ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.12.2018 р.                                                             Справа№ 914/125/16

м. Львів

Суддя Господарського суду Львівської області Матвіїв Р.І. за участю секретаря судового засідання Сала О.А. розглянув скаргу Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» на постанову відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 30.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу

у справі №914/125/16

за позовом: Державного підприємства “Передпускова дирекція шахти №10 “Нововолинська”, с. Поромів, Іваничівськй р-н, Волинська область,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства “Укрзахідвуглебуд”, м. Червоноград, Львівська область,

про: стягнення 220000,00 грн. боргу 2200,00 грн. штрафу, 9620,00 грн. 3% річних, 130429,00 грн. інфляційних та 134827,00 грн. процентів за договором позики №22 від 11.03.2014р.,

за участю відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м. Львів,

за участю представників, що з’явилися:

скаржника (стягувача): не з’явився,

боржника: не з’явився,

ДВС: не з’явився.

ПРОЦЕС

11.12.2018 року до Господарського суду Львівської області надійшла скарга Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» на постанову відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 30.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у справі №914/125/16.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 11.12.2018 року скаргу передано для розгляду судді Матвіїву Р.І.

Ухвалою суду від 12.12.2018 року призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні на 17.12.2018 р.; повідомлено відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про подання скарги на постанову від 30.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу шляхом надіслання даної ухвали на адресу органу державної виконавчої служби та на електронну адресу органу; витребувано у відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області матеріали виконавчого по виконанню наказу №914/125/16 від 04.03.2016 року; зобов’язано стягувача та боржника забезпечити явку представників у судове засідання.

У судове засідання 17.12.2018 року з’явилися представники позивача, на електронну адресу суду надійшло клопотання ДВС про відкладення розгляду скарги на інший день у зв’язку з відсутністю можливості забезпечення явки представника. Судом з метою з’ясування судом фактичних обставин для розгляду та вирішення поданої скарги, з метою повного та всебічного дослідження та перевірки обставин, у зв’язку з необхідністю огляду матеріалів виконавчого провадження, а також враховуючи клопотання відділу примусового виконання рішень, відкладено розгляд скарги на 22.12.2018 року, про що представники скаржника повідомлені в судовому засіданні під розписку, а відповідач та відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби повідомлені шляхом надіслання ухвали суду засобами поштового зв’язку.

У судове засідання 22.12.2018 року учасники справи явки представників не забезпечили, причин неявки не повідомили, пояснень та клопотань не надавали. Суд зазначає, що ухвала суду від 17.12.2018 року про відкладення розгляду скарги отримана відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби, явка якого в судове засідання визнавалася обов’язковою, 20.12.2018 року, що підтверджується відомостями з реєстру поштових відправлень за поштовим ідентифікатором вихідної кореспонденції суду 822.

Враховуючи належне повідомлення учасників, явка яких визнавалася судом обов’язковою, про дату та час судового засідання по розгляду скарги, відсутність повідомлень про причини їх неявки, беручи до уваги строки розгляду скарги, у суду відсутні підстави для повторного відкладення судового засідання та необхідним є прийняття судового рішення в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

ПОЗИЦІЯ СКАРЖНИКА

Скаржник зазначає, що 30.06.2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у провадженні №50717350 на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Вказану постанову отримано стягувачем лише 26.11.2018 року після неодноразових звернень до органу Державної виконавчої служби. Скаржник вважає таку постанову незаконною, оскільки, на його переконання, були відсутні підстави для повернення наказу стягувачу, натомість були наявні підстави для зупинення виконавчого провадження. Відтак, просить суд визнати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 30.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №50717350 недійсною.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Розглянувши матеріали скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2017 року, суд доходить висновку про наявність підстав для залишення її без розгляду з огляду на наступне.

Так, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (ст.339 ГПК України). Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст.341 ГПК України).

Згідно з долученими до скарги документами вбачається, що у виконавчому провадженні №50717350 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 30.06.2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Головний державний виконавець встановив, що виконавчий документ не виконано, стягнень не проводилося, виконавче провадження перебувало у складі зведеного виконавчого провадження, а також, посилаючись на положення Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств», постанову Кабінету Міністрів України від 12 травня 2015 р. № 271 «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках», що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника. Наведене, на переконання виконавця, виключає можливість виконання даного рішення і згідно з положеннями п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. У постанові також зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред’явлений для виконання в строк до 30.06.2020 року.

Так, докази надіслання державним виконавцем відповідної постанови в строки, визначені ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення) до матеріалів скарги не долучено. Натомість, скаржником долучено супровідний лист Відділу примусового виконання рішень від 15.11.2018 року вих.№В-6/19036 про повторне надіслання стягувачу копії постанов про повернення виконавчих документів, у тому числі ВП №50717350). На примірнику супровідного листа стягувачем поставлено відмутку про отримання такого 26.11.2018 року, хоча згідно з ідентифікатором поштового відправлення така кореспонденція отримана позивачем 24.11.2018 року. Із долучених до скарги попередніх звернень скаржника, зокрема, від 17.10.2018 року, вбачається, що із листа відділу примусового виконання рішень №В-6/13314 від 05.09.2018 року йому стало відомо про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник стверджує, що на його адресу надійшли лише накази Господарського суду Львівської області без відповідних постанов, у зв’язку з чим листом від 17.10.2018 просив ВПВР надіслати відповідні копії постанов.

Так, для з’ясування дійсних обставин обізнаності скаржника про повернення йому виконавчого документа, перевірки обставин своєчасного неотримання постанови від 30.06.2017 року та отримання лише наказів господарського суду, перевірки обставини повторного надіслання державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, суду необхідні матеріали виконавчого провадження, які наявні лише у відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та які на неодноразову вимогу суду надані не були.

Згідно із ст. 115 ГПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Статтею 116 ГПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Перебіг строку, закінчення якого пов'язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Скаржником оскаржуються дії державного виконавця щодо винесення постанови від 30.06.2017 року і строк на їх оскарження, визначений законом як 10 днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, на думку скаржника, не пропущений, оскільки постанова отримана ним 26.11.2018 року, а до суду звернувся 05.12.2018 року (підтверджується відомостями з офіційного сайту Укрпошти http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku). Проте, суд не вважає такі твердження скаржника обгрунтованими, так як з листа від 17.10.2018 року вбачається, що про повернення виконавчого документа стягувачу скаржнику стало відомо ще з листа державного виконавця від 05.09.2018 року. Норма ст.341 ГПК України пов’язує строк оскарження дій державного виконавця саме з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, а не з моментом отримання рішення державного виконавця, про яке йому було відомо раніше. Крім цього, стягувач стверджує, про отримання наказу, проте, не підтверджує моменту його отримання, а також не доведеним залишається твердження про те, що такий наказ отримано без постанови про його повернення.

За обставин ненадання суду матеріалів виконавчого провадження органом Державної виконавчої служби та неподання скаржником доказів отримання ним листа державного виконавця від 05.09.2018 року, неподання пояснень та доказів щодо обставин отримання оригіналу наказу господарського суду, що перебував на виконанні, у суду відсутня можливість встановити точну дату, коли скаржник дізнався про порушення його права. Разом з тим, аналізуючи зміст долучених до скарги листів, зазначення скаржником обставин щодо листа державного виконавця від 05.09.2018 року, недоведення скаржником факту отримання такого листа 26.11.2018 року, суд вважає, що про порушення свого права позивач міг дізнатися швидше, ніж 26.11.2018 року. Так, скаржник є стороною виконавчого провадження, наділена правами згідно зі ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим, зокрема, має право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, а також знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors.

Водночас, скаржник, звертаючись зі скаргою, не заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця, не обґрунтовує причин та не визнає пропуску строку на звернення з даною скаргою, хоча Господарським процесуальним кодексом України надано можливість поновлення пропущеного строку за заявою учасника справи, якщо судом будуть визнані причини такого пропуску поважними.

Передбачене статтею 339 Господарського процесуального кодексу України право на оскарження дій ДВС застосовується виходячи з принципу верховенства права, змагальності, рівності всіх учасників перед законом і судом, розумності строків розгляду справи.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак надане кожному право не може трактуватися безмежно. Реалізація такого права повинна відбуватися на умовах, визначених законом. Принцип законності є необхідною складовою верховенства права. Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Отже, кожен, хто звертається до суду, повинен дотримуватися певних правил та процедур, визначених законом. Зазначене є передумовою забезпечення прав та свобод людини.

У рішенні від 20.06.2011 у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані, у той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене вище, пропущення скаржником встановленого чинним законодавством України строку для подання скарги на дії державного виконавця, та не подання скаржником клопотання про поновлення такого строку, скарга підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 116, 118, 119, 234, 339, 341 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

скаргу Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» на постанову відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 30.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у справі №914/125/16 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 28.12.2018 року.

Ухвала підлягає оскарженню в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                  Матвіїв Р.І.