ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа №914/1351/16

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Матущака О.І.

суддів Мирутенка О.Л.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну

скаргу забезпеченого кредитора уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» м. Київ від 05.04.2018 із доповненнями від 01.08.2018

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.03.2018 (суддя Артимович В.М., повний текст ухвали складено 13.03.2018) про забезпечення позову

за заявою ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілік Буд» м. Київ

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» м. Трускавець Львівської області

про визнання банкрутом

за участю представників сторін:

апелянта: Кальмук Н.Б. - директор, Кауфман К.В. за довіренністю № б/н від 12.12.2017;

ініціюючого кредитора: Панченко Є.В. за довіреністю № б/н від 12.10.2018;

боржника: Бондаренко В.А. - арбітражний керуючий (ліквідатор);

конкурсних кредиторів: ПАТ «Європейський газовий банк» - Шевченко В.Г. за довіреністю № 59 від 16.11.2018, Шевченко Ю.А. за довіреністю № 72 від 07.12.2018, Радзівіл А.В. за довіреністю № 1447/4 від 16.11.2018,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Львівської області суду від 01.06.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Трускавецьінвест», визнано безспірні вимоги ініціюючого кредитора ТОВ «Вілік Буд» у сумі 487 673,56 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Зубик Ю.З., встановлено оплату послуг (грошову винагороду) за виконання повноважень розпорядника майна в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень шляхом її авансування заявником (кредитором).

Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення (повідомлення) про порушення справи про банкрутство ТОВ «Трускавецьінвест», а попереднє засідання суду призначено на 21.07.2016.

Ухвалою суду від 17.05.2017 затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого окрім інших внесено вимоги і ПАТ «Європейський газовий банк» у сумі 2 756 грн. (перша черга), 105 843 307, 43 грн. (четверта черга), 33 152 888,34 грн. (шоста черга) і ТОВ «Фінансова компанія «Стандарт Капітал» у сумі 2 756 грн. (перша черга), 140 067 155 грн. (четверта черга).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Європейський газовий банк» задоволено частково, внесено зміни в п. 6.5 резолютивної частини ухвали господарського суду Львівської області від 17.05.2017, вказавши розмір пені ПАТ «Європейський газовий банк» в розмірі 3 845 614,37 грн.

Постановою суду першої інстанції від 27.12.2017 боржника визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Степаненка М.М. Цією ж постановою скасовано усі арешти, накладені на майно боржника та інші обмеження щодо розпорядження майном банкрута.

Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення (повідомлення) про визнання ТОВ «Трускавецьінвест» банкрутом із відкриттям ліквідаційної процедури.

Ухвалою суду від 07.03.2018 клопотання ліквідатора Степаненка М.М. задоволено і надано йому згоду на продаж майна, що перебуває в іпотеці ПАТ «Європейський газовий банк». Зокрема, будівлю готельного корпусу №4 загальною площею 6 208,2 м.кв., що знаходиться у м.Трускавці по вул. Суховоля, 65 та приміщення будівлі «SPA-Wellnes», площею 7 228,6 м.кв., що знаходиться у м.Трускавці по вул. Суховоля, 63Б.

Окрім цього, цією ж ухвалою повторно затверджено реєстр вимог кредиторів до якого внесено вимоги ПАТ «Єврогазбанк» у сумі 2 756 грн. (перша черга), 105 843 307, 43 грн. (четверта черга), 38 455 614, 37 грн. (шоста черга) та ТОВ «Фінансова компанія «Стандарт Капітал» у сумі 2 756 грн. (перша черга), 140 067 155 грн. (четверта черга).

Вказана ухвала мотивована тим, що враховуючи відсутність безумовної згоди кредитора-заставодержателя на відчуження заставного майна та те, що дії ліквідатора, спрямовані на її одержання, є необхідними для формування ліквідаційної маси банкрута, то в силу ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» наявні підстави для надання такої згоди судом, а в частині затвердження реєстру вимог кредиторів, проведеними судом розрахунками обґрунтованості грошових вимог.

В частині затвердження реєстру вимог кредиторів щодо вимог ПАТ «Єврогазбанк та ТОВ «Фінансова компанія «Стандарт Капітал», така ухвала мотивована вимогами ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», якою врегульовано, що вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

В апеляційній скарзі з урахуванням додаткових пояснень від 01.08.2018, якими збільшено вимоги апеляційної скарги, ПАТ «Європейський газовий банк» просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.03.2018 в частині задоволення заяви про надання згоди на продаж майна, а також в частині затвердження реєстру вимог кредиторів щодо вимог ПАТ «Єврогазбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Стандарт Капітал».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що місцевим господарським судом не враховано:

1) ПАТ «Єврогазбанк» не відмовляв у наданні дозволу на продаж майна та не ухилявся від цього, а навів арбітражному керуючому обставини, які потребують вирішення під час продажу заставного майна;

2) продаж заставного майна потребує згоди Національного Банку України, а тому суд надавши згоду, порушив права ПАТ «Єврогазбанк» як кредитора;

3) відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» основною метою продажу майна боржника є його продаж за найвищою ціною для подальшого задоволення вимог кредиторів, зокрема заставних;

4) визначена судом початкова вартість продажу майна є передчасною та порушує вимоги статей 42, 43, 44, 50 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та тягне за собою безпідставність усіх подальших оголошень проведення аукціонів із продажу майна;

5) ПАТ «Єврогазбанк» не погоджується із визначеними розмірами власних кредиторських вимог та вимог іншого конкурсного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Стандарт Капітал», оскільки постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2018 скасовано судові рішення попередніх судових інстанцій, якими грошові вимоги до боржника були визнані і справу повернуто на новий розгляд у частині зазначених кредиторів на новий розгляд.

05.12.2018 до Західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Бондаренка В.А. надійшли заперечення проти апеляційної скарги, які суд розцінює як відзив на апеляційну скаргу.

У цьому відзиві арбітражний керуючий посилається на те, що:

1) доводи скаржника про те, що новий реєстр кредиторів не є затвердженим спростовується тим, що затвердження нового реєстру кредиторів у зв'язку зі зміною розміру вимог одного з кредиторів, нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачено, а розмір вимог кредиторів ТзОВ «Трускавецьінвест» відповідає розміру та переліку усіх визнаних судом вимог кредиторів;

2) ч. 4 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містить альтернативу щодо надання згоди на продаж заставного майна судом.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі згідно зі ч. 1 ст. 263 ГПК України.

11.12.2018 від апелянта - ПАТ «Європейський газовий банк» до початку розгляду справи у судовому засіданні, надійшла заява про забезпечення позову з обгрунтуванням її ч.2 ст. 136 ГПК України у спосіб заборони арбітражному керуючому (ліквідатору) Бондаренку В.А. та Товарній біржі «Компанія з продажу активів» м.Київ та будь-яким іншим особам вчиняти дії з продажу майна ТОВ «Трускавецьінвест», яке перебуває в заставі ПАТ «Єврогазбанк».

Така заява судом апеляційної інстанції не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 18, ч.1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи про банкрутство чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

В силу ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Оцінюючи означені вище норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у даному разі є конкуренція процесуальних норм щодо застосування заходів забезпечення позову, передбачених ст. 136 ГПК України, та імперативною нормою, - ч.1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка забороняє таке забезпечення вимог кредиторів після визнання боржника банкрутом.

Враховуючи особливості провадження у справі про банкрутство та статус сторін у такій справі, спеціальними нормами у даних спірних правовідносинах є норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а норми ГПК України, - загальними.

За теорією права, у разі розбіжності (конкуренції) між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом, перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неможливість застосування в межах провадження у справі про банкрутство ст. 136 ГПК України, та як наслідок відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Окрім цього, якщо навіть і припустити процесуальну можливість застосування ст. 136 ГПК України, то така заява в межах апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції якою затверджено реєстр вимог кредиторів та надано згоду на продажу активів боржника, не узгоджується з предметом оскарження, оскільки договір про організацію прилюдних (публічних) торгів не є предметом судового розгляду та відсутнє оскарження будь-якого рішення суду першої інстанції, прийняте в межах справи про банкрутство у процесуальній формі - позовного провадження.

Присутні у судовому засіданні представники кредиторів - ТОВ «Фінансова компанія «Ідея капітал» та ПАТ «Європейський газовий банк» підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі, просили її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати і прийняти нове рішення про відмову ліквідатору у задоволенні клопотання про надання згоди на продажу нерухомого майна та відмовити у затвердженні реєстру вимог кредиторів в частині. Арбітражний керуючий (ліквідатор) Бондаренко В.А. та представник ініціюючого кредитора заперечили щодо задоволення апеляційної скарги з підстав та обставин, якими обґрунтована оскаржувана ухвала суду першої інстанції.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення ухвали Господарського суду Львівської області від 07.03.2018 в частині задоволення клопотання про надання згоди на продаж заставного майна та затвердженні реєстру вимог кредиторів - без змін, а апеляційної скарги ПАТ «Європейський газовий банк» без задоволення, з наступних підстав.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що на виконання ч. 5 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатором було проведено інвентаризацію активів, в результаті якої, зокрема, було виявлено наступне майно:

1) будівлю готельного корпусу №4, літера за планом земельної ділянки «А» №7, загальною площею 6 208,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Трускавець, вул. Суховоля, буд. 65;

2) нежитлову будівлю «SPA-Wellnes» центр з басейнами, літерами за планом земельної ділянки «А2», загальною площею 7 228,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Трускавець, вул. Суховоля, буд. 63Б.

Згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек вказане майно зареєстроване за банкрутом та знаходиться в забезпеченні (іпотеці) ПАТ «Європейський газовий банк».

09.02.2018 арбітражний керуючий Степаненко М.М. звернувся до ПАТ «Європейський газовий банк» з листом №02-09/293/1 від 09.02.2018 про надання згоди на реалізацію вищезазначеного майна.

Не отримавши відповіді на такий запит від заставного кредитора, арбітражний керуючий (ліквідатор) звернувся із клопотанням до суду за вих. № №02-09/317 від 06.03.2018 про надання судом згоди на реалізацію зазначеного нерухомого майна.

Як зазначалося вище, ухвалою суду першої інстанції від 07.03.2018 така згода арбітражному керуючому (ліквідатору) була надана.

Приймаючи дану постанову, судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до ч.4 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує.

Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

У даному разі, зазначена вище диспозитивна норма Закону передбачає не альтернативність вибору правил поведінки сторін провадження у справі про банкрутство, а черговість вчинення процесуально значимих дій. Такої черговості дотримався арбітражний керуючий (ліквідатор), спочатку надіславши запит до заставодержателя, і лише після неотримання відповіді про надання згоди на продаж майна банкрута, звернувся із клопотанням про таке, до суду.

Таким чином, оскільки станом на дату звернення арбітражного керуючого до суду про надання згоди на продаж майна боржника відповідь на такий же запит від заставного кредитора не надійшла, ухвала суду у цій частині є обґрунтованою і відповідає зазначеній вище нормі чинного законодавства щодо процедур неспроможного боржника або банкрута.

Окрім цього, в підтвердження правильності судового рішення суду першої інстанції у цій частині оскаржуваної ухвали, судом апеляційної інстанції враховується, що з аналогічних спірних правовідносин Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 у справі № 18/1355/12 зазначено, що ч.4 ст.42 Закону про банкрутство встановлено, що майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Тобто, положеннями статті 42 Закону про банкрутство законодавець визначив порядок надання згоди на відчуження заставного майна, згідно якого така згода є безумовною та надається кредитором-заставодержателем, або судом (за відсутності згоди кредитора-заставодержателя), а дії ліквідатора, спрямовані на її одержання, є необхідними для формування ліквідаційної маси банкрута. При цьому, надання згоди на продаж заставного майна забезпеченим кредитором не надає йому права обирати порядок та умови реалізації заставного майна, оскільки такий порядок та умови визначені Законом.

Колегія суддів відзначає, що передбачений наведеною вище нормою дозвіл дається на реалізацію майна боржника в цілому, а не на кожну окрему дію, спрямовану на реалізацію майна боржника (зокрема, не на проведення конкретного аукціону, а на продаж майна банкрута).

Що стосується оскарження ухвали суду першої інстанції в частині затвердження реєстру вимог кредиторів в частині визнаних вимог окремих кредиторів, то судом апеляційної інстанції береться до уваги таке.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі;

Таким чином, оскільки після оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом поточні вимоги (грошові вимоги, що виникли під час проведення процедур банкрутства), стають конкурсними, розгляд таких вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі ст. 23 зазначеного Закону, тому логічним є те, що за результатами розгляду таких грошових вимог кредиторів господарський суд заново повинен затвердити реєстр вимог кредиторів (з урахуванням визнаних конкурсних вимог) та зобов'язати ліквідатора сформувати представницькі органи кредиторів (збори кредиторів та комітет кредиторів) у порядку, передбаченому ст. 26 такого Закону.

Таким чином, місцевий господарський суд правильно вчинив процесуальну дію у формі прийняття ухвали про затвердження реєстру вимог кредиторів заново єдиним документом, до якого також фактично автоматично внесено усі попередньо визнані вимоги конкурсних кредиторів, що були заявлені протягом одного місяця після оприлюднення ухвали суду про відкриття провадження у справі про банкрутство згідно ч.1 ст. 23 зазначеного Закону.

Щодо спірності розміру вимог конкурсних кредиторів, яких стосується апеляційна скарга, то заперечення апелянта судом апеляційної інстанції не приймаються як належні, оскільки скасування Верховним Судом ухвал суду першої інстанції, якими попередньо були затверджені (визнані) їх грошові вимоги, відбулося після прийняття оспорюваної ухвали 07.03.2018, а відповідно до системного аналізу загалом усіх частин ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги та на підставі тих доказів, обставин і фактів, які існували та дату його прийняття. Зазначене судове рішення касаційної інстанції може бути лише підставою для перегляду за нововиявленими обставинами на підставі ст. 320 ГПК України оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 07.03.2018.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду, з якими погоджується й суд апеляційної інстанції.

За таких умов, суд першої інстанції, правильно з'ясував характер спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про надання згоди на продаж майна банкрута та затвердження реєстру вимог кредиторів, що не спростовано доводами апеляційної скарги, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст. 76, ч.ч 1, 2 ст. 77, ч.ч 1-3 ст. 86 ГПК України, дотримуючись принципу змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, оскільки апеляційний господарський суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.03.2018 у справі №914/1351/16 в частині надання згоди на продаж майна банкрута та затвердження реєстру вимог кредиторів залишити без змін.

2. Відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

3. Апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Ідеа Капітал» залишити без задоволення.

4. Судовий збір в розмірі 1762,00 грн. залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Львівський апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 19.12.2018.

Головуючий-суддя О.І. Матущак

Судді О.Л. Мирутенко

Г.Г. Якімець