ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 912/16/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду
від 29.05.2018
у складі колегії суддів: Кощеєва І.М. (головуючого), Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О.
та на рішення Господарського суду Кіровоградської області
від 06.04.2018
у складі судді: Кабакової В.Г.
у справі № 912/16/18
за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький
до Лісівської селищної ради
про стягнення 779 716,14 грн,-

ВСТАНОВИВ:
1. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Лісівської селищної ради, про стягнення 779 716,14 грн. відповідно до вимог статей 11, 526, 623 Цивільного кодексу України, частини третьої та четвертої статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", статтею 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
2. Позовні вимоги обгрунтовані нерентабельністю затвердженого рішенням Олександрівської районної ради від 18.12.2007 тарифу на послуги водопостачання, які ним надавались Комунальному підприємству Лісівської селищної ради в період з 01.07.2013 по 01.10.2016 , оскільки тариф не враховував витрат КЕВ на видобування та транспортування води. За період з 01.07.2013 по 01.10.2016. Внаслідок не затвердження відповідачем рентабельного тарифу на прслуги водопостачання, які надавав КЕВ, Позивач зазнав збитків на загальну суму 779 716,14 грн.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції
3. Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 у справі № 912/16/18 в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

4. Не погодившись із зазначеним рішенням, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріалнього права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 у справі № 912/16/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Позивача задовольнити в повному обсязі.

5. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 у справі № 912/16/18 залишено без змін.

6. При розгляді даної справи судами попередніх інстанцій було встановлено наступне.

6.1 Рішенням Олександрівської районної ради від 18.12.2007 визначено виконавцем надання послуг теплопостачання та водовідведення для населення військового містечка "Кіровоград-25" Квартирно - експлуатаційний відділ м. Кіровоград.

6.2 Цим же рішенням затверджено тариф на оплату послуг водопостачання для населення військового містечка "Кіровоград-25" в розмірі 1,27 грн (з урахуванням ПДВ) за 1 куб. м. води.

6.3 КЕВ м. Кропивницький здійснює господарську діяльність по наданню послуг водопостачання військовій частині А 0981 та с. Лісове, добуваючи воду з артезіанської свердловини, на підставі свідоцтва про реєстрацію КЕВ м. Кропивницький, як суб`єкта господарської діяльності у Збройних силах та ліцензії.

6.4 У 2008 постановою ВРУ № 317-VI було створене с. Лісове Олександрівського району Кіровоградської області, територіальній громаді якого було передано житловий та соціальний фонд військового містечка "Кіровоград - 25". Органом місцевого самоврядування с. Лісове є Лісівська селищна рада.

6.5 Надання послуг по водопостачанню саме за розміром вказаного тарифу підтверджується договорами про надання послуг з водопостачання: від 01.01.2013, від 01.01.2014 та від 01.01.2016, які укладено між Позивачем ( водопостачальна організація ) та комунальним підприємством "Лісове" Лісівської селищної ради.

6.6 Квартирно-експлуатаційний відділ неодноразово звертався до Лісівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області з приводу затвердження нових тарифів ( а. с. 21 - 26 ).

6.7 Так, за твердженням позивача планова собівартість водопостачання в 2013 році складала - 3,33 грн. за 1куб.м.; у 2014 році - 5,95 грн; у 2015 та 2016 роках - 7,88 грн.

6.8 25.05.2016 позивач в черговий раз звернувся до Лісівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області з проектом змін тарифу, в яких доводив, що фактичні витрати за 2015 рік складають 7,878 грн за 1 куб. м. ( а. с. 31, 82, 84 ). Збільшення цієї суми порівняно із сумою, яка була запланована на 2015 рік, викликано посиланням на витрати на ремонт мережі та інженерних споруд водопроводу в розмірі 448 345,39 грн.

6.9 Рішенням 13 сесії Лісівської селищної ради третього скликання від 06.02.2017 № 65 "Про затвердження тарифу на послуги з централізованого водопостачання та транспортування води в селищі Лісове", затверджено та введено в дію з 01.03.2017 тарифи на оплату послуг водопостачання КЕВ м. Кіровограда для КП "Лісове" в розмірі 7,878 грн. ( з урахуванням ПДВ) за 1 куб.м.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
7. 18.06.2018 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою № 1118 від 18.06.2018 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 у справі № 912/16/18, підтвердженням чого є відбиток штампу відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

8. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 912/16/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Білоуса В.В., судді Погребняка В.Я., судді Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 22.06.2018.

9. Ухвалою Верховного Суду від 25.06.2018 касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький № 1118 від 18.06.2018 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 у справі № 912/16/18 залишено без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України. Надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги до 13.07.2018 шляхом надання суду оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 23 391,48 грн за подання касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 у справі № 912/16/18.

10. 03.07.2018 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький направив до Верховного Суду клопотання, до якого долучив оригіналу документу (платіжного доручення № 217 від 26.06.2018), що підтверджує сплату судового збору у розмірі 23 391,48 грн за подання касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 у справі № 912/16/18.

11. Розпорядженням заступника керівника апарату керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 16.07.2018 № 1538 у зв`язку з відпусткою судді Погребняка В.Я., відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 912/16/18.

12. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 912/16/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Білоуса В.В., судді Ткаченко Н.Г., судді Жукова С.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 16.07.2018.

13. Ухвалою Верховного Суду від 19.07.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 912/16/18 за касаційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький № 1118 від 18.06.2018 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 та призначено її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу.
14. Не погоджуючись з прийнятою постановою апеляційного суду, Квартирно-експлуатаційним відділом м. Кропивницький подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

15. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

15.1 Суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини справи та докази завдання збитків позивачу.

15.2 Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на тривалу бездіяльність відповідача щодо не затвердження рентабельного тарифу на послуги водопостачання.

15.3 Суди попередніх інстанцій не прийняли як доказ висновок повноважного державного контролюючого органу - Південного Територіального Управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України та те, що відповідач, затвердивши рішенням 06.02.2017 № 65 тариф в розмірі 7,878 грн. ( з урахуванням ПДВ) за 1 куб.м., визнав фактичні витрати позивача.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі
16. Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Позиція Верховного Суду
17. Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

18. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

19. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

20. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21. Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

22. Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

23. Приписами статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" унормовано, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

24. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець має право розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством.

25. Як вже було зазначено 25.05.2016 позивач в черговий раз звернувся до Лісівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області з проектом змін тарифу, в яких доводив, що фактичні витрати за 2015 рік складають 7,878 грн за 1 куб. м. (а.с. 31, 82, 84). Збільшення цієї суми порівняно із сумою, яка була запланована на 2015 рік, викликано посиланням на витрати на ремонт мережі та інженерних споруд водопровода в розмірі 448 345,39 грн.

26. Згідно із статтею 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи ( пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону ) визначає Кабінет Міністрів України (такий порядок встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869). Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

27. Відповідно до Закону України "Про ціни та ціноутворення" державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Так, зокрема, предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій згідно з цим Законом є: ціни (тарифи) на товари, що виробляються ( реалізуються ) суб`єктами природних монополій (стаття 8 Закону України від 20.04.2000 "Про природні монополії").

28. Державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації) (частина 2 статті 12 Закону України "Про ціни та ціноутворення").

29. Рішенням 13 сесії Лісівської селищної ради третього скликання від 06.02.2017 № 65 "Про затвердження тарифу на послуги з централізованого водопостачання та транспортування води в селищі Лісове", затверджено та введено в дію з 01.03.2017 р. тарифи на оплату послуг водопостачання КЕВ м. Кіровограда для КП "Лісове" в розмірі 7,878 грн. ( з урахуванням ПДВ) за 1 куб.м.

30. Відповідно до частини 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов`язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. Центральні органи виконавчої влади, національні комісії, що здійснюють державне регулювання у відповідній сфері, несуть відповідальність за наслідки встановлення або регулювання цін/тарифів, що змінюються ними відповідно до їхніх повноважень. Встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво не допускається. У разі зміни цін/тарифів на послуги/товари центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідній сфері, які призвели до непередбачених витрат виконавців/виробників, центральні органи виконавчої влади зобов`язані відшкодувати в повному обсязі збитки, зумовлені такими змінами, протягом поточного фінансового року та до затвердження нового бюджету. Спори щодо формування та встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вирішуються в судовому порядку.

31. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, системний аналіз частини 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та наведених норм дає підстави для висновку про те, що лише у випадку затвердження економічно необґрунтованих тарифів, відповідні органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за наслідки встановлення або регулювання цін/тарифів, що змінюються ними відповідно до їхніх повноважень.

32. Оскільки матеріали справи містять чинне рішення Олександрівської районної ради від 18.12.2007, дія якого була розповсюджена на 2013-2016 роки, а економічна обґрунтованість чи необґрунтованість цих тарифів у встановленому законом порядку Позивачем не оскаржувалась (частина 9 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги") суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що відповідно до абзацу 2 частини 7 цієї статті такі тарифи на вказаний у позові період були економічно обґрунтованими. У зв`язку з цим, покладення на раду відповідного обов`язку з компенсації різниці у тарифах, передбаченого частиною 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" поза межами порядку, визначеного цією статтею є передчасним.

33. Доводи скаржника (пункт 15.2 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

33.1 Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України існує два способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування майнової шкоди в натурі або у вигляді збитків.

33.2 Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

33.3 Статтею 1173 Цивільного кодексу України унормовано, що шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

33.4 Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку (стаття 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

33.5 Отже, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, необхідною підставою для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є факти неправомірних дій бездіяльності органу місцевого самоврядування, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями, бездіяльністю органу місцевого самоврядування і заподіяною ним шкодою.

33.6 В деліктних правовідносинах саме на Позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

33.7 З огляду на викладене, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що позивачем не доведена протиправність (незаконність) поведінки Лісівської селищної ради або її бездіяльність та причинний зв`язок такої поведінки або бездіяльності із заподіяною шкодою. Позивач не зазначає в який строк Лісівська сільська рада повинна була прийняти відповідне рішення, який порядок нею порушено тощо.

34. Доводи скаржника (пункт 15.1, 15.3 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

34.1 З огляду на імперативні приписи статті 300 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходив суд при вирішенні спору, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

34.2 При цьому, доводи, викладені у касаційній скарзі (пункти 15.1, 15.3 постанови), зводяться до незгоди із встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та наданою оцінкою доказів, наявних у матеріалах справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

35. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

36. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Росії") щодо реалізації права на справедливий суд (пункту 1 статті 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

37. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

38. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

39. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

40. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

41. Оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідають.

42. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

43. Вказані вимоги судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішення та постанови були дотримані.

44. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький № 1118 від 18.06.2018 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 у справі № 912/16/18 залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 у справі № 912/16/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус
Судді С.В. Жуков
Н.Г. Ткаченко