ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Справа№ 910/3541/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 13.12.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.06.2018 (повний текст підписано 27.06.2018)

у справі №910/3541/18 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Приватного підприємства "ВІКІНГ-ДЕНО-ПЛЮС"

до Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС"

в особі філії "СНІГУРІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА"

Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС"

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ВІКІНГ-ДЕНО-ПЛЮС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" в особі філії "СНІГУРІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА" Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" про стягнення з Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" основного боргу у розмірі 79143,63 грн., 3% річних у розмірі 9148,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 108602,96 грн., всього: 196894,59 грн., а також 3001,31 грн. - судового збору, 959,22 грн. - витрат по оплаті придбання квитків, 2233,80 грн. - витрат на виплати добових витрат під час відрядження.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання охоронних послуг №260215 від 26.02.2015 в частині оплати за надані позивачем охоронні послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі №910/3541/18 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 79 143, 63 грн., 3% річних у розмірі 9 148, 00 грн., інфляційні втрати у розмірі 53 641, 46 грн., судовий збір у розмірі 2 128, 99 грн. та судові витрати у розмірі 5 486, 52 грн., в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, (скаржник) Приватна науково-виробнича компанія "ІНТЕРБІЗНЕС" звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі №910/3541/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити Приватному підприємству "ВІКІНГ-ДЕНО-ПЛЮС" у задоволенні позовних вимог - у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив порушення норм матеріального та процесуального права. Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції не перевірив наявні в матеріалах справи докази, обмежився лише формальним викладенням обставин, прийнявши сторону Позивача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2018 апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Станіка С.Р., суддів Гончарова С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/3541/18 за апеляційною скаргою Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 , призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 20.09.2018.

19.09.2018 через відділ управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити участь в судовому засіданні представника, який має статус адвоката.

20.09.2018 через відділ управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неотриманням копії апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2018 відкладено розгляд справи до 16.10.2018, повідомлено учасників справи про розгляд справи в судовому засіданні.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Згідно п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/3541/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Також на виконання п. 2 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, за актом прийняття-передачі додаткових документів до апеляційної скарги від 16.10.2018 передано до Північного апеляційного господарського суду заяву позивача, відповідно до якої останній просить суд зобов'язати відповідача (скаржника) надіслати на адресу Приватного підприємства "ВІКІНГ-ДЕНО-ПЛЮС" копію апеляційної скарги у справі №910/3541/18, рахунок процесуальних строків розпочати з моменту отримання позивачем відповідної копії апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2018 апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі №910/3541/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2018 відмовлено Приватному підприємству "ВІКІНГ-ДЕНО-ПЛЮС" у задоволенні заяви про зобов'язання надіслати на його адресу копії апеляційної скарги у справі №910/3541/18 та розпочати рахунок процесуальних строків з моменту отримання позивачем відповідної копії апеляційної скарги. Прийнято справу №910/3541/18 за апеляційною скаргою Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., суддів: Калатай Н.Ф., Мартюк А.І. Розгляд апеляційної скарги Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі №910/3541/18 призначено на 15.11.2018.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді - Зубець Л.П. (суддя-доповідач) на лікарняному, судове засідання, призначене на 15.11.2018, не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 призначено до розгляду в судовому засіданні справу №910/3541/18 за апеляційною скаргою Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 на 13.12.2018.

03.12.2018 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

В судове засідання 13.12.2018 з'явився представник позивача, відповідача.

В судовому засіданні 13.12.2018 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі №910/3541/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити Приватному підприємству "ВІКІНГ-ДЕНО-ПЛЮС" у задоволенні позовних вимог - у повному обсязі.

В судовому засіданні 13.12.2018 представник позивача заперечував проти доводів викладених в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі №910/3541/18 без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

В судовому засіданні 13.12.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

26.02.2015 між Приватним підприємством "ВІКІНГ-ДЕНО-ПЛЮС" (охорона, охоронне агентство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ареал-Снігурівка" (замовник) було укладено договір №260215 про надання охоронних послуг (далі - договір), відповідно до умов договору охоронне агентство зобов'язується забезпечити недоторканість об'єкту охорони (будинок, споруда, приміщення (сукупність приміщень) чи ділянка місцевості, та майно на цій території чи в приміщенні, що перебуває під охороною), що передається замовником під охорону згідно акту прийняття об'єкту під охорону, а замовник зобов'язується щомісячно сплачувати охоронному агентству встановлену договором плату.

В подальшому 01.05.2015 між сторонами укладено додаткову угоду до договору, сторони внесли зміни щодо преамбули договору та визначили, що замовником за вказаним договором є Приватна науково-виробнича компанія "ІНТЕРБІЗНЕС" в особі філії "СНІГУРІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА" Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС".

Сторонами було погоджено, підписано та скріплено печатками дислокацію та інструкцію по охороні об'єкта замовника.

Згідно з п. 7.3 договору загальна сума щомісячної плати за даним договором складає 71 370,00 грн. без ПДВ.

Додатковою угодою від 01.04.2015 до договору сторони внесли зміни в п. 7.3. договору та погодили, що загальна сума щомісячної плати за даним договором складає 62 220,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 7.4 договору оплату щомісячної суми договору, за перший місяць надання послуг, здійснюється два рази - до 20 числа звітного місяця і до 10 числа місяця, що слідує за звітним, а в подальшому оплата щомісячної суми договору здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

Охоронне агентство зобов'язано, за перший місяць надання послуг, надати замовникові Акти про надання охоронних послуг до 17 числа звітного місяця та до 2 числа місяця, наступного за звітним, а в подальшому до 2 числа місяця наступного за звітним. Замовник зобов'язаний протягом 5 (п'яти) робочих днів розглянути поданий акт та підписати його, або надати заперечення щодо викладеного в акті. У разі не підписання Замовником Акту протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином (п. 7.5 договору).

В пункті п. 10.1 сторонами погоджено, що договір набирає чинності з 01.03.2015 та діє до 28.02.2016.

26.10.2015 між сторонами укладена додаткова угода до договору, відповідно до якої сторони визначили, що загальна сума збитків, яка підлягає відшкодуванню Приватним підприємством "ВІКІНГ-ДЕНО-ПЛЮС" (виконавцем) Приватній науково-виробничій компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" в особі філії "СНІГУРІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА" (замовнику) складає 374 370,00 грн., що підтверджується двостороннім актом про встановлення розміру завданих збитків від 15.10.2015.

В пункті 2 додаткової угоди, сторони дійшли згоди про те, що виконавець здійснює часткове відшкодування суми завданих збитків, згідно двостороннього акту від 15.10.2015, шляхом прощення боргу замовнику у відповідності до ст. 605 ЦК України в сумі 200 076,14 грн., який виник внаслідок несвоєчасної оплати наданих охоронних послуг по договору, (червень - 39316,14 грн.; липень - 62 220 грн.; серпень - 36 320 грн.; вересень - 62 220 грн.).

Залишкова сума завданих виконавцем збитків у розмірі 174 293,86 грн. згідно двостороннього акту від 15.10.2015 буде відшкодована Замовнику протягом п'яти місяців починаючи з жовтня 2015 року, шляхом зменшення договірної ціни за надання охоронних послуг згідно договору на суму 34 858,79 грн. кожного місяця (п. 3).

У відповідності до п. 4 додаткової угоди, з урахуванням п. 3 даної додаткової угоди, загальна сума щомісячної плати замовника за надані виконавцем послуги охорони згідно договору, складатиме 27 361,21 грн. включно до лютого місяця 2016 року.

На виконання умов договору, позивач надав відповідачу охоронні послуги, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000010 від 31.05.2015 на суму 62220,00 грн., №ОУ-0000012 від 30.06.2015 на суму 62220,00 грн., №ОУ-0000015 від 31.07.2015 на суму 62220,00 грн., №ОУ-0000016 від 31.08.2015 на суму 62220,00 грн., №ОУ-0000019 від 30.09.2015 на суму 62220,00 грн., №ОУ-0000020 від 31.10.2015 на суму 27361,21 грн., №ОУ-0000023 від 30.11.2015 на суму 27361,21 грн., №ОУ-0000025 від 31.12.2015 на суму 27361,21 грн., №ОУ-0000026 від 31.01.2016 на суму 27361,21 грн., №ОУ-0000027 від 29.02.2016 на суму 27361,21 грн., копії яких наявні в матеріалах справи та актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000006 від 31.03.2015 на суму 71370,00 грн. та №ОУ-0000008 від 31.04.2015 на суму 62220,00 грн.

Відповідачем зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг виконано частково, у зв'язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем за договором №260215 про надання охоронних послуг від 26.02.2015 становить 79143,63 грн.

Оскільки відповідачем не здійснено повної оплати вартості наданих послуг, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 79143,63 грн., 3% річних у розмірі 9148,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 108602,96 грн., всього: 196894,59 грн.

Розглянувши апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000010 від 31.05.2015, №ОУ-0000012 від 30.06.2015, №ОУ-0000015 від 31.07.2015, №ОУ-0000016 від 31.08.2015, №ОУ-0000019 від 30.09.2015, №ОУ-0000020 від 31.10.2015., №ОУ-0000023 від 30.11.2015., №ОУ-0000025 від 31.12.2015, №ОУ-0000026 від 31.01.2016., №ОУ-0000027 від 29.02.2016 та оглянутими в судовому засіданні актами №ОУ-0000006 від 31.03.2015, №ОУ-0000008 від 31.04.2015, виписками з рахунку позивача та додатковою угодою від 26.10.2015 заборгованість відповідача перед позивачем по договору про надання охоронних послуг від 26.02.2015 за період з березня 2015 року по лютий 2016 року становить 79 143,63 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, колегією суддів враховано, що у відповідності до п. 7.4 договору сторони домовились, що оплата за перший місяць надання послуг, здійснюється два рази - до 20 числа звітного місяця і до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

Пунктом 7.4. договору сторони погодили, що оплата щомісячної суми договору здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В матеріалах справи відсутні будь-які надані відповідачем докази, в спростування заявленої до стягнення заборгованості.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, доводи відповідача щодо відсутності підстав для оплати вартості фактично наданих послуг у зв'язку із закінченням строку дії договору, визнаються колегією суддів необґрунтованими, з огляду на наступне.

Строком, у розумінні статті 251 Цивільного кодексу України, є певний період часу зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 631 Цивільного кодексу України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, однак закінчення строку дії договору, у відповідності до ч. 4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за порушення договору, вчинене під час дії цього договору.

Відповідно до п. 7 ст. 180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Отже, закінчення строку дії договору не звільняє відповідача від обов'язку здійснити оплату за надані позивачем послуги.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов'язання за договором у сумі 79 143,63 грн., та враховуючи те, що доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем надано не було, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання обґрунтованим позов в частині стягнення заборгованості у розмірі 79 143,63 грн.

Також, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9148,00 грн., та інфляційні втрати у розмірі 108602,96 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

У відповідності до п. 3.2. вищезазначеної постанови індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем за наступні періоди: з 30.03.2015 по 11.05.2015, з 09.04.2015 по 11.05.2015, з 10.05.2015 по 11.05.2015, з 13.05.2015 по 20.05.2015, з 22.05.2015 по 28.05.2015, з 30.05.2015 по 09.06.2015, з 11.06.2015 по 16.06.2015, з 18.06.2015 по 10.07.2015, з 18.06.2015 по 10.07.2015, з 21.07.2015 по 30.07.2015, з 01.08.2015 по 09.08.2015, з 10.08.2015 по 12.08.2015, з 14.08.2015 по 26.08.2015, з 28.08.2015 по 09.09.2015, з 10.09.2015 по 13.09.2015, з 10.09.2015 по 13.09.2015, з 14.09.2015 по 14.09.2015, з 16.09.2015 по 21.09.2015, з 23.09.205 по 25.09.2015, з 23.09.2015 по 25.09.201, з 26.09.2015 по 09.10.2015, з 21.10.2015 по 25.10.2015, з 27.10.2015 по 09.11.2015, з 11.11.2015 по 16.11.2015, з 18.11.2015 по 24.11.2015, з 26.11.2015 по 09.12.2015, з 11.12.2015 по 14.12.2015, з 16.12.2015 по 28.12.2015, з 30.12.2015 по 09.01.2016, з 10.01.2016 по 17.012016, з 19.01.2016 по 27.01.2016, з 29.02.016 по 09.02.2016, з 03.02.2016 09.02.2016, з 10.02.2016 по 29.02.2016, з 02.03.2016 по 08.03.2016, за 09.03.2016, з 10.03.2016 по 04.04.2016, з 06.04.2016 по 31.05.2018.

При цьому судом першої інстанції вірно встановлено, що в періоді з 29.02.016 по 09.02.2016 позивачем здійснено помилку, оскільки нарахування 3% річних та інфляційних втрат у зв'язку із проведеною відповідачем оплатою 02.02.2016 має здійснюватись до 02.02.2016.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга", судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 9148,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 53641,46 грн., у зв'язку із чим вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено вимогу Позивача про стягнення з Відповідача судових витрат у розмірі 5 486, 52 грн., що складається з вартості проїзних квитків та витрат на виплати добових витрат під час відрядження представників позивача, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази про встановлення судом обов'язку щодо явки представників учасників процесу.

Колегія суддів критично ставиться до такого твердження відповідача, враховуючи те, що в ухвалі суду першої інстанції від 11.04.2018 у пункті 6 резолютивної частини зазначено: «Викликати у підготовче засідання представників учасників справи».

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчинення процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не подано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 79143,63 грн., 3% річних у розмірі 9148,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 53641,46 грн.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що при винесенні рішення від 19.06.2018 у справі №910/3541/18 місцевим господарським судом було дотримано норм процесуального права, повно та всебічно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати на підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника (Приватну науково-виробничу компанію "ІНТЕРБІЗНЕС").

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76-79, 269, 272, 275, 276, 281, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі №910/3541/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі №910/3541/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3541/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 26.12.2018