ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. Справа№ 927/1149/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №01304/227 від 11.10.2018 (вх. №09.1-04.4/904/18 від 24.10.2018) Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018

у справі №927/1149/17 (суддя - Фесюра М.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Маяк»

про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 520 843,91 доларів США

за участю представників учасників справи:

від позивача - Білобловський С.В., довіреність б/н від 29.05.2018

від відповідача - Кривошей Є.В., довіреність б/н від 10.05.2018; Цурка Н.О., ордер серія КС №442234 від 01.11.2018

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Преміум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Преміум вернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Маяк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 520 843,91 доларів США (по курсу НБУ станом на 13.12.2017 - 41 332 127,02 грн), з яких 1 300 000,00 доларів США сума боргу по кредиту та 220 843,91 грн сума прострочених відсотків за користування кредитними коштами.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору № 92/КЛ/14 від 15.10.2014 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії та додаткових угод до нього.

03.09.2018 Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Преміум» подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Маяк» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 336 722,90 дол США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 36 987 835,24 грн та судові витрати.

Вказана заява обґрунтована тим, що оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку в повному обсязі не задовольнило вимоги банку за кредитним договором, ПАТ «Комерційний банк «Преміум» просить стягнути решту непогашеної суми кредитної заборгованості.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 (повний текст рішення складено 24.09.2018) у позові відмовлено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 15 000,00 грн.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 7, 33, 35, 36 Закону України «Про іпотеку», дійшов висновку, що з моменту звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом передачі у власність Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» предмета іпотеки зобов'язання за кредитним договором припинилися в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Преміум», 15.10.2018 подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №01304/227 від 11.10.2018 (вх. №09.1-04.4/904/18 від 24.10.2018), в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 у справі №927/1149/17 скасувати повністю та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Так, апелянт стверджує, що позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про припинення лише договірних зобов'язань за договором іпотеки, що не впливає на дійсність вимог які залишились не погашеними за кредитним договором та зобов'язань за договорами застави. А тому, на переконання позивача, він вправі стягнути решту суми кредитної заборгованості, яка залишилась не погашеною у зв'язку із набуттям права власності на предмет іпотеки. Щодо порушення норм процесуального права позивач вказує на те, що місцевим господарським судом в супереч вимогам ст. 236 ГПК України при застосуванні до спірних правовідносин норм права не було враховувано усталену судову практику.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2018 апеляційну скаргу №01304/227 від 11.10.2018 (вх. №09.1-04.4/904/18 від 24.10.2018) Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 поновлено Приватному акціонерному товариству «Комерційний банк «Преміум» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 у справі №927/1149/17. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 у справі №927/1149/17. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а учасникам справи - заяв, клопотань, пояснень. Зупинено дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 у справі №927/1149/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» про забезпечення позову задоволено частково, вжито заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Маяк", які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах в межах суми 1 336 722 дол. США 90 центів, що в гривневому еквіваленті становить 36 987 835 грн 24 коп.

16.11.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Маяк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 у даній справі в повному обсязі. Також відповідач просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» на користь товариства 20 000 грн суму судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тим, що позивачем в позасудовому порядку було набуто право власності на предмет іпотеки, а у відповідності до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Також відповідач вказує на те, що позивачем неправомірно було нараховано проценти за користування кредитними коштами з моменту пред'явлення вимоги про повернення боргу до моменту завершення позасудової процедури набуття банком права власності на предмет іпотеки. Відповідач також вважає безпідставними посилання апелянта на судову практику в інших справах, оскільки предметом дослідження цих справ були інші обставини.

Ухвалою від 19.11.2018 розгляд справи призначено на 28.11.2018.

Судовою колегією в порядку ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 19.12.2018 та зобов'язано позивача надати на огляд оригінал Звіту про експертну оцінку ринкової вартості нежитлової нерухомості від 02.04.2018.

22.11.2018 від відповідача надійшли письмові пояснення.

07.12.2018 позивачем подано належним чином завірену копію Звіту про експертну оцінку ринкової вартості нерухомості від 02.04.2018 (на 38 аркушах з додатками), а також копію Рецензії на звіт від 03.05.2018.

Судова колегія не приймає до уваги представлену позивачем в суді апеляційної інстанції Рецензію на звіт від 03.05.2018, оскільки перегляд справи в апеляційному порядку здійснюється на підставі наявних в матеріалах справі документів, а додаткові докази, за змістом ч. 3 ст. 269 ГПК України, приймаються лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Позивачем жодними доказами та доводами не було обґрунтовано неможливість подання цього документу до суду першої інстанції.

В ході розгляду апеляційної скарги судом, приймаючі до уваги різницю ціни на предмет іпотеки узгодженої сторонами в договорі іпотеки від 16.06.2017 (55 275 967,91 грн) та визначеною у звіті оцінки від 02.04.2018 (8 630 879,93 грн). а також суперечності у встановлені ринкової вартості майна у представленому позивачем Звіті оцінки, запропоновано сторонам призначити судову експертизу вартості предмета іпотеки на момент реєстрації права власності за іпотекодержателем в порядку ст.ст.99,100 ГПК України.

В судовому засіданні 19.12.2018 представники сторін відмовилися від призначення, в порядку ст. ст. 99, 100 ГПК України, експертного дослідження вартості нерухомого майна, набутого позивачем в позасудовому порядку на підставі договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні 19.12.2018 заперечили проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просили рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

15.10.2014 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Преміум» (кредитор за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» (позичальник за договором, відповідач у справі), було укладено договір № 92/КЛ/14 про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії (далі - кредитний договір), відповідно до якого Банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов'язується отримати Кредит/Транш кредиту, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування Кредитом/Траншем кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим договором.

Пунктом 1.1.3 кредитного договору сторони узгодили, що плата за користування Кредитом/Траншем кредиту (процентна ставка) встановлюється у розмірі 16% річних, якщо інший розмір не застосовується відповідно до умов цього договору. Плата за користування Кредитом/Траншем кредиту може змінюватися в порядку встановленому умовами цього договору. Вид процентної ставки фіксована.

В п. 3.2 кредитного договору визначено, що кредитодавець має право вимагати від позичальника негайного дострокового погашення наданого кредит/траншу, процентів та інших платежів, штрафних санкцій за цим договором, зокрема, у разі неналежного виконання позичальником будь-якого зобов'язань та умов, обумовлених цим договором.

Згідно пп. 3.3.5 кредитного договору позичальник зобов'язаний на вимогу кредитодавця достроково повернути наявну заборгованість за кредитом/траншем та сплати процентів за його користування, комісії, можливі штрафні санкції у випадках, встановлених в п.п. 2.10, 4.4, 5.2 та інших положень цього договору та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 4.4 кредитного договору сторони погодилися, що кредитодавець має право у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених цим договором, вимагати погашення кредиту/траншу, сплати процентів за фактичний час користування кредитом/траншем кредиту, комісій та штрафних санкцій, інших належних платежів згідно з цим договором, а позичальник зобов'язаний виконати цю вимогу за реквізитами та у день, що вказані кредитодавцем у письмовій вимозі.

Згідно п. 2.1 кредитного договору кредитодавець відкриває позичковий рахунок №6043 на якому буде обліковуватись Кредит/Транш кредиту, наданий за цим договором, погашення Кредиту/Траншу кредиту, якщо таке буде. Позичковий рахунок є для позичальника обов'язковим для обліку руху сум, які позичальник повинен повернути кредитодавця.

Надання позичальнику кредиту підтверджується представленою позивачем випискою по особовим рахункам з 15.10.2014 по 30.11.2017 за рахунком №6043 (а.с. 33-68 том І).

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 193 ГК України унормовано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами укладались додаткові угоди до кредитного договору.

Так, 16.06.2017 між сторонами укладено додатковий договір № 9 до кредитного договору, зокрема, пункти 1.1.1, 1.1.2 викладено в наступній редакції: «ліміт кредитної лінії встановлюється в розмірі 1300000,00 дол. США. Термін (дата) остаточного повернення кредиту 14.06.2018, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього договору або чинним законодавством України».

Пунктом 4 додаткового договору № 9 від 16.06.2017 сторони погодили, що плата за користування Кредитом/Траншем кредиту (процентна ставка) встановлюється у розмірі 12,4% річних починаючи з 01.06.2017.

Крім того, у вищенаведеному пункті додаткового договору сторонами визначено графік погашення кредитної заборгованості (а.с. 32 том І). А саме, в період з 16.06.2017 по 27.02.2018 позичальник сплачує 100 000,00 дол. США в рахунок погашення кредиту; з 28.02.2018 по 29.03.2018 сплачує 100 000,00 дол. США; з 30.03.2018 по 26.04.2018 - 100 000,00 дол. США; з 27.04.2018 по 14.06.2018 - 100 000 000,00 дол. США.

В п. 2 додаткового договору сторони домовилися встановити графік погашення процентів за користування кредитними коштами, нарахованих та несплачених за період з 01.02.2016 по 31.05.2017, зокрема, узгодили, що у день укладення цього договору позичальник сплачує не менше 65 286,00 дол. США та в строк до 27.06.2017 включно не менше - 152 333,94 дол. США.

В п. 6 додаткового договору № 9 від 16.06.2017 визначено, що позичальник зобов'язується передати в наступну іпотеку банку нерухоме майно, зазначене в п. 1.3.3 кредитного договору та забезпечити внесення відповідних змін до договорів забезпечення в строк до 16 червня 2017 включно, крім договору поруки № 92/КЛ/14/П від 15.10.2014, зміни до якого необхідно внести не пізніше 26.06.2017 включно. У разі повного або часткового невиконання зазначених вище умов, терміном остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за цим кредитним договором є 19.06.2017 включно та 27.06.2017 включно, в разі невиконання зазначеної вище умови щодо внесення відповідних змін до договору поруки № 92/КЛ/14/П від 15.10.2014.

На виконання вищенаведених умов додаткового договору, 16.06.2017 між ПАТ «Комерційний банк «Преміум» (іпотекодержатель за договором) та ТОВ Агрофірма «Маяк» (іпотекодавець за договором) укладено договір іпотеки (а.с. 196-208 том І).

У відповідності до п. 1.1.1 названого правочину цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №92/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 15.10.2014 та всіх додаткових договорів до нього укладеного між іпотекодержателем та ТОВ Агррофірма «Маяк», а також договорів про внесення змін та доповнень, що можуть бути укладені до нього в майбутньому (в тому числі але не виключено, стосовно збільшення розміру процентів за користування кредитом, збільшення строку повернення кредиту, збільшення розміру (суми) кредиту) за яким позичальник зобов'язався повернути іпотекодержателю кредитні кошти у розмірі 1 300 000, 00 дол. США у строк до 14.06.2018, сплачувати проценти за користування кредитними коштами із розрахунку 12,4 процентів річних, сплачувати комісійну винагороду, неустойку, інші платежі.

Предметом іпотеки згідно з умов п. 2.1. іпотечного договору є:

- Комплекс для очистки і сушки зерна, загальною площею 430,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191-Б (предмет іпотеки 1);

- Нежитлова будівля реммайстерня, загальною площею 612,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 190 (предмет іпотеки 2);

- Адмінбудівля, склад, загальною площею 2350,90 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191-Г. Адмінбудівля, склад - складається з: адмінбудівля - літ. «В»; склад літ. «Г» (предмет іпотеки 3);

- Склад, загальною площею 2466,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, місто Носівка, вулиця Мринський шлях, будинок № 191. Склад - складається з: склад - літ. «А» (предмет іпотеки 4).

Сторони оцінили (визначили загальну заставну вартість) предмета іпотеки в сумі 55275967,91 грн, з яких заставна вартість предмету іпотеки-1 складає 4059928,77 грн (без ПДВ), предмету іпотеки-2 - 5777663,50 грн (без ПДВ), предмету іпотеки-3 - 22175851,63 грн (без ПДВ), предмету іпотеки-4 - 23262524,01 грн (без ПДВ) В договорі іпотеки, який підписано сторонами без будь-яких заперечень чи застережень, зазначено, що «з описом та оцінкою предмета іпотеки сторони згодні» (п.2.4. іпотечного договору).

Як вбачається із представленої позивачем до матеріалів справи виписки з особового рахунку відповідача, 20.06.2017 на виконання додаткового договору №9 від 16.06.2017 ТОВ «Агрофірма «Маяк» сплачено 65 286,00 дол. США (а.с.79-80 том І).

Невиконання відповідач в повному обсязі своїх зобов'язання в частині сплати процентів за користування кредитними коштами стало підставою для звернення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» з даним позовом про стягнення кредитної заборгованості та процентів.

Водночас, під час вирішення справи в суді першої інстанції, позивачем, в порядку приписів ст. 1050 ЦК України, направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушень та попередження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки № 01304/62 від 11.04.2018 (а.с. 32 том ІІ).

Зі змісту вказаної вимоги вбачається, що позивач, посилаючись на наявність кредитної заборгованості в сумі 1 300 000,00 дол. США, вимагав в тридцятиденний строк погасити у повному обсязі всю заборгованість за кредитним договором. При цьому, повідомив, що у випадку невиконання зазначеної вимоги, ПАТ «Комерційний банк «Преміум» буде вимушений скористатися своїм правом, визначеним чинним законодавством України, зокрема, правом позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття права власності в поряду, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 32-33 том ІІ). Факт отримання вищенаведеної вимоги визнається відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, а відтак, в силу приписів ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За замістом положень ст. ст. 572, 575 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (ст. 3 Закону «Про іпотеку»).

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За приписами ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, Законом України «Про іпотеку» передбачено три чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, обрання певного способу правового захисту, у тому числі і позасудового способу, є правом особи (іпотекодержателя), яка добровільно, виходячи із власних інтересів, його використовує.

Положеннями статті 36 Закону України «Про іпотеку» врегульовано питання щодо позасудового вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з аналізу статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до зазначених норм Закону є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №916/5073/15). Крім того, застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб врегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно в договорі, про що також зроблено правовий висновок у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №760/14438/15-ц.

Зі змісту п. 4.1.5 іпотечного договору іпотекодержатель має право за умови настання будь-якого або всіх наступних випадків вимагати дострокового виконання зобов'язань, що випливають із кредитного договору незалежно від настання строків виконання зобов'язання за кредитним договором, зокрема, у випадку невиконання або неналежного виконання будь-якого зобов'язання за кредитним договором (в тому числі, але не виключно, щодо повернення кредиту або його частини в строк, передбачений кредитним договором, та/або сплати процентів за користування кредитом або/та комісійної винагороди та/або виконання будь-яких інших грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором).

Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (в цілому чи на будь-яку його частину) в порядку, передбаченому законом та розділом 6 цього договору.

В розділі 6 «Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації» іпотечного договору сторонами узгоджено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки (як в цілому так і на будь-яку його частину), його реалізацію та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки на свій розсуд у разі настання визначених цим договором випадків.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або шляхом позасудового врегулювання згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в розділі 7 цього договору, або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 6.2 іпотечного договору).

В розділі 7 «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» іпотечного договору сторонами узгоджено, що це застереження про задоволення вимог іпотекодержателя згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» за своїми правовими наслідками для сторін є договором про задоволення вимог іпотекодержателя з моменту виконання іпотекодержателем усіх дій передбачених чинним законодавством України, і визначає один із можливих позасудових способів звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя без будь-якого додаткового погодження з боку іпотекодавця, а саме шляхом:

Набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору здійснюється у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому ціною придбання іпотекодержателем у власність предмету іпотеки є ринкова вартість предмету іпотеки, яка визначається незалежним суб'єктом оціночної діяльності, визначеним за вибором іпотекодержателя. Підписанням цього договору іпотекодавець та іпотекодержатель дійшли згоди про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодржателя після спливу 40-денного строку з моменту надсилання письмової вимоги на адресу іпотекодавця - попередження про звернення стягнення на перемет іпотеки. В даному випадку цей договір буде виступати правовстановлюючим документом та правою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.(п. 7.1.2 договору іпотеки)

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що 20.06.2018 за ПАТ «Комерційний банк «Преміум» зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме комплекс для очистки і сушки зерна, нежитлова будівля реммайстерні, адмінбудівля, склади, які оцінено на момент підписання договору іпотеки в сумі 55 275 967,91 грн.

Таким чином, позивач, на власний розсуд, самостійно обрав позасудовий спосіб захисту порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення його вимог як іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, здійснивши перереєстрацію права власності на вищезазначені об'єкти нерухомості. Позасудовий спосіб захисту порушеного права позивача завершено проведенням відповідної державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомості.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання відповідно до частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» є недійсними. З урахуванням вищенаведеної норми та встановлених обставин у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 910/2535/18, від19.04.2018 у справі № 910/9508/17.

Водночас, скаржник звертаючись до суду апеляційної інстанції, вказує на те, що оскільки ринкова вартість майна, яка була визначена на підставі Звіту про експертну оцінку від 02.04.2018, не здійснила повного погашення кредитної заборгованості, тому банк вважає, що він вправі вимагати погашення решти суми заборгованості в судовому порядку.

За твердженням позивача ринкова вартість іпотечного майна на момент реєстрації права власності значно зменшилася у зв'язку з знищенням, руйнуванням предмета іпотеки, що призвело до знецінення об'єктів нерухомості з 55 275 967,91 грн., як було визначено в договорі іпотеки на момент його укладення, до 8 630.870,93 грн, яка встановлена у Звіті оцінки ринкової вартості нежитлової нерухомості від 02.04.2018.

Враховуючи, що в матеріалах справи було представлено лише виписку Звіту оцінки, на вимогу суду апеляційної інстанції позивачем надано належним чином завірену копію Звіту про експертну оцінку ринкової вартості нежитлової нерухомості від 02.04.2018 (оригінал якого оглянуто в судовому засіданні). Згідно представленого звіту оцінювачем встановлено ринкову вартість об'єкта оцінки- нерухомого майна , загальною площею 5859,90 м.кв., яке знаходиться за адресою : Чернігівська область, Носівський район, м. Носівка, вул. Мринський шлях, буд 190,191-А.191-Б,191-В,191-Г в сумі 8 630 870,93 грн., в т.ч.:

- комплексу для очистки і сушки зерна становить 633 923,25 грн, тоді як, в договорі заставна вартість даного об'єкту складає 4 059 928,77 грн;

- нежитлової будівлі, рем майстерні становить 902 132,88 грн, а в договорі - 5 777 663,50 грн;

- складу - літ «А» становить 3 632 244,71 грн, а в договорі - 23 262 524,01 грн;

- адмінбудівлі і складу - літ «Г» становить 3 462 570,09 грн, а в договорі - 22 175 851,63 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

Як вбачається зі змісту вказаного Звіту про оцінку ринкової вартості майна від 02.04.2018 його було складено суб'єктом оціночної діяльності Фізичною-особою підприємцем Марковим Дмитром Миколайовичем. В п.п. 7.4 Звіту зазначено, що все наведене у цьому звіті є вірогідним, оцінений об'єкт був безпосередньо обстежений оцінювачем. В той же час, в пп. 11.2 Звіту зазначено, ідентифікація об'єкта оцінки виконана оцінювачем на підставі документації, наданої замовником. Стан об'єкту оцінки, його місце розташування зафіксоване у фотоматеріалах. На даний момент комплекс будівель та споруд зерно сушки з складськими будівлями та адміністративною будівлею, виконує повний цикл робіт з сушки зернових культур з послідуючим зберіганням в складських приміщеннях. Тобто факт пошкодження майна, що призвело до його непридатності для використання за призначенням та, відповідно, знецінення, на чому наполягав банк в апеляційній скарзі, суб'єктом оціночної діяльності не встановлено і позивачем належних чи допустимих доказів зазначеного суду не надано.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оцінювач не гарантує абсолютної точності оцінки, оцінка проводиться на підставі даних, які надані замовником (аркуш 5 Звіту), оцінка проведено шляхом огляду об'єктів, збору та обробки іншої суттєвої інформації, аналізу інформаційних джерел, при проведені вибіркового обстеження приміщень (аркуш7 звіту). При цьому, оцінювач працював в припущенні (п.7.5 звіту), не проводив технічної експертизи об'єктів, (п.7.11 звіту) і відповідальність за точність та адекватність інформації щодо об'єкта несе замовник оцінки (п.7.8 звіту). Пункт 10 Звіту «процес оцінки» містить перелік вихідних даних для оцінки майна, в якому, всупереч попередньо визначеному, відсутнє посилання на огляд об'єктів нерухомості.

Колегія звернула увагу також на те, що оцінювачем надано технічну характеристику майна, рік будівництва 2013, яке знаходиться у задовільному стані, з наявним інженерним обладнанням, яке придатне для використання за призначенням (аркуш звіту 19), однак для визначення вартості об'єкта нерухомості взято вартість показників аналогів в цінах 1969 р., з коефіцієнтом переходу цін 1969 р до цін 1984 р в порівнянні до об'єктів, що надаються в оренду (розділ 13). Також під час проведення оцінки об'єктів нерухомості оцінювачем в рамках порівняльного методу було обрано ряд об'єктів, які згідно додатків до звіту, побудовані в 1980-1989 роках.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ГПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановленого вище, судова колегія вважає, що представлений позивачем Звіт про оцінку об'єктів нерухомості не може бути належним і достатнім доказом в розумінні приписів ст. ст. 76, 79 ГПК України, оскільки вказаний доказ не дає змоги достеменно встановити вірність припущень суб'єкта оціночної діяльності про зменшення вартості (знецінення) об'єктів нерухомості станом на 02.04.2018 до 8 630 870,93 грн, тоді як, в іпотечному договорі від 16.06.2017 значиться вартість предмета іпотеки в загальній сумі 55 275 967,91 грн.

Інших доказів в обґрунтування зменшення вартості предмета іпотеки позивачем не надано. Крім того, сторони в судому засіданні 19.12.2018 відмовились від проведення судової експертизи з оцінки вартості набутого позивачем майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 13, ст. 14, ч. 4 ст. 74 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведення позивачем, в порядку приписів ст. ст. 13, 74 ГПК України, обставин щодо наявності непогашеної заборгованості за кредитним договором після завершення позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, а відтак позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості в сумі 1 336 722,90 дол США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 36 987 835,24 грн, є необґрунтованими.

Приймаючи до уваги недоведення позивачем факту наявності непогашеної частини заборгованості, а також враховуючи те, що позивачем з урахуванням власних інтересів було обрано позасудовий спосіб захисту порушеного права, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про застосування до спірних правовідносин приписів ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», згідно якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекожержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 756/31271/15-ц.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що згідно представленого позивачем розрахунку загальної суми заборгованості (а.с. 6; 37 том ІІ) ПАТ «Комерційний банк «Преміум» нараховано відповідачу за період з 01.06.2016 по 01.07.2018 проценти за користування кредитними коштами.

Як свідчать матеріали справи, 11.04.2018 банком, в порядку ст. 1050 ЦК України, було пред'явлено до відповідача вимогу про дострокове виконання кредитного зобов'язання.

Натомість, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12; постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц. Відтак суд визнає слушними доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Послання апелянта на порушення місцевим господарським судом приписів процесуального закону не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційній інстанції, оскільки вказана позивачем судова практики не може бути застосована у даній справ.

Оскільки питання щодо стягнення з позивача, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову, судових витрат на професійну правничу допомогу скаржником в апеляційній скарзі не порушено, то, в силу приписів ч. 4 ст. 269 ГПК України, підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.08.2018 у справі № 927/1149/17. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.08.2018 підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Судова колегія відмовляє відповідачу у відшкодуванні за рахунок позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, заявлених стороною у відзиві на апеляційну скаргу, виходячи із наступного.

Так, з представленої копії додаткової угоди від 10.10.2018 до Договору про надання правничої допомоги, укладеної між ТОВ Агрофірма «Маяк» та Адвокатським Бюром «Євгенія Кривошея», вбачається, що гонорар Бюро за представництво інтересів товариства в Північному апеляційному господарському суді у даній справі складає 20 000 грн та сплачується клієнтом протягом двох місяців з дати підписання цієї угоди.

Станом на дату проведення даного судового засідання, тобто після закінчення двохмісячного строку, будь-яких належних і допустимих доказів в контексті приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України щодо сплати суми гонорару відповідачем не представлено, а тому вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, є необґрунтованою та недоведеною.

Щодо застосування заходів до забезпечення позову судова колегія виходить із наступного.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 було частково задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» про забезпечення позову, вжито заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Маяк", які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах в межах суми 1 336 722 дол. США 90 центів, що в гривневому еквіваленті становить 36 987 835 грн 24 коп.

Відповідно до ч. 9 ст. 145 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову, то в силу приписів ч. 9 ст. 145 ГПК України вжиті, згідно ухвали Північного апеляційної господарського суду від 14.11.2018 у даній справі, заходи до забезпечення позову підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 129, 145, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 у справі № 927/1149/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 у справі № 927/1149/17 залишити без змін.

3. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 у справі № 927/1149/17.

4. Поновити дію рішення Чернігівської області від 14.09.2018 у справі № 927/1149/17

5. Справу № 927/1149/17 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 26.12.2018