у зв'язку з реєстрацією Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир суб'єктом господарської діяльності у Збройних Силах України і набуттям права виступати орендодавцем нерухомого військового майна, яке знаходиться у нього на балансі та необхідністю приведення договору оренди №151/1999/ГоловКЕУ від 20.07.1999 у відповідність до вимог чинного законодавства, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Житомира як орендодавець та Комунальне підприємство "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради як орендар уклали додаткову угоду №76/2008 від 01.06.2008 до договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 нежитлового приміщення, розташованого на території військового містечка №84 в гарнізоні Озерне за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт.Озерне, буд.11 (а.с. 27-31).

31 травня 2011 року у зв'язку з продовженням терміну дії договору оренди між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Житомира та Комунальним підприємством "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради укладено додаткову угоду №132/2011 до договору оренди №151/1999/ГоловКЕУ від 20.07.1999 нерухомого військового майна, розташованого в Озернянському гарнізоні за адресою: Житомирська область, Житомирський райок, смт.Озерне, військове містечко №84 (а.с. 35-39).

Пунктом 3.6 додаткової угоди №132/2011 сторони домовились, що орендна плата у розмірі 100% перераховується орендарем до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок орендодавця в територіальному органі державного казначейства не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до пункту 3.7 додаткової угоди №132/2011, орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету у визначеному пунктом 3.6 договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, уключаючи день оплати.

Орендар зобов'язується протягом місяця після укладення цього договору застрахувати орендоване майно не менше, ніж на його вартість за звітом про оцінку/актом оцінки на користь орендодавця, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди, у порядку, визначеному законодавством, і надати орендодавцю копії страхового полісу і платіжного доручення. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб майно було застрахованим на увесь строк оренди (пункт 5.8 додаткової угоди №132/2011).

Підпунктом 10.6.1 додаткової угоди №132/2011 сторони погодили, що цей договір може бути достроково розірваний на вимогу орендодавця, якщо орендар, зокрема, не вніс плати протягом 3-х місяців з дня закінчення строку платежу; не застрахував орендоване майно згідно п.5.8 цього договору.

26 квітня 2017 року у зв'язку з продовженням терміну дії договору оренди між тими ж сторонами укладено додаткову угоду №234 до договору оренди №151/1999/ГоловКЕУ від 20.07.1999 (а.с. 51-52).

Згідно п.1.1 додаткової угоди №234 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові приміщення площею 39,8кв.м. в будівлі військового містечка №84, що знаходиться на балансі КЕВ м.Житомир, розташоване за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт.Озерне, вартість якого визначена на 31.01.2017 року за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки 95520,00грн (без ПДВ).

Відповідно до п.3.1 додаткової угоди №234 орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (березень 2017 року) на рівні 966,25 грн, але не нижче орендної плати згідно розрахунку станом на 01.04.2017, визначеної на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (березень 2017) 661,74грн. Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць оренди на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди згідно із законодавством.

Згідно п. 3.3 додаткової угоди №234 орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць згідно із законодавством.

Відповідно до п.3.8 додаткової угоди №234 у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить 30 днів та більше, орендар додатково сплачує штраф у розмірі 7% суми заборгованості.

Згідно п.10.1 додаткової угоди №234 цей договір укладено строком на три роки, що діє з 26.04.2017 до 20.04.2020 включно.

Вищевказаний договір, додаткові угоди та акт прийому-передачі підписаний та скріплений печатками сторін.

25 січня 2018 року позивач звернувся до Комунального підприємства "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради з повідомленням №413 від 25.01.2018 в якому, посилаючись на ненадання відповідачем примірника договору страхування орендованого нерухомого військового майна з підтверджуючим платіжним дорученням, у зв'язку з грубим порушенням умов договору повідомив про відмову від договору №151/1999 від 20.07.1999 (із змінами та доповненнями) та вважає його розірваним з моменту отримання відповідачем даного повідомлення (а.с.61) (докази надіслання - а.с.61 на звороті, а.с.62).

20 лютого 2018 року позивач звернувся до КП "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради з повідомленням №931 від 20.02.2018 в якому, посилаючись на ненадання відповідачем примірника договору страхування орендованого нерухомого військового майна з підтверджуючим платіжним дорученням, у зв'язку з грубим порушенням умов договору повідомив про відмову від договору №151/1999 від 20.07.1999 (із змінами та доповненнями) та вважає його розірваним з моменту отримання відповідачем даного повідомлення (а.с. 64). Вказане повідомлення було отримано представником відповідача ОСОБА_2 - 20.02.2018, про що свідчить підпис вказаної особи на повідомленні.

Крім того, 23.02.2018 позивач повторно направив відповідачу повідомлення №980 про відмову від договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 (а.с. 65, докази надіслання - а.с. 65 на звороті, а.с. 66).

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту права встановлені статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З метою захисту своїх прав та законних інтересів, посилаючись на наявність заборгованості по сплаті орендних платежів, компенсації земельного податку, несвоєчасному страхуванню орендованого майна та те, що відповідач не звільнив орендоване майно і продовжує ним користуватись, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та про зобов'язати відповідача повернути займане приміщення об'єкт оренди.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Частиною 6 статті 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, правовідносини за яким регулюються Главою 58 Цивільного кодексу України, параграфом 5 Глави 29 Господарського кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", істотними умовами договору оренди зокрема є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації), термін, на який укладається договір оренди, орендна плата з урахуванням її індексації, відновлення орендованого майна та умови його повернення, страхування орендарем взятого ним в оренду майна.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, а частиною 1 статті 19 Закону встановлений обов'язок орендаря вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором оренди непогашеною станом на час звернення позивача з позовом у даній справі, залишилась заборгованість відповідача по сплаті орендних платежів в сумі 751,40грн, з яких 415,89грн заборгованість по сплаті орендних платежів (з 29.09.2017 по 02.04.2018), 13,98грн компенсації земельного податку (з 11.10.2017 по 14.03.2018), а також 178,28грн штрафу (з 01.11.2017 по 10.01.2018 - 87,93грн. та 01.02.2018 по 26.03.2018 - 90,35грн) та 143,25грн пені (з 16.11.2017 по 09.01.2018) (а.с. 7-8).

Матеріалами справи підтверджується, що після відкриття провадження у справі відповідачем здійснено погашення заборгованості в сумі 751,40грн, що підтверджується банківськими виписками від 18.04.2018 на суму 242,17грн, від 30.05.2018 на суму 1340,00грн (а.с.165-166).

07 червня 2018 позивачем подано заяву про закриття провадження у справі №906/274/18 в частині стягнення заборгованості в сумі 751,40грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 751,40грн, з яких 415,89грн боргу з орендної плати та 13,98грн компенсації земельного податку, 178,28грн штрафу та 143,25грн пені, на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Щодо вимоги скаржника про повернення відповідачем орендованого майна, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, питання щодо стягнення з відповідача заборгованості по сплаті орендних платежів з квітня по вересень 2017 року, компенсації земельного податку за період з квітня по вересень 2017 року, штрафу та пені, а також визнання договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 розірваним та повернення майна, було предметом розгляду у справі №906/886/17 за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир до Комунального підприємства "Центральна районна аптека № 118".

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 15.01.2018 у справі №906/886/17 за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир до Комунального підприємства "Центральна районна аптека №118" закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення 7300,78грн; відмовлено у позові в частині вимоги про розірвання договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 та про повернення майна; стягнуто з Комунального підприємства "Центральна районна аптека №118" на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир - 226,51грн пені, 336,58грн штрафу, 1600,00грн витрат по оплаті судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 року, яка переглянута в касаційному порядку та залишена без змін Верховним Судом (постанова від 28.08.2018 у справі №906/886/17) рішення Господарського суду Житомирської області від 15.01.2018 року у справі №906/886/17 змінено, викладено пункт 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Відмовити в позові про визнання достроково розірваним договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 та про повернення майна". При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовна заява та апеляційна скарга обґрунтовані порушенням орендарем (відповідачем) істотних умов договору (ст.651 ЦК України) та ст.782 ЦК України - право наймодавця відмовитися від договору; підстава позовних вимог - несплата орендної плати. Апеляційним господарським судом встановлено, що сторони не прийшли до згоди щодо розірвання договору; суду не надано доказів повідомлення про відмову орендодавця від договору оренди; лист №3704 від 11.09.2017 свідчить про намір позивача укласти додаткову угоду про розірвання договору оренди, тобто позивач не скористався правом односторонньої відмови від договору, спочатку вчинив дії щодо дострокового розірвання договору за згодою сторін, потім звернувся з позовом про визнання договору достроково розірваним. З огляду на наведене, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в позові про визнання достроково розірваним договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 та повернення майна.

У даній справі, позивач, як на підставу для повернення орендованого майна, посилається на те, що після закінчення 28.11.2017 терміну дії договору страхування №490919 від 28.11.2016, відповідач новий договір страхування не уклав, чим грубо порушив умови п.5.8 договору оренди.

Так, пунктом 5.8 додаткової угоди №132/2011 від 31.05.2011 сторони домовились, що орендар зобов'язується протягом місяця після укладення цього договору застрахувати орендоване майно не менше, ніж на його вартість за звітом про оцінку/актом оцінки на користь орендодавця, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди, у порядку, визначеному законодавством, і надати орендодавцю копії страхового полісу і платіжного доручення. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб майно було застрахованим на увесь строк оренди.

З поданих позивачем до матеріалів справи доказів вбачається, що договором страхування №490919 від 28.11.2016 відповідачем було застраховане орендоване майно на суму 134557,00 на період з 29.11.2016 по 28.11.2017 (а.с.58).

При цьому, після закінчення договору страхування №490919 від 28.11.2016, наступний договір страхування №FO-0053917 було укладено орендарем лише 21.02.2018 на період з 23.02.2018 по 22.02.2019 (а.с.68).

Таким чином, в період з 29.11.2017 по 22.02.2018 орендоване майно не було застраховане орендарем.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач неодноразово звертався до відповідача з повідомленнями про відмову від договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 в односторонньому порядку, у зв'язку з тим, що орендар в порушенням умов п.5.8 додаткової угоди, не застрахував орендоване майно.

Зокрема, 25.01.2018 позивач направив відповідачу повідомлення №413 від 25.01.2018, в якому зазначив, що оскільки відповідачем грубо порушено умови договору, КЕВ м.Житомир відмовляється від договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 (із змінами та доповненнями) та вважає його розірваним з моменту отримання даного повідомлення (а.с.61, докази надіслання а.с.61 на звороті, а.с.62).

20 лютого 2018 року позивач вручив представнику відповідача - ОСОБА_3 повідомлення №931 про відмову від договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 (із змінами та доповненнями) у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору, в якому також зазначено, що договір оренди є розірваним з моменту отримання даного повідомлення (а.с.64).

23 лютого 2018 року позивачем повторно направлялось відповідачу повідомлення №980 про відмову від договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 (із змінами та доповненнями) (а.с.65, докази надіслання - а.с.65 на звороті, а.с.66).

Так, згідно з підпунктом 10.6.1 додаткової угоди №132/2011, цей договір може бути достроково розірваний на вимогу орендодавця, якщо орендар, зокрема, не застрахував орендоване майно згідно п.5.8 цього договору.

При цьому, пунктом 10.7 додаткової угоди №132/2011 сторони погодили, що чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем; у разі смерті орендаря (якщо орендарем є фізична особа); реалізації об'єкта оренди.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч.3 ст.291 Господарського кодексу України на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст.188 Господарського кодексу України.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до статті 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач хоч і несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював перерахування орендної плати, проте судом не встановлено факту нездійснення відповідачем сплати орендних платежів (за вказаний в позові період) за договором протягом 3 місяців підряд з дня закінчення строку платежу, що виключає можливість застосування встановленого статтею 782 ЦК України права наймодавця на односторонню відмову від договору оренди.

Разом з тим, судом встановлено, що договір не містить погоджених між сторонами умов щодо односторонньої відмови орендодавця від договору у разі якщо орендар не застрахував або несвоєчасно застрахував орендоване майно і, як наслідок, припинення договору у зв'язку з цим.

Виходячи зі змісту пункту 10.6.1 додаткової угоди №132/2011 сторони погодили право орендодавця виступати з ініціативою про дострокове розірвання договору оренди у разі якщо орендар не застрахував орендоване майно згідно п.5.8 цього договору. Тобто, в договорі сторони визначили підстави, які надають орендодавцю право на дострокове розірвання договору в загальному порядку, проте, не на односторонню відмову від договору у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань щодо страхування орендованого майна, як стверджує позивач. При цьому, невиконання орендарем зобов'язань щодо страхування орендованого майна або несвоєчасне виконання таких зобов'язань, за змістом умов п.10.7 додаткової угоди №132/2011, не є підставою для припинення чинності договору за наслідком односторонньої відмови від договору.

З наявних в матеріалах справи адресованих відповідачу повідомлень від 25.01.2018 за №413, від 20.02.2018 за №931, від 23.02.2018 за №980 вбачається, що позивач повідомляв орендаря про односторонню відмову від договору оренди, а не про його розірвання в порядку ст.188 ГК України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вимога про дострокове розірвання укладеного між сторонами договору оренди у зв'язку з невиконанням орендарем обов'язку застрахувати орендоване майно, позивачем у даній справі не заявлялась. Відтак, відсутність або наявність обставин істотного порушення умов договору (ч.2 ст.651 ЦК України), що є підставою для розірвання договору, може бути досліджена лише при вирішенні спору, предметом якого є розірвання договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що беручи до уваги умови укладеного між сторонами договору оренди та норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини: - доводи позивача про те, що договір оренди розірвано в односторонньому порядку у зв'язку з несвоєчасним укладенням орендарем договору страхування об'єкту оренди не знайшли свого підтвердження, а повідомлення, надіслані відповідачу, не є доказами, які б свідчили про факт розірвання договору в односторонньому порядку.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

З огляду на вищезазначене, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, враховуючи вищезазначені положення законодавства та обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо зобов'язання повернути нерухоме військове майно - нежитлове приміщення площею 39,8кв.м в будівлі №250 військового містечка №84, що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир та розташоване за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт.Озерне, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є недоведеними та безпідставними, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в їх задоволенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 227, 229, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.09.2018 у справі №906/274/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "27" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.