ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року Справа № 923/22/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Червоний Чабан", с. Преображенка Херсонської області

до Мирненської селищної ради Каланчацького району Херсонської області, смт. Мирне Каланчацького району Херсонської області

про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння

за участю представників сторін:

від позивача: уповноважений представник ОСОБА_1;

від відповідача: уповноважений представник ОСОБА_2

Публічне акціонерне товариство "Червоний Чабан" (позивач) звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Мирненської селищної ради Каланчацького району Херсонської області (відповідач), в якій просить суд:

- визнати право власності на адміністративну будівлю сільської ради, площею 598,4 м2 за адресою: Херсонська область, Каланчацький район, село Преображенка, вулиця Шевченка, будинок 23 (далі об'єкт);

- витребувати її з чужого незаконного володіння Мирненської селищної ради Каланчацького району Херсонської області;

- скасувати рішення "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади Червоночабанської сільської ради" № 36 від 23.12.2015 року, видавник Червоночабанська сільська рада Каланчацького району Херсонської області;

- скасувати рішення "Про постановку на баланс будівлі сільської ради" № 19 від 18.05.2006 року, видавник Червоночабанська сільська рада Каланчацького району Херсонської області.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 19.01.2018 року порушено провадження у справі № 923/22/18, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

З метою визначення суми судового збору у встановленому законом розмірі, ухвалою Господарського суду Херсонської області від 04.04.2018 зупинено провадження у справі № 923/22/18 та призначено судово - економічну експертизу для встановлення ринкової вартості адміністративної будівлі сільської ради, площею 598,4 м2 за адресою: Херсонська область, Каланчацький район, село Преображенка, вулиця Шевченка, будинок 23.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 22.11.2018 року було поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 18.12.2018 р. У зв'язку з клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи, суд ухвалою від 18.12.2018 р. відклав судове засідання та призначив розгляд справи по суті на 21.12.2018 р.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. В позовній заяві зазначив, що в травні місяці 2017 року йому стало відомо, що адміністративна будівля сільської ради (за адресою Херсонська область, Каланчацький район, село Преображенка, вул. Шевченка 23) була зареєстрована 24.04.2017 р. за Мирненською селищною радою Каланчацького району Херсонської області (Червоночабанська сільська рада стара назва).

Посилаючись на приписи частини першої та другої статті 1212 ЦК України, позивач вважає відповідача особою, яка набула майно без достатньої правової підстави. У позовній заяві позивач зазначає, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна відокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання. Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення, чи вибуло майно, з володіння власника за його волею, чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Позивач посилається на правову позицію Верховного суду України, відповідно до якої - кондиція - договірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондиція також застовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

ПАТ "Червоний Чабан" вважає себе власником майна, а його права, на його думку, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, встановленого статтею 1212 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві. Відповідач зазначає, що до 1991 р. в державі СРСР не існувала комунальна власність. Постановою КМУ від 05.11.1991 р. № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю (республіканською) і адміністративно-територіальних одиниць (власністю комунальною) визначено перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), в тому числі останнім пунктом майна, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць визначено щодо майна виконкомів місцевих Рад народних депутатів, їх відділів та управлінь. За твердженням відповідача, з моменту закінчення будівництва будівлі Червоночабанської сільської Ради відповідач відкрито користувався майном, тому і на момент приватизації Фонд державного майна, який проводив приватизацію, не зясував належним чином по кожному обєкту, що входить до плану приватизації, його правовий статус та з яких підстав знаходиться на балансі зазначене приміщення у позивача. На думку відповідача, перебування майна (в тому числі будівлі сільської Ради) на балансі підприємства не є безспірною підставою його права власності. Баланс юридичної особи (підприємства) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу, вартості майна та обсягу фінансових зобовязань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.Щодо права державної власності, на думку відповідача, незалежно від того, на балансі якого підприємства знаходиться майно, воно не втрачає статус державної власності. Договір купівлі-продажу майна під час приватизації між позивачем та Регіональним відділенням Фонду Державного майна України в Херсонській області не укладався, а право власності, як зазначає позивач, перейшло до нього відповідно до акту приймання-передачі. На думку відповідача, під час прийняття Наказу № 143 РВ Фондом Державного Майна України по Херсонській області від 26.02.1997 р. та акту приймання-передачі державного майна - у РВ ФДМ України по Херсонській області не було правових підстав включати адміністративну будівлю сільської Ради до переліку обєктів, що підлягають приватизації, так як не було вирішено питання щодо власника майна. Відповідач у відзиві наполягає, що Наказ та Акт прийому-передачі майна в частині включення в приватизацію будівлі сільської Ради, прийняті з перевищенням повноважень Регіональним відділенням Фонду Державного Майна України в Херсонській області без належного правового обгрунтування та визначення всіх обставин щодо власника спірного майна (будівлі Червоночабанської сільської Ради). Відповідач наголошує, що відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на адміністративну будівлю сільської Ради площею 598, 4 кв. м. за адресою Херсонська область, Каланчацький р-н, с. Преображенка, вул. Шевченка, 23. Також відповідач зазначає, що відсутні правові підстави для витребування зазначеного (спірного) майна від відповідача, який на законних підставах використовує будівлю за цільовим призначенням, яка без належних правових підстав включена до плану приватизації як з боку Позивача так і РВ Фондом Державного Майна України по Херсонській області. Відсутні правові підстави щодо скасування рішення Червоночабанської сільської Ради «Про затвердження переліку обєктів комунальної власності територіальної громади Червоночабанської сільської Ради» № 36 від 23.12.2015 р. та Рішення № 19 від 18.05.2006 р. «Про постановку на баланс будівлі сільської Ради, так як зазначені документи прийняті відповідно до існуючих раніше документів, які підтверджують участь Відповідача в проектуванні, фінансуванні проведених робіт, а також користуванні спірним приміщенням з часу його побудови та прийняття в експлуатацію до цього часу.

У судовому засіданні 21.12.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про дату підготовки повного судового рішення, розяснено процедуру оскарження рішення.

З'ясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності надані докази, заслухавши пояснення представників, які прибули в судове засідання, суд

в с т а н о в и в:

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області від 26.02.1997 року за №143 «Про створення Відкритого акціонерного товариства «Червоний Чабан» (т. 1 а.с.54) затверджено план приватизації цілісного майнового комплексу держплемзаводу «Червоний Чабан». Державне підприємство держплемзавод «Червоний Чабан» перетворено у ВАТ «Червоний Чабан» та передано об'єкти нерухомого майна, згідно з Переліком майна, переданного до статутного фонду ВАТ «Червоний Чабан» (т.1 а.с.62, 63), зокрема будинок сільради у с.Червоний Чабан, інв.№1049 вартістю 20800,17 грн.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області та ВАТ «Червоний Чабан» 19.06.1997 року складено акт прийму-передачі державного майна №234 (т.1 а.с.64), згідно якого засновник передав, а товариство прийняло майно цілісного майнового комплексу державного племзаводу «Червоний Чабан» загальною вартістю 6570530,00 грн.

Відповідно до п.1.3. Статуту Публічного акціонерного товариства «Червоний Чабан» - Публічне акціонерне товариство «Червоний Чабан» (далі ПАТ «Червоний Чабан», позивач) є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Червоний Чабан».

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 04.05.2017 року звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою державної реєстрації права власності на адміністративну будівлю Червоночабанської сільської ради. 10 травня 2017 року рішенням №35094836 державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив у державній реєстрації права власності (т.1 а.с.89).

Із наданої інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (т.1 а.с.86-87, 88) вбачається, що Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, № 34937510 від 26.04.2017 р. державний реєстратор прав на нерухоме майно зареєстрував обєкт нерухомості - адміністративну будівлю сільської ради, що розташована за адресою: Херсонська область, Каланчацький район, с.Преображенка, вул..Шевченка, 23 - за Мирненською селищною радою Каланчацького району, Херсонської області, . Підставою виникнення права власності зазначено: Рішення Червоночабанської сільської ради Каланчацького району Херсонської області «Про постановку на баланс будівлі сільської ради» №19 від 18.05.2006 року та Рішення Червоночабанської сільської ради Херсонської області «Про затвердження переліку обєктів комунальної власності територіальної громади Червоночабанської сільської ради» №36 від 23.12.2015 року.

Позивач вважає, що вищезазначені рішення являються незаконними. За твердженням позивача, Рішення Червоночабанської сільської ради Каланчацького району Херсонської області «Про постановку на баланс будівлі сільської ради» №19 від 18.05.2006 року не відповідає вимогам закону, а саме, статті 335 ЦК України, оскільки в ньому зазначено про відсутність власника майна будівлі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ст. 318 ЦК України, суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності може виникати за наявності певних юридичних фактів, що поділяються на первісні та похідні. За первісних підстав право власності виникає на річ вперше або незалежно від волі попередніх власників. За похідними підставами право власності на річ виникає за волею попереднього власника.

Частиною 1 ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 147, ч. 2 ст. 20 ГК України право власності та інші майнові права субєкта господарювання можуть захищатися шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Відповідно до статті 89 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, норма якої була чинною на день приватизації спірного майна, державна власність це спільне надбання всього радянського народу, основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна, яке відповідно до ст. 87-1 ЦК УРСР закріплюється за державними державно-колгоспними та іншими організаціями, перебуває в оперативному управлінні цих організацій, які здійснюють в межах, встановлених законом, право володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 5 Закону України Про приватизацію державного майна від 04.03.1992 року до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать підприємства (цехи, виробництва, дільниці, інші підрозділи, якщо в разі їх виділення у самостійні підприємства не порушується технологічна єдність виробництва з основної спеціалізації підприємства, із структури якого вони виділяються) як єдині майнові комплекси, до складу яких входять усі види майна, призначені для їх діяльності.

Суд звертає увагу позивача, що в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі за формою, передбаченою Положенням про впорядкування передачі обєктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 25.11.2003 року за №2097.

Позивачем не доведено, що спірний обєкт нерухомого майна, який зазначено в Переліку майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Червоний Чабан», входив до складу цілісного майнового комплексу згідно Переліку нерухомого майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Червоний Чабан».

Суд констатує, що аналіз умов Плану приватизації державного племінного заводу «Червоний Чабан» (т.1 а.с.55-61) свідчить про відсутність в ньому посилання на передачу спірного обєкту саме у власність ВАТ «Червоний Чабан».

Під час розгляду справи судом встановлено, що адміністративна будівля, що розташована по вул.. Леніна, 7, в с.Червоний Чабан Каланчацького району Херсонської області введена в експлуатацію 06.01.1981 р. (т.1 а.с.151, 152) і по теперішній час використовується як будинок Червоночабанської сільської ради.

Матеріалами справи підтверджується, що адміністративну будівлю сільради побудовано за кошти місцевого бюджету (т.1 а.с.146-150).

Суд звертає увагу позивача, що перебування обєкта на балансі підприємства не є підставою для права власності. Баланс підприємства є формою обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобовязань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства.

На момент введення в експлуатацію будівлі сільської ради будівля перебувала у державній власності, оскільки розмежування державної і комунальної власності не було.

5 листопада 1991 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю.

Обєкти, що належали до нежитлового фонду Рад народних депутатів, майновий комплекс виконкомів місцевих рад народних депутатів, їх відділів і управлінь були обєктами державної власності і згідно з вказаною постановою вони передавалися державою до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальну власність).

Абзацом 1 пункту 1 Постанови КМУ №311 було встановлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

В судовому засіданні 21.12.2018 р. під час розгляду справи по суті позивач стверджував, що Рішення Червоночабанської сільської ради Каланчацького району Херсонської області «Про постановку на баланс будівлі сільської ради» №19 від 18.05.2006 року та Рішення Червоночабанської сільської ради Херсонської області «Про затвердження переліку обєктів комунальної власності територіальної громади Червоночабанської сільської ради» №36 від 23.12.2015 року є незаконними.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За загальним правилом, підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення, в зв'язку з прийняттям відповідного акту, прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача в справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Частиною 1 ст. 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

На думку суду, в матеріалах справи відсутні докази того, що Рішення Червоночабанської сільської ради Каланчацького району Херсонської області «Про постановку на баланс будівлі сільської ради» №19 від 18.05.2006 року та Рішення Червоночабанської сільської ради Херсонської області «Про затвердження переліку обєктів комунальної власності територіальної громади Червоночабанської сільської ради» №36 від 23.12.2015 року суперечать актам цивільного законодавства і порушують права позивача.

Згідно приписів ст..321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Статтею 1 протоколу № 1 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, передбачено чіткі критерії визнання можливості позбавлення права власності та межі дій держави, які можуть бути визнані обґрунтованими та правовими, а саме: наведена норма виділяє такі критерії правомірності позбавлення права власності: позбавити права власності можна лише в інтересах суспільства, а підставами можуть стати норми національного законодавства (у ст. «умови, передбачені законом») чи загальні принципи міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої особи (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно дотримуватись обґрунтованості пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. На думку суду, позивачем не обґрунтовані та не доведені належними та допустимими доказами позовні вимоги, у відповідності з вимогами ст.ст. 73,74, 76-79 ГПК України.

Обовязок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно зясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно приписів ч.4 ст.74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Враховуючи викладене, суд зазначає, що законодавством України не надано повноважень суду змінювати власника. Оскільки позивачем не доведено, що він є власником майна, позовна вимога щодо витребування майна задоволенню не підлягає.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Позивачем надано до матеріалів справи рішення господарського суду Херсонської області по справі №4/73-О-09 від 17.05.2010 року за позовом Червоночабанської сільської ради Каланчацького району Херсонської області до відповідача-1 - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, відповідача-2: Вікдритого акціонерного товариства "Червоний Чабан" (т.1 а.с.79), в якому йде посилання на преюдиційні факти, встановлені в рішенні господарського суду Херсонської області у справі №15/352-ПН-08. В рішенні господарського суду Херсонської області у справі №4/73-О-09 від 17.05.2010 року зазначено наступне: "Як вбачається із матеріалів справи, та було встановлено постановою Запорізького апеляційного господарського суду по справі № 15/352-ПН-08 від 20.02.2009 року, відповідач-2 набув право власності на будівлю по вул. Леніна № 23 в с. Червоний Чабан відповідно до статті 328 Цивільного Кодексу України та вимог Закону України Про приватизацію державного майна з 19.06.1997 року. Рішення засновника про створення відкритого акціонерного товариства в процесі приватизації та акт приймання-передачі нерухомого майна, видані державним органом приватизації, відповідно до пункту 15 додатку № 1 до пункту 2.1 Тимчасового Положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 є правовстановлювальним документом на підставі якого проводиться реєстрація права власності за відповідачем-2. Рішенням місцевого господарського суду по зазначеній справі від 23.12.2008 року також встановлено, що під час приватизації спірна будівля значилася на балансі держплемзаводу "Червоний Чабан", як державне майно та включена до інвентаризаційних описів і Статутного фонду ВАТ відповідно до плану приватизації.

Факти, встановлені вищезазначеним рішенням місцевого суду та постановою апеляційного суду, якою залишено в силі рішення господарського суду Херсонської області по справі № 15/352-ПН-08 від 23.12.2008 року, відповідно до статті 35 ГПК України є преюдиційними і не підлягають доведенню знову."

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень 22 липня 2009 року Постановою Вищого господарського суду у справі №15/352-ПН-08 за позовом Червоночабанської сільської ради до відповідача 1: Відкритого акціонерного товариства "Червоний Чабан", відповідача 2: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області Постанову від 20.02.2009 року Запорізького апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Херсонської області було скасовано. Справу передано на новий розгляд, під час якого 18.03.2011 р. провадження по справі було припинено у зв'язку з відмовою від позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України з позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 32639,03 грн. судового збору. Позивачем заявлено три немайнові вимоги (1762,00 грн. х 3 = 5286,00 грн.) та вимогу про визнання права власності (27353,03 грн.). Враховуючи висновок експерта Херсонського науково-дослідного інституту судових експертиз №63 від 08.11.2018 року (а.с.84-93), ринкова вартість об'єкта нерухомого майна адміністративної будівлі сільської ради площею 598,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: Херсонська область, Каланчацький район, село Преображенка, вул.Шевченка, 23, без урахування вартості котельної складає 1823535,00 грн. Таким чином, судовий збір за вимогою про визнання права власності на будівлю складає 27353,03 грн. Враховуючи, що позивачем сплачено платіжним дорученням №9 від 15.01.2018 р. 5286,00 грн. та платіжним дорученням №149 від 12.12.2018 року 22496,04 грн., - стягненню з нього підлягає сума 4856,99 грн.

Керуючись ст..ст.129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1.Відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Червоний Чабан" в доход державного бюджету України (р/р № 3028, одержувач: УК у м.Херсоні/м.Херсон/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 37959779, назва банку: Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО): 899998) 4856,99 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Дата складання повного тексту рішення 28.12.2018 року.

Суддя В.В.Литвинова