ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Справа № 924/66/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Берун О.О.

за участю представників сторін:

позивача: представник Рохов О.В. - адвокат

відповідача 1: представник не з'явився

відповідача 2: представник Шевчишин М.Є. - адвокат, ФОП Гула Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу позивача - Фізичної особи - підприємця Петрик Ольги Анатоліївни на рішення господарського суду Хмельницької області, ухваленого 16.05.18р. суддею Виноградовою В.В. у м. Хмельницькому, повний текст складено 25.05.18р. у справі №924/66/18

за позовом Фізичної особи - підприємця Петрик Ольги Анатоліївни

до відповідача - 1 Приватного малого підприємства "Норма"

до відповідача - 2 Фізичної особи-підприємця Гули Лілії Вікторівни

про визнання недійсною угоди №19 на утримання торгівельного місця №1, розташованого у ряді 2 речового ринку "Норма" по вул. Геологів, 16/2 в м. Хмельницькому, загальною площею 12,5 кв.м., в тому числі під тимчасовою спорудою (контейнером) площею 8 кв.м., для здійснення торгівельної діяльності, укладеної 09 січня 2018 року між ПМП "Норма" у особі виконавчого директора Рилько Д.В. та фізичною особою-підприємцем Гулою Лілією Вікторівною, та зобов'язання ПМП "Норма" поновити порушене право шляхом зобов'язання відповідача(1) укласти з позивачем угоду на утримання торгівельного місця №1, розташованого у ряді 2 речового ринку "Норма" по вул. Геологів, 16/2 в м. Хмельницькому, загальною площею 12,5 кв.м., в тому числі під тимчасовою спорудою (контейнером) площею 8 кв.м., для здійснення торгівельної діяльності, на новий термін після закінчення 31.01.2018р. терміну чинної аналогічної угоди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 16 травня 2018 року у справі №924/66/18 відмовлено у позові фізичної особи-підприємця Петрик Ольги Анатоліївни до Приватного малого підприємства "Норма" та до Фізичної особи-підприємця Гули Лілії Вікторівни про визнання недійсною угоди №19 на утримання торгівельного місця №1, розташованого у ряді 2 речового ринку "Норма" по вул. Геологів, 16/2 в м. Хмельницькому, загальною площею 12,5 кв.м., в тому числі під тимчасовою спорудою (контейнером) площею 8 кв.м., для здійснення торгівельної діяльності, укладеної 09 січня 2018 року між ПМП "Норма" у особі виконавчого директора Рилько Д.В. та фізичною особою-підприємцем Гулою Лілією Вікторівною, та зобов'язання ПМП "Норма" поновити порушене право шляхом зобов'язання відповідача (1) укласти з позивачем угоду на утримання торгівельного місця №1, розташованого у ряді 2 речового ринку "Норма" по вул. Геологів, 16/2 в м. Хмельницькому, загальною площею 12,5 кв.м., в тому числі під тимчасовою спорудою (контейнером) площею 8 кв.м., для здійснення торгівельної діяльності, на новий термін після закінчення 31.01.2018 р. терміну чинної аналогічної угоди.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено наявність підстав для визнання недійсною угоди №19 від 09.01.2018 р., укладеної між відповідачами, та зобов'язання відповідача 1 укласти з позивачем угоду на утримання торгівельного місця №1, розташованого у ряді 2 речового ринку "Норма" по вул. Геологів, 16/2 в м. Хмельницькому, загальною площею 12,5 кв.м., в тому числі під тимчасовою спорудою (контейнером) площею 8 кв.м., для здійснення торгівельної діяльності, на новий термін після закінчення 31.01.2018 р. терміну чинної аналогічної угоди.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач - Фізична особа-підприємець Петрик Ольга Анатоліївна звернулась до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 16 травня 2018 року у справі №924/66/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити. Визнати недійсною угоду №19 на утримання торгівельного місця №1, розташованого у ряді 2 речового ринку "Норма" по вул. Геологів, 16/2 в м. Хмельницькому, загальною площею 12,5 кв.м., в тому числі під тимчасовою спорудою (контейнером) площею 8 кв.м., для здійснення торгівельної діяльності, укладеної 09 січня 2018 року між ПМП "Норма" у особі виконавчого директора Рилько Д.В. та фізичною особою-підприємцем Гулою Лілією Вікторівною, та зобов'язати ПМП "Норма" поновити порушене право шляхом зобов'язання відповідача (1) укласти з позивачем угоду на утримання торгівельного місця №1, розташованого у ряді 2 речового ринку "Норма" по вул. Геологів, 16/2 в м. Хмельницькому, загальною площею 12,5 кв.м., в тому числі під тимчасовою спорудою (контейнером) площею 8 кв.м., для здійснення торгівельної діяльності, на новий термін після закінчення 31.01.2018 р. терміну чинної аналогічної угоди.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є безпідставним та незаконним, оскільки відповідно до угоди №19 від 25.03.2016р. на утримання торгівельного місця №1 ряд 2 з ФОП Гулою Л.В. передбачено, пунктом 5.1 зазначеної угоди, яким визначено: Фірма має право достроково розірвати угоду в односторонньому порядку у разі виявлення порушень п.п. 3.2, 3.3, 3.5, 3.6, 4.1, даної угоди та припиняється без права на поновлення. Вважає, що ФОП Гула Л.В. порушила п.3.2. угоди №19 від 25.03.2016 року на утримання торгівельного місця №1 ряд 2, а саме здала торгівельне місце в суборенду без письмової згоди адміністрації ПМП «Норма», дане доводиться наявними у матеріалах справи письмовими доказами (належним чином завірені копії наказів Генерального директора ПМП «Норма» Боднара І.О. №23/1 від 23.09.2016р., №24 від 11.10.2016р., наказ виконавчого директора ПМП «Норма» Рилько Д.В. №25 від 15.10.2016р., письмове повідомлення ПМП «Норма» №21 від 15.10.2016р.) і було виявлено в результаті виконання наказу №23/1 від 23.09.2016р. Генерального директора ПМП «Норма» Боднара І.О. шляхом проведення перевірки виконання умов договорів на утримання торгівельних місць підприємцями на речовому ринку «Норма», здійсненої контролером-касиром підприємства ОСОБА_7 відповідно до наказу №23/1. Також зазначає, що спірна угода №19 від 09.01.2018р. була укладена під час дії аналогічної угоди на вказане торгівельне місце, укладеної між позивачем та ПМП «Норма» 01.11.2016 року та ще й з порушенням першочергового права позивача на пролонгацію угоди №19 від 01.11.2016р., тому угода №19 на утримання вказаного торгівельного місця, укладена 09.01.2018р. між ПМП «Норма» та ФОП Гулою Л.В. є незаконною і такою, що порушує майнові права позивача, договірні зобов'язання ПМП «Норма» та приписи ст. 777 ЦК України. Крім цього суд першої інстанції не зобов'язаний був і не мав права використовувати оцінку доказів, здійснену іншим складом суду під час розгляду іншої господарської справи.

Відповідач 2 - ФОП Гула Л.В. у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Хмельницької області від 16.05.2018р. у справі №924/66/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петрик О.А. - без задоволення.

Відповідач 1 - Приватне мале підприємство "Норма" у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петрик О.А. залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник Приватного малого підприємства "Норма" у судове засідання не з'явився.

Оскільки явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило, відтак колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника Приватного малого підприємства "Норма".

Представник позивача - адвокат Рохов О.В. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Просить рішення господарського суду Хмельницької області від 16 травня 2018 року у справі №924/66/18 скасувати, а апеляційну скаргу задоволити в повному обсязі.

ФОП Гула Лілія Вікторівна та її представник Шевчишин М.Є. (адвокат) заперечили щодо доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві. Просять рішення господарського суду Хмельницької області від 16 травня 2018 року у справі №924/66/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 16.05.2018р. у справі №924/66/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Петрик Ольги Анатоліївни - без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ст. 202 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як на підставу недійсності угоди №19 від 09.01.2018р., укладеної між відповідачами, позивач посилається на те, що ця угода була укладена під час дії угоди з позивачем та з порушення його першочергового права на її пролонгацію, що, у свою чергу, порушує майнові права позивача, зокрема, право користування майном, договірні зобов'язання відповідача 1 та приписи ст. 777 ЦК України.

Правовідносини сторін, що виникли на підставі угоди №19 від 01.11.2016р., укладеної між позивачем та відповідачем 1, на підставі угоди №19 від 09.01.2018р., укладеної між відповідачами (оспореної), за своєю правовою природою є правовідносинами найму (оренди).

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 777 ЦК України передбачено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до угод від 09.12.2005р., 16.12.2006р., 07.06.2007р., 30.12.2008р., 27.12.2009р., 04.01.2011р., 14.02.2012р., 08.02.2014р., укладених між відповідачами 1 та 2 останній тимчасово користувався торговим місцем площею 8 кв.м. (з 2011р. - площею 12,5 кв.м.) по вул. Геологів 16/2, торговий ряд 2, місце 1 для здійснення торгівельної діяльності загалом по 31.01.2017 року (з урахуванням рішення господарського суду Хмельницької області від 19.02.2016р. у справі №924/37/16 про визнання укладеною з моменту набрання чинності рішенням суду додаткової угоди про поновлення угоди №19 від 08.02.2014р.).

Разом з тим, 04.08.2015р. між відповідачем 1 та позивачем було укладено угоду на утримання торговельного місця №19 на тимчасове користування торговим місцем по вул. Геологів, 16/2 торговий ряд 2 місце 1 загальною площею 12,5м.кв., в тому числі під тимчасовою спорудою (контейнером) площею 8м.кв. Пунктом 6.1 зазначеної угоди передбачена її дія до 30.01.2016р. та першочергове право підприємця на укладення нової угоди після її закінчення. Доказів щодо реалізації права позивача на укладення нової угоди після закінчення 30.01.2016р. угоди №19 від 04.08.2015р. суду не подано.

Як свідчать матеріали справи, між відповідачем 1 та позивачем угоду №19 на тимчасове користування торговим місцем, умовами якої позивач обґрунтовує позовні вимоги, було укладено 01.11.2016 р., із терміном дії до 30.01.2018 р.

Укладення вищезазначеної угоди відбувалось під час дії угоди від 08.02.2014р., укладеної між відповідачами, яка була поновлена відповідно до додаткової угоди, визнаної укладеною рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.02.2016р. у справі №924/37/16, та яка згідно із рішенням суду діяла до 31.01.2017р. Рішення господарського суду Хмельницької області від 19.02.2016р. у справі №924/37/16 постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.06.2016р. залишено без змін та, відповідно, набрало законної сили. Тобто укладення 01.11.2016р. угоди з позивачем відбулось під час дії угоди від 08.02.2014 р., укладеної з відповідачем-2, і торгівельне місце, що є її об'єктом, уже перебувало у тимчасовому користуванні відповідача-2.

Відтак, враховуючи приписи ст. 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", якими передбачено обов'язковість до виконання рішення суду всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України, укладення 01.11.2016р. угоди відповідачем 1 з позивачем суперечить угоді від 08.02.2014р., укладеній з відповідачем-2, оскільки торгівельне місце, що є її об'єктом, уже перебувало у тимчасовому користуванні відповідача-2.

З огляду на зазначене, суд критично оцінює посилання позивача на таку підставу недійсності угоди №19 від 09.01.2018р., укладеної між відповідачами, як укладення цієї угоди під час дії укладеної з позивачем угоди №19 від 01.11.2016р.

Судом апеляційної інстанції з'ясовано, торговим місцем №1, ряд 2 по вул. Геологів, 16/2 у м. Хмельницькому фактично користувався відповідач-2, оскільки сплачував за це відповідну плату. У матеріалах справи наявні докази (квитанції, довідки) з приводу таких обставин. Будь-яких претензій з боку відповідача-1 з цього приводу висловлено не було.

У своїх письмових поясненнях, а також в усних поясненнях, наданих у суді першої інстанції та зафіксовані звукозаписом, представник відповідача-1 зазначив, що торгівельним місцем №1, ряд 2 по вул. Геологів, 16/2 у м. Хмельницькому, переданим в оренду, протягом багатьох років користується відповідач-2, сплачує орендну плату. У підтвердження надано квитанції про оплату за утримання торгового місця. Натомість позивачем доказів про сплату позивачем орендної плати за торгове місце суду не подано.

Крім того, в журналі реєстрації договорів ПМП "Норма" по утриманню ринку за 2016-2018р. по торговому місцю №1, ряд 2 містяться лише записи про угоди із Гулою Л.В.

Щодо посилань позивача на накази, які були видані відповідачем-1 від 11.10.2016р. №24 про розірвання угоди від 25.03.2016р., укладеної з відповідачем-2, від 15.10.2016р. №25 про виконання попереднього наказу, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до п. 5.1 угоди №19 від 25.03.2016р. фірма має право достроково розірвати угоду в односторонньому порядку у разі виявлення порушень п. п. 3.2, 3.3, 3.5, 3.6, 4.1 даної угоди та припинення без права на поновлення.

Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

З огляду на зазначене, посилання позивача на накази відповідача-1 від 11.10.2016р. №24, від 15.10.2016 р. №25 оцінюється критично у зв'язку з відсутністю беззаперечних доказів про доведення цих наказів до відома відповідача-2, враховуючи пояснення відповідача-2 про неотримання відповідного повідомлення, та встановлені у рішенні господарського суду Хмельницької області від 02.03.2018р. у справі №924/825/17 обставини щодо відсутності доказів невиконання відповідачем-2 умов договору, яке могло бути підставою для його розірвання в односторонньому порядку.

Також при оцінці обставини розірвання договору шляхом видання відповідного наказу судом береться до уваги, що відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З приводу наказу відповідача-1 від 08.11.2016р. №27 про те, щоб вважати наказ від №25 від 15.10.2016р. недійсним, то такий наказ, враховуючи його зміст та значення як внутрішнього документа, може розцінюватися як такий, що виданий з метою скасування відповідачем-1 відповідного внутрішнього наказу.

Також суд зауважує, що угода №19 від 09.01.2018р. укладена між відповідачами, як свідчить наказ ПМП "Норма" від 03.01.2018р. №1, з урахуванням наказу від 26.02.2018р. №6, з метою приведення у відповідність до вимог рішення Хмельницької міської ради від 27.05.2009р. №37, Правил торгівлі на ринках м. Хмельницького.

При цьому слушними є аргументи позивача про те, що наказ відповідача-1 від 27.12.2016р. №32 "Про визнання угоди з Петрик О.А недійсною" суперечить вимогам цивільного законодавства, оскільки в силу положень ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише судом, натомість визнання недійсним правочину на підставі наказу керівника юридичної особи, чинним законодавством не передбачене.

З огляду на вищенаведене в сукупності, позивачем не доведено наявність підстав для визнання недійсною угоди №19 від 09.01.2018р., укладеної між відповідачами, тому позовні вимоги про визнання її недійсною не підлягають задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, тому невизначеність повноважень та неузгодженість дій директорів ПМП "Норма" не може слугувати підставою порушення принципів стабільності договору та прав орендарів, які правомірно очікують подальшої реалізації таких прав.

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги про зобов'язання відповідача-1 укласти з позивачем угоду на утримання торгівельного місця №1, розташованого у ряді 2 речового ринку "Норма" по вул. Геологів, 16/2 в м. Хмельницькому, загальною площею 12,5 кв.м., в тому числі під тимчасовою спорудою (контейнером) площею 8 кв.м., для здійснення торгівельної діяльності, на новий термін після закінчення 31.01.2018р. терміну чинної аналогічної угоди, в обґрунтування чого позивач посилається на наявність у нього переважного права на це.

Порядок укладення угод визначено ст. ст. 181, 188 ГК України, ст. ст. 638, 639 ЦК України.

Пунктом угоди №19 на тимчасове користування торговим місцем від 01.11.2016р., укладеної між відповідачем 1 та позивачем, передбачено, що дана угода вступає в силу з моменту підписання її сторонами і діє до 30.01.2018р. По закінченню угоди підприємець має першочергове право на укладення нової угоди.

Однак, з огляду на вищенаведені обставини, враховуючи те, що угода №19 від 01.11.2016 р. укладена з позивачем під час дії угоди про поновлення угоди №19 від 08.02.2014р., укладеної з відповідачем 2 (згідно з рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.02.2016р. у справі №924/37/16, набрало законної сили 07.06.2016р.), суд критично оцінює посилання позивача на наявність у нього переважного права згідно з п. 6.1 угоди №19 від 01.11.2016р. як на підставу для укладення з ним угоди на новий термін.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявність підстав для визнання недійсною угоди №19 від 09.01.2018р., укладеної між відповідачами, та зобов'язання відповідача-1 укласти з позивачем угоду на утримання торгівельного місця №1, розташованого у ряді 2 речового ринку "Норма" по вул. Геологів, 16/2 в м. Хмельницькому, загальною площею 12,5 кв.м., в тому числі під тимчасовою спорудою (контейнером) площею 8 кв.м., для здійснення торгівельної діяльності, на новий термін після закінчення 31.01.2018р. терміну чинної аналогічної угоди.

Крім долучених до позовної заяви, а також наданих додатково у суді першої інстанції письмових доказів, позивач інших письмових доказів в обґрунтування підставності своїх тверджень не надав.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 ГПК України).

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції, спростовуються наведеним вище.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Петрик Ольги Анатоліївни від 11.06.2018р. не підлягає до задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Петрик Ольги Анатоліївни від 11.06.18р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 16 травня 2018 року у справі №924/66/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/66/18 повернути господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "03" січня 2019 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Савченко Г.І.