ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р. м. Київ Справа № 911/2375/18

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УНІ-ПАК (03150, АДРЕСА_1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю ФІЛСП (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16-А)

про стягнення 13449,08 грн. вартості неповернутого майна за договорами суборенди майна № 20042-21989 від 16.02.2016 р., № 20042-22001 від 18.02.2016 р., № 20042-22061 від 26.02.2016 р., за якими до позивача перейшло право вимоги відповідно до договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 р.

секретар судового засідання: Демідова А.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 02.07.2018 р.);

від відповідача: не зявився.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю УНІ-ПАК (далі ТОВ УНІ-ПАК, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ФІЛСП (далі ТОВ ФІЛСП, відповідач) про стягнення 13449,08 грн. вартості неповернутого майна за договорами суборенди майна № 20042-21989 від 16.02.2016 р., № 20042-22001 від 18.02.2016 р., № 20042-22061 від 26.02.2016 р., за якими до позивача перейшло право вимоги відповідно до договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем його обов'язку, як суборендаря, за договорами суборенди майна № 20042-21989 від 16.02.2016 р., № 20042-22001 від 18.02.2016 р., № 20042-22061 від 26.02.2016 р. щодо оплати вартості неповернутого майна, у відповідача утворилась заборгованість перед орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Кушнер», яку останній на підставі договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018 р. відступив на користь позивача ТОВ УНІ-ПАК, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 13449,08 грн. основного боргу, а також судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.11.2018 р. було відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, яке було призначено на 26.11.2018 р.

У судове засідання 26.11.2018 р. представники позивача та відповідача не зявились. Водночас, про дату, час і місце судового засідання сторони були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.11.2018 р. було відкладено судове засідання з розгляду справи на 17.12.2018 р.

У судовому засіданні 17.12.2018 р. представник позивача позовні вимоги підтримував; представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання відповідач був повідомлений в порядку, передбаченому ГПК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Як зазначено в ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

У судовому засіданні 17.12.2018 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІЛСП» (суборендар) було укладено договори суборенди майна № 20042-21989 від 16.02.2016 р., № 20042-22001 від 18.02.2016 р. та № 20042-22061 від 26.02.2016 р. (договори), відповідно до п. 1.1 яких орендар передає суборендареві у строкове платне користування (оперативну суборенду), а суборендар приймає торгово-рекламне обладнання (майно) та зобовязується сплачувати орендарю орендну плату, за погодженням із власником майна, що орендується ПАТ «Оболонь» (власник).

Пунктом 1.2 договорів передбачено, що перелік, модель, заводський номер (за наявності), рік виробництва майна, місцезнаходження, вартість та кількість майна зазначається в таблиці даного пункту договору.

Згідно з п. 1.4 договорів майно передається суборендарю у користування з метою популяризації, демонстрації, зберігання та реалізації продукції, що виробляється/реалізується власником та корпоративними підприємствами власника. Під корпоративними підприємствами власника слід вважати: ДП ПАТ «Оболонь» «Пивоварня Зіберта», ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське», ПАТ «Охтирський пивоварний завод», ПрАТ «Бершадський комбінат» та ПАТ «Севастопольський завод напоїв».

У відповідності з п. 2.3 договорів майно повинно бути повернуто суборендарем та прийняте орендарем/власником протягом 10 (десяти) робочих днів з дати закінчення дії договору (в тому числі - достроково). Суборендар несе ризик випадкової загибелі, пошкодження або втрати майна до моменту його фактичного повернення орендарю або власнику.

Умовами п. 6.2 договорів визначено, що у випадку втрати (повного знищення) суборендарем майна (окрім випадків, що мають підтвердження актами відповідних органів і які виникли внаслідок дії обставин непереборної сили) або неповернення майна у відповідності з п. 2.3 даного договору, суборендар зобовязаний відшкодувати орендарю (або за письмовою вимогою - безпосередньо власнику) вартість майна, вказану в п. 1.2 договору (або в специфікації), із врахуванням ПДВ, якщо інша сума відшкодування не буде додатково узгоджена між сторонами та власником.

Відповідно до п. 7.1 договорів даний договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами, погодження власником.

Договір укладається терміном на 1 (один) календарний рік, якщо інше не випливатиме з тексту цього договору або чинного законодавства України (п. 7.2 договорів).

Згідно з п. 7.3 договорів, якщо суборендар продовжує користуватися майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 (десяти) календарних днів до закінчення терміну дії договору, строк дії даного договору продовжується ще на один календарний рік.

Відповідно до підпунктів 7.4.1 пунктів 7.4 договорів, договори припиняються свою дію достроково у випадку припинення дії договору оренди майна, укладеного власником та орендарем; датою закінчення дії договорів, в такому випадку, вважатиметься дата надіслання власником письмового повідомлення суборендарю про припинення дії договорів.

На виконання умов договорів суборенди ТОВ «Кушнер» було передано ТОВ «ФІЛСП» за актами прийому-передачі до договорів наступне майно: комплект «Тайфун-80» на 2 с.п. інвентарний номер 813477, вартістю в 3383,59 грн. без ПДВ, комплект «Тайфун-75» на 2 с.п., інвентарний номер 895438 вартістю в 4157,38 грн. без ПДВ, комплект деревяних меблів «Оболонь-магнат», в кількості 4 (чотири), інвентарні номери: 962684, 962698, 962699, 962700 вартістю по 916,65 грн. без ПДВ за кожен.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 Цивільного кодексу України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

23.03.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УНІ-ПАК» (цесіонарій) було укладено договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4, відповідно до п. 1.1 якого цедент відступає, а цесіонарій повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), відповідно до договорів, укладених з третіми особами, що зазначені у реєстрі вимог (додаток 1)), що належить цеденту, і стає кредитором за договорами (основними договорами), укладеними цедентом із третіми особами згідно з реєстром вимог, що додається до договору цесії і є невід'ємною його частиною.

За цим договором цесії цесіонарій повністю одержує право (замість цедента) вимагати від боржника належного виконання зобов'язань за договором у сумі, зазначеній у реєстрі вимог (пункт 1.2 договору цесії).

Згідно з п. 2.2 договору цесії, одночасно з підписанням договору цесії цедент передає цесіонарію повідомлення до боржника про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням; обов'язок надіслання повідомлення боржнику покладається на цесіонарія.

У відповідності з п. 4.1 договору цесії загальна вартість відступлених прав вимоги становить суму всіх грошових вимог, які передаються за договором цесії до цесіонарія (згідно з додатком №1), що станом на 23.03.2018 р. становить 7894297,73 грн.

Пунктом 4.2 договору цесії передбачено, що розрахунки за договором цесії між сторонами будуть здійснені шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Договір цесії набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором цесії (пункт 5.1 договору цесії).

Як вбачається із додатку № 1 до договору цесії, ТОВ «Кушнер» було передано ТОВ «УНІ-ПАК» право вимоги, зокрема, щодо ТОВ «ФІЛСП» за договорами № 20042-21989 від 16.02.2016 р., № 20042-22001 від 18.02.2016 р. та № 20042-22061 від 26.02.2016 р. на суму 19219,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, стверджує, що зазначені вище договори суборенди припинили свою дію, у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок повернути майно ТОВ «Кушнер» або суму вартості неповернутого майна.

За твердженням позивача, останнім було надіслано відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги від 24.03.2018 р. № 121 та вимогу (претензію) щодо погашення заборгованості за договорами № 20042-21989 від 16.02.2016 р., № 20042-22001 від 18.02.2016 р., № 20042-22061 від 26.02.2016 р., копії яких додано до позову.

Водночас, будь-яких доказів надіслання чи вручення відповідачу зазначених повідомлення про відступлення права вимоги від 24.03.2018 р. № 121 та вимоги (претензії) до матеріалів справи долучено не було.

Як зазначалося вище, з п. 7.3 договорів слідує, що якщо суборендар продовжує користуватися майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 (десяти) календарних днів до закінчення терміну дії договору, строк дії даного договору продовжується ще на один календарний рік.

На думку позивача, відповідно до п.п. 7.2, 7.3 договорів суборенди термін їх дії закінчився: за договором № 20042-21989 - 17.02.2018 р., за договором № 20042-22001 - 19.02.2018 р., за договором № 20042-22061 - 27.02.2018 р.

Водночас, доказів припинення договірних відносин між ТОВ «КУШНЕР» та ТОВ «ФІЛСП» до матеріалів справи додано не було, як не було додано і доказів заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 календарних днів до закінчення терміну дії договору щодо припинення договірних відносин.

Таким чином, договори суборенди продовжують свою дію.

Доказів протилежного до матеріалів справи не додано.

Не додано до матеріалів справи і будь-яких доказів того, що зазначене майно, яке передавалось ТОВ «КУШНЕР» ТОВ «ФІЛСП» за договорами № 20042-21989 від 16.02.2016 р., № 20042-22001 від 18.02.2016 р., № 20042-22061 від 26.02.2016 р., знаходиться у відповідача та не було передано власнику чи орендарю на їх вимогу.

З огляду на викладене, суд констатує, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для стягнення з відповідача 13449,08 грн. вартості майна, переданого останньому за договором суборенди.

Відтак, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 27.12.2018 р.

Суддя В.М. Бабкіна