РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.12.2018Справа № 910/10858/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгарант»
доПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД»
прозвільнення майна з-під обтяження
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:Войцехівський О.В.
від відповідача:Бойченко О.В.
від третьої особи:Нечіпайло Р.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгарант» (надалі - ТОВ «ФК «Фінгарант») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (надалі - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») про звільнення майна з-під обтяження.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для звільнення з-під обтяження транспортних засобів, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД», та перебувають під подвійною заставою. При цьому, позивач вказує, що він є заставодержателем з вищим пріоритетом, а реєстрація застави відповідача порушує його право на позасудове звернення стягнення на заставлене майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2018 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 12.09.2018, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД» в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

12.09.2018 представником третьої особи до канцелярії суду подані письмові пояснення, в яких ТОВ «Європа-Транс ЛТД» повідомило про перебування його майна під подвійним обтяженням, а також проти задоволення позовних вимог не заперечувало.

10.10.2018 представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про залучення до участі у справі ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, в задоволенні яких судом було відмовлено з огляду на недоведеність заявником яким чином рішення суду вплине на обсяг права та/або обов'язків вказаних осіб.

Також 10.10.2018 представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що оскільки він також є заставодержателем спірного рухомого майна, звільнення такого майна з-під обтяження порушить його права, оскільки грошове зобов'язання за кредитним договором, в забезпечення виконання якого і був укладений договір застави транспортних засобів, станом на момент розгляду даної справи боржником не виконане.

05.11.2018 позивачем до суду подано заяву про зміну предмета позову, в якій позивач просив суд змінити предмет позову шляхом викладення позовних вимог в наступній редакції: «Звільнити з-під обтяження Банку транспортні засоби, що належать на праві власності ТОВ «Європа-Транс ЛТД» згідно викладеного переліку шляхом виключення запису №15987249 зареєстрованого 26.09.2016, запису №15988448 зареєстрованого 27.09.2016 та запису №15991450 зареєстрованого 28.09.2016, запису №15991455 зареєстрованого 28.09.2016 з Державного реєстру обтяження рухомого майна.».

Вказана заява подана з дотриманням приписів ст. 46 Господарського процесуального кодекс України та була прийнята судом для подальшого розгляду.

Розгляд справи неодноразово відкладався з незалежних від суду обставин.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справ до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання 26.12.2018 з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, заявив клопотання про залучення до участі у справі Національного банку України в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Розглянувши вказане клопотання суд відмовив у його задоволенні з огляду на те, що залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на підставі ст. 50 Господарського процесуального кодексу України можливе виключно на стадії підготовчого провадження, в той час як ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті.

Представник третьої особи в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2011 між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ТОВ «Європа-Транс ЛТД» (позичальник) було укладено кредитний договір №2ВД, відповідно до якого Банк на умовах цього договору зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 13 300 000,00 євро, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит не пізніше 26.12.2016, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені даним договором.

Пунктом 1.3.1 вказаного договору визначено, що виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором забезпечується наступною заставою транспортних засобів (сідельні тягачі MAN та напівпричепи Fliegl та Chereau) загальною кількістю 300 одиниць, що належать позичальнику на праві власності та оформлені в заставу Банку в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики.

В забезпечення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, 02.02.2011 між ПАТ «ВТБ Банк» (заставодержатель) та ТОВ «Європа-Транс ЛТД» (заставодавець) був укладений договір застави транспортних засобів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим №127, за яким заставодавець передав, а заставодержатель прийняв в заставу рухоме майно, яким є транспортні засоби, зазначені в п. 2.1 цього договору.

02.02.2011 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відповідні відомості про заставу транспортних засобів в кількості 300 штук, що підтверджується витягом №54580965 від 15.01.2018.

У зв'язку з внесенням змін до кредитного договору №2ВД від 21.01.2011, 18.08.2015 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Європа-Транс ЛТД» був укладений договір про внесення змін до договору застави транспортного засобу від 02.02.2011, а саме замінено позичальника за кредитним договором на Приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко».

03.03.2017 між ПАТ «ВТБ Банк» (первісний заставодержатель, первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Фінгарант» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. за реєстровим №403 (надалі - «Договір відступлення»).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору у зв'язку з укладенням 03.03.2017 сторонами акту приймання-передачі права вимоги до Договору №03/03/2017/КБ від 03.03.2017 про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитними договорами та права вимоги за договорами забезпечення та договору №03/03/2017/КБ від 03.03.2017 про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитними договорами та права вимоги за договорами забезпечення, згідно яких первісним кредитором відступлено новому кредитору, в тому числі, право вимоги до ПАТ «Райз Максимко» за кредитним договором №2ВД від 21.01.2011 щодо вимоги по заборгованості 250 220 337,32 грн. (п. 1.1.1). Первісний кредитор передає, а новий кредитор одержує в повному обсязі належні первісному кредитору права заставодержателя/іпотекодержателя в зобов'язаннях, що виникли, зокрема, за договором застави транспортного засобу від 02.02.2011, укладеним з ТОВ «Європа-Транс ЛТД».

Пунктом 1.2 Договору відступлення за цим договором та договором про відступлення права вимоги новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржників сплати грошових коштів за кредитними договорами у розмірі заборгованості боржників, що відступається за договором відступлення права вимоги, а у випадку невиконання цієї вимоги - звернути стягнення на предмет застави/іпотеки за договорами застави і за рахунок предметів застави/іпотеки за договорами застави задовольнити свої вимоги за кредитними договорами у розмірі, що буде визначений на момент їх фактичного задоволення, а також вимагати від боржників виконання інших зобов'язань за договорами застави.

За змістом п. 1.3 Договору відступлення правом вимоги, що відступається за цим договором, є право звернення стягнення, у випадку невиконання чи неналежного виконання боржниками зобов'язань за кредитними договорами (зокрема, у разі неповернення новому кредитору суми заборгованості, право вимоги якої було відступлено новому кредитору на підставі договору про відступлення права вимоги), на транспортні засоби та предмети іпотеки, що є предметом застави/іпотеки за договорами застави.

Позивач вказує, що із витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №54580965 від 15.01.2018 йому стало відомо про факт реєстрації наступного обтяження рухомого майна (транспортних засобів), заставодержателем якого є позивач, за ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

При цьому, на його думку, існування обтяження спірного майна, зареєстрованого за відповідачем, порушує право позивача як заставодержателя з вищим пріоритетом одержати за рахунок такого майна задоволення своїх майнових інтересів у позасудовий спосіб у випадку порушення боржником грошового зобов'язання.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для звільнення з-під обтяження транспортних засобів у кількості 300 одиниць.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 577 Цивільного кодексу України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором №2ВД від 21.01.2011, ТОВ «Європа-Транс ЛТД» як заставодавець передало за договором застави транспортних засобів від 02.02.2011 в заставу ПАТ «ВТБ Банк» рухоме майно - транспортні засоби (сідельні тягачі MAN та напівпричепи Fliegl та Chereau) загальною кількістю 300 одиниць.

02.02.2011 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна були внесені відповідні відомості про заставу вказаних транспортних засобів, що підтверджується витягом №54580965 від 15.01.2018.

Позивач вказує, що на підставі Договору відступлення ним було набуто право замість ПАТ «ВТБ Банк» вимагати від боржника за кредитним договором №2ВД від 21.01.2011 сплати грошових коштів, а у випадку невиконання такого грошового зобов'язання - звернути стягнення за рахунок заставленого рухомого майна.

Частиною 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

За змістом п. 2 Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 (далі - Порядок ведення державного реєстру), державний реєстр обтяжень рухомого майна - єдина комп'ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

Пункт 4 Порядку визначає, що державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису.

Наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №54580965 від 15.01.2018 підтверджується факт реєстрації 03.03.2017 відомостей про зміну обтяжувача рухомого майна, яке є предметом договору застави транспортних засобів від 02.02.2011, на ТОВ «Фінгарант».

В той же час, із вказаного витягу вбачається також існування зареєстрованого обтяження - застави рухомого майна (спірних транспортних засобів), обтяжувачем за яким є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

Зокрема, як встановлено судом під час розгляду справи, 30.11.2010 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД» (заставодавець) укладено договір застави транспортних засобів №010/05-10/161-128, відповідно до п. 1.1 якого цей договір забезпечує виконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором №010/05-10/161 від 31.08.2010, що був укладений між заставодавцем та заставодержателем.

За змістом п. 1.4 зазначеного договору у відповідності до Цивільного кодексу України та Закону України «Про заставу», для забезпечення виконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором заставодавець передає в заставу заставодержателю транспортні засоби згідно додатку №1 до цього договору, який є невід'ємною його частиною.

Пунктом 2.1.1 вказаного договору визначено, що якщо зобов'язання заставодавця за кредитним договором, які забезпечені цим договором застави, не будуть виконані належним чином, заставодержатель набуває право звернути стягнення на майно та задовольнити свою вимогу в повному обсязі, що визначена на момент фактичного задоволення, в розмірі невиконаних заставодавцем зобов'язань за кредитним договором, які забезпечені заставою відповідно до умов цього договору.

Додатком №1 сторони погодили перелік майна, що передається в заставу ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», а саме спірні транспортні засоби (сідельні тягачі MAN та напівпричепи Fliegl та Chereau) загальною кількістю 300 одиниць.

У зв'язку з укладенням між ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» договору про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням, 03.05.2012 до договору застави транспортних засобів №010/05-10/161-128 від 30.11.2010 були внесені відповідні зміни, і заставодержателем спірного рухомого майна став відповідач.

26.09.2016 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження рухомого майна ТОВ «Європа-Транс ЛТД», обтяжувачем якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

На думку позивача, існування в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформації щодо наступної застави відповідача на спірне майно порушує його права як заставодержателя з вищим пріоритетом, оскільки унеможливлює звернення стягнення на таке майно у випадку порушення боржником грошового зобов'язання.

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що вищий пріоритет - переважний пріоритет одного обтяжувача відносно пріоритету іншого обтяжувача на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж рухомого майна.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 та ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Як вбачається із матеріалів справи, першочергова реєстрація права застави спірного рухомого майна відбулася 02.02.2011 (обтяжувач - ПАТ «ВТБ Банк»), в той час право застави за договором застави транспортних засобів №010/05-10/161-128, укладеним між ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» та ТОВ «Європа-Транс ЛТД» 30.11.2010, було зареєстровано лише 26.09.2016.

Таким чином, обтяження спірного рухомого майна, зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за ПАТ «ВТБ Банк», мало вищий пріоритет.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що якщо обтяжувач відступив іншій особі права за правочином, на підставі якого виникло обтяження, ця особа набуває всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи встановлений пріоритет за умови, що відомості про заміну обтяжувача були внесені до Державного реєстру протягом п'яти днів із дня відступлення прав.

Відтак, оскільки права заставодержателя за договором застави транспортних засобів від 02.02.2011 перейшли до позивача та відповідні відомості були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна у встановлений строк, позивач набув всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи встановлений пріоритет обтяження.

В той же час, суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що існування зареєстрованого обтяження відповідача на спірне майно порушує права ТОВ «Фінансова ініціатива» на звернення стягнення за рахунок такого майна, з огляду на наступне.

Згідно ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі звернення стягнення на рухоме майно, яке є предметом декількох обтяжень, переважне право на проведення процедури звернення стягнення належить обтяжувачу з вищим пріоритетом. Якщо процедура звернення стягнення ініціюється обтяжувачем з нижчим пріоритетом, обтяжувач з вищим пріоритетом вправі протягом 30 днів з дня її ініціювання на підставі письмової вимоги припинити таке звернення стягнення обтяжувачем з нижчим пріоритетом та розпочати власну процедуру звернення стягнення.

Таким чином, переважне право на проведення процедури позасудового способу звернення стягнення на предмет застави належить позивачу як заставодержателю з вищим пріоритетом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

В той же час суд відзначає, що станом на момент розгляду справи, жодних належних та допустимих в розумінні ст.ст. 76 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження факту ініціювання процедури позасудового звернення стягнення на предмет застави (спірні транспортні засоби) позивачем не надано.

Зокрема, позивачем не надано доказів того, що станом на момент звернення до суду із даним позовом у третьої особи існує непогашена заборгованість за кредитним договором №2ВД від 21.01.2011, а ним як заставодержателем в порядку ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» надсилались повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Також в матеріалах справи відсутні відомості щодо реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Частиною 2 статті 29 вказаного Закону визначено, що боржник або інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону.

Таким чином, приписами Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» чітко передбачена процедура звернення стягнення на рухоме майно, яке одночасно перебуває під декількома обтяженнями, а також дії зацікавленої особи у випадку надходження заперечень боржника та/або інших обтяжувачів (в тому числі, з нижчим пріоритетом).

При цьому, позивачем у даній справі не доведено суду факту ініціювання ним процедури звернення стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу від 02.02.2011, що виключає можливість будь-якого порушення відповідачем його прав або законних інтересів як станом на момент звернення до суду із даним позовом, так і станом на момент розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд відзначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

В той же час, позивачем не доведено суду яким чином існування зареєстрованого за відповідачем обтяження без ініціювання процедури звернення стягнення на спірне рухоме майно порушує його права та законні інтереси.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Фінгарант» необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгарант» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.01.2019.

Суддя В.П. Босий