ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018 Справа № 917/748/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" вул. Л. Толстого 87, м.Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Філії "Полтавське обласне управління" Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" вул. Соборності, 63А, м. Полтава, 36014

про розірвання договору

Суддя Гетя Н.Г.

Секретар судового засідання Дяченко Д.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача:ОСОБА_2 .

Фіксування судового процесу здійснюється за допомогою технічних засобів (аудіозапис).

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 233 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Філії "Полтавське обласне управління" Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про розірвання договору №423 від 28.12.2015р.(надалі Договір).

Ухвалою суду від 16.07.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09.08.2018 р.

08.08.2018р. від Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Філії "Полтавське обласне управління" надійшов відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач зазначає про те, що відповідно до умов Договору, даний Договір може бути достроково припинений тільки за згодою сторін шляхом укладення Додаткового договору. Крім того, дострокове припинення Договору ставиться в залежність від направлення стороною іншій стороні не менш як за 30 календарних днів до запланованої дати припинення дії цього Договору та підписання Додаткового договору, тобто ініціювати припинення Договору може будь - яка сторона, але з урахуванням вимог закону.

Таким чином, розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, а зміни та доповнення до договору в тому числі щодо його припинення вносяться за згодою сторін і оформлюються додатковим договором за підписом обох сторін.

Отже, враховуючи, що сторони не досягли згоди щодо добровільного припинення дії Договору, Договір може бути розірваний в судовому порядку за наявності підстав визначених законом. Відповідно до положень Цивільного кодексу УкраїниДоговір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Оскільки, Відповідачем (АТ «Ощадбанк») належним чином виконуються умови Договору, а Позивач зворотнє не довів, підстави для дострокового розірвання (припинення) Договору, в судовому порядку відсутні.

09.08.2018р. за клопотанням позивача продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а в судовому засіданні оголошено перерву до 04.09.2018 р.

У відповіді на відзив (вх.. 8174, від 03.09.2018 р.) Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" вказує на те, що під час укладення Договору №423 від 28 грудня 2015 року, сторони керувалися принципом свободи договору та власними фінансовими можливостями щодо належного виконання умов Договору, які не підлягали змінам протягом дії Договору. Загальний строк дії Договору охоплює термін 2 роки 6 місяців, протягом яких фінансові можливості, якими керувались сторони при укладенні змінилися, а умови Договору для Позивача стали економічно невигідними. З грудня 2017 року для ТОВ «ТД «Лубнигаз» настала зміна обставин, з яких виходив Позивач в момент укладення договору, а саме: збільшено витрати на життєво важливі потреби підприємства, у звязку із чим сплата комісійної винагороди Банку за Договором стала економічно невигідною для Позивача.

04.09.2018 р. в судовому засіданні була оголошена перерва до 01.10.2018 р.

У звязку з перебуванням судді Геті Н.Г. на лікарняному розгляд справи 01.10.2018 р. не відбувся, розгляд справи призначено на 29.11.2018р.

28.09.2018 р. відповідач надав заперечення, де зазначає, що істотні обставини повинні мати місце або стати відомими після укладення Договору, враховуючи пролонгацію Договору його дія автоматично почалася 01.01.2018 р., позивач посилається на істотну зміну обставин, які були відомі вже у 2017 р. Крім того відповідач зазначає, що позивач не довів того, що він намагався усунути причини, які стали істотною зміною обставин та не довів, що виконання договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору.

29.11.2018р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на20.12.2018 р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

28 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз» (далі - Позивач, ТОВ «ТД «Лубнигаз») та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - Відповідач, Банк, ПАТ «Державний ощадний банк України») було укладено Договір №423 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, предметом Договору є організація та здійснення установами Банку та інформаційно-платіжними терміналами самообслуговування Банку розрахунково-касового обслуговування з приймання сум платежів в національній валюті за природний газ (далі - платежі) від побутових споживачів (далі - платники) на поточний рахунок Клієнта із спеціальним режимом використання.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що комісійну винагороду за надані установам Банку послуги з приймання платежів від платників на користь Клієнта сплачує Клієнт у розмірі 0.3 % (нуль цілих три десятих відсотка) від загальної суми прийнятих коштів у порядку, визначеному в п. 2.1.3., 2.1.4. цього Договору.

Відповідно до п. 5.4. Договору, зміни та доповнення до Договору вносяться за згодою Сторін і оформлюються додатковим договором за підписом обох Сторін.

Позивач зазначає, що реалізуючи право надане п. 5.4. Договору та ч. 2 ст. 188 ГК України, ТОВ «ТД «Лубнигаз» направило 19.02.2018 року на адресу Філії «Полтавське обласне управління» ПАТ «Державний ощадний банк України» пропозицію про розірвання Договору (вих. № 966 ). До пропозиції Позивачем було долучено в якості додатку проект Додаткової угоди №2 до Договору, відповідно до якої Позивач пропонував Банку розірвати Договір з 01.03.2018 року, а всі зобовязання Сторін після його розірвання мали бути виконані в повному обсязі протягом семи робочих днів.

22.02.2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» було отримано пропозицію про розірвання Договору та надано відповідь №114.22.-09/93 від 21.03.2018 року, відповідно до якої Позивачу було відмовлено у розірванні Договору.

У звязку з тим, що Позивач та Відповідач не досягли згоди щодо розірвання Договору, ТОВ «ТД «Лубнигаз» звернувся до суду із даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Договір між ТОВ «ТД «Лубнигаз» та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено 28.12.2015 року. Під час укладення Договору, сторони керувалися принципом свободи договору та власними фінансовими можливостями щодо належного виконання умов Договору, які не підлягали змінам протягом дії Договору. Загальний строк дії Договору охоплює термін 2 роки 6 місяців, протягом яких фінансові можливості, якими керувались сторони при укладенні змінилися, а умови Договору для Позивача стали економічно невигідними.

Відповідно до п.1.2. Договору, комісійну винагороду за надані установам Банку послуги з приймання платежів від платників на користь Клієнта сплачує Клієнт у розмірі 0,3 % від загальної суми прийнятих коштів.

Витрати Позивача щодо сплати комісійної винагороди Банку регулюється Положенням про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 р. № 187 (далі - Положення), яке визначає обсяг та умови виконання спеціальних обовязків, що покладаються на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Відповідно до п.14 Положення, постачальники природного газу, що закуповують природний газ у НАК Нафтогаз України відповідно до пунктів 10 і 11 цього Положення, зобовязані до 1 серпня 2018 р. постачати такий природний газ виключно побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України Міжнародний дитячий центр Артек за ціною, в якій торговельна надбавка (націнка) постачальника не може перевищувати 2.5 відсотка ціни природного газу, за якою такі постачальники закупили ці обсяги природного газу у НАК Нафтогаз України відповідно до цього Положення (без урахування податку на додану вартість).

Торговельна надбавка ТОВ «ТД «Лубнигаз» передбачена для всіх видів витрат Позивача, зокрема до складу яких можуть входити витрати на комісійну винагороду Банку. Однак, витрати на сплату комісійної винагороди не є обовязковою складовою торговельної надбавки і сплачуються Позивачем із врахуванням стану покриття життєво важливих витрат ТОВ «ТД «Лубнигаз».

Оскільки з грудня 2017 року ТОВ «ТД «Лубнигаз» було збільшено витрати на життєво важливі потреби підприємства, то сплата комісійної винагороди Банку за Договором стала економічно невигідною для Позивача, через що Відповідачу було направлено 19.02.2018 року пропозицію про розірвання Договору (вих. № 966 ).

Починаючи з грудня 2017 року Позивачу збільшено розмір оплати послуг з надання в оренду приміщень (з відшкодуванням комунальних послуг) та послуг з надання в оренду обладнання, що першочергово забезпечує здійснення господарської діяльності ТОВ «ТД «Лубнигаз». У порівнянні із попередніми періодами (червень-жовтень 2017 року) розмір орендної плати з грудня 2017 року Позивачу збільшено з 783 грн. до 33 468.67 грн. разом із ПДВ, доказами чого є рахунки та акти прийому-передачі наданих послуг за період червень-жовтень 2017 року та період листопад 2017 року-лютий 2018 року. За березень 2018 року вартість операційної оренди для Позивача склала 604 470,82 грн. разом із ПДВ, доказом чого є Рахунок №151 від 31.03.2018 року та ОСОБА_2 прийому-передачі наданих послуг від 31.03.2018 року.

Окрім того, за рахунок торговельної надбавки сплачується заробітна плата працівникам ТОВ «ТД «Лубнигаз», яка була збільшена з грудня 2017 року. Враховуючи період нарахування заробітної плати працівникам за жовтень-листопад 2017 року (загальний розмір нарахування заробітної плати становить 236 085,00 грн.) та період нарахування заробітної плати працівникам за грудень 2017 року - січень 2018 року (загальний розмір нарахування заробітної плати за грудень 2017 року становить 248 085,00 грн., за січень 2018 року - 266 330,00 грн.), витрати на заробітну плату збільшилися на 30 245,00 грн.

Позивач вважає, що вищезазначене свідчить про обєктивну економічну неспроможність ТОВ «ТД «Лубнигаз» сплачувати комісійну винагороду Банку та подовжувати дію Договору, у звязку з чим бажає розірвати Договір.

Також позивач вказує, що враховуючи зміст відповіді №114.22.-09/93 від 21.03.2018 року, відповідач відмовив у розірванні Договору, так як станом на 21.03.2018 року у ТОВ «ТД «Лубнигаз» утворилася заборгованість перед Банком у розмірі 14 996,69 грн.

Оскільки, відповідач всупереч волі та інтересу Позивача відмовляється розривати Договір №423 від 28 грудня 2015 року, ТОВ «ТД «Лубнигаз» звернувся з позовом щодо розірвання зазначеного договору до суду.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктом 5.г. розділу 5 (Строк дії Договору) Договору передбачено, що дія Договору автоматично продовжується на тих же самих умовах на кожний наступний рік, якщо жодна зі Сторін не попередить у письмовій формі іншу Сторону про припинення дії Договору не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору.

Пунктом 5.2. розділу 5 (Строк дії Договору) передбачено, що дія цього Договору може бути достроково припинена за ініціативою будь - якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої Сторони не менш як за 30 календарних до запланованої дати припинення дії цього Договору.

В свою чергу п. 5.4. цього розділу передбачено, що зміни та доповнення до Договору вносяться за згодою Сторін і оформлюються додатковим договором за підписом обох Сторін.

Таким чином, виходячи з наведених положеннь Цивільного кодексу України та умов Договору, даний Договір може бути достроково припинений тільки за згодою сторін шляхом укладення Додаткового договору. Крім того, дострокове припинення Договору ставиться в залежність від направлення стороною іншій стороні не менш як за 30 календарних до запланованої дати припинення дії цього Договору та підписання Додаткового договору, тобто ініціювати припинення Договору може будь - яка сторона, але з урахуванням вимог закону.

Таким чином, розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, а зміни та доповнення до договору в тому числі щодо його припинення вносяться за згодою сторін і оформлюються додатковим договором за підписом обох сторін.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначає, що він бажає розірвати договір не з підстав істотного порушення договору другою стороною, а з підстав істотної зміни обставин, що не є тотожним.

Пунктом 2 ст. 652 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В обґрунтування вказаних умов позивач зазначає наступне:

1) Договір між ТОВ «ТД «Лубнигаз» та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено 28.12.2015 року. З грудня 2017 року для ТОВ «ТД «Лубнигаз» настала зміна обставин, з яких виходив Позивач в момент укладення договору, а саме збільшено витрати на життєво важливі потреби підприємства, у звязку із чим сплата комісійної винагороди Банку за Договором стала економічно невигідною для Позивача.

Починаючи з грудня 2017 року Позивачу збільшено розмір оплати послуг з надання в оренду приміщень (з відшкодуванням комунальних послуг) та послуг з надання в оренду обладнання, що першочергово забезпечує здійснення господарської діяльності ТОВ «ТД «Лубнигаз». У порівнянні із попередніми періодами (червень-жовтень 2017 року) розмір орендної плати з грудня 2017 року Позивачу збільшено з 783 грн, до 33 468.67 грн. Збільшення орендної плати повязано із збільшенням обсягів споживання комунальних послуг підприємством (теплової енергії, яка не споживалась влітку, восени) та підвищенням ціни на комунальні послуги.

Окрім того, заробітна плата працівникам ТОВ «ТД «Лубнигаз» була збільшена з грудня 2017 року. Враховуючи період нарахування заробітної плати працівникам за жовтень-листопад 2017 року (загальний розмір нарахування заробітної плати становить 236 085,00 грн.) та період нарахування заробітної плати працівникам за грудень 2017 року - січень 2018 року (загальний розмір нарахування заробітної плати за грудень 2017 року становить 248 085,00 грн., за січень 2018 року - 266 330,00 грн.), витрати на заробітну плату збільшилися на 30 245.00 грн. щомісячно. Заробітна плата була збільшена з грудня 2017 року у звязку із набуттям чинності Закону України від 21.12.2016 №1801- VIII «Про державний бюджет України на 2017 рік», відповідно до якого мінімальна заробітна плата у 2017 році встановлена у місячному розмірі з 1 грудня 2017 року - 44050 грн.

2) В момент укладення договору Позивач виходив з того, що така зміна обставин не настане, оскільки розмір комунальних послуг та заробітної плати працівників визначався нормами законодавства, які діяли під час укладення Договору №423 від 28 грудня 2015 року.

Позивач не міг усунути підвищення ціни на комунальні послуги, а саме на газ,оскільки такі зміни зумовлені прийняттям Кабінету Міністрів України Постанови від 21 лютого 2017 р. № 90 Київ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758», відповідно до якої було передбачено здійснення перерахунку Міненерговугілля граничних роздрібних цін на природний газ з 1 жовтня 2017 року.

Окрім того, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України 28 грудня 2017 року, затвердила з 1 січня 2018 року ціну (ОРЦ) на електроенергію на рівні 1 561,99 гривень/МВт-год (без ПДВ) з розбивкою по кварталах: І квартал - 1 495,46 гривень за 1 МВт-год, II - IV квартали - 1 586,69 гривень за 1 МВт-год. Позивач не міг усунути підвищення ціни на електроенергію, оскільки таке рішення було прийняте органом державної влади.

ТОВ "Торговий дім "Лубнигаз" не міг усунути підвищення заробітної плати працівникам підприємства, оскільки такі зміни були зумовлені прийняттям Верховною Радою України Закону України від 21.12.2016 №1801-VIII «Про державний бюджет України на 2017 рік», відповідно до якого мінімальна заробітна плата у 2017 році встановлена у місячному розмірі з 1 грудня 2017 року - 44050 грн.

3) Виконання Договору №423 від 28 грудня 2015 року Позивачем порушує співвідношення майнових інтересів сторін за договором, оскільки ТОВ «ТД «Лубнигаз» не бажає отримувати послуги від банку, оскільки не має коштів на їх оплату, про що 19.02.2018 року був повідомлений Відповідач.

Однак, Відповідач не прийняв до уваги дане повідомлення та самостійно продовжує приймати платежі від платників на користь Позивача та стягує комісійну винагороду у розмірі 0,3 % від загальної суми прийнятих Банком коштів.

Тобто, Позивач отримує послугу, яку він не бажає отримувати, не має коштів за неї сплачувати та проти власної волі завдає збитків через самостійне стягнення Відповідачем комісійної винагороди у розмірі 0,3 % від загальної суми прийнятих Банком коштів, що свідчить про порушення співвідношення майнових інтересів.

Окрім того, ТОВ "Торговий дім "Лубнигаз" позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки Позивач бажав отримувати послуги від Відповідача та сплачувати за цю послугу за рахунок торговельної надбавки, яка передбачена для всіх видів витрат Позивача. Однак, витрати на сплату комісійної винагороди не є обовязковою складовою торговельної надбавки і сплачуються Позивачем із врахуванням стану покриття життєво важливих витрат ТОВ «ТД «Лубнигаз».

Відповідно до п.1.2. Договору, комісійну винагороду за надані установам Банку послуги з приймання платежів від платників на користь Клієнта сплачує Клієнт у розмірі 0,3 % (нуль цілих три десятих відсотка) від загальної суми прийнятих коштів.

Витрати Позивача щодо сплати комісійної винагороди Банку регулюється Положенням про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 р. № 187 (далі - Положення), яке визначає обсяг та умови виконання спеціальних обовязків, що покладаються на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Відповідно до п.14 Положення, постачальники природного газу, що закуповують природний газ у НАК Нафтогаз України відповідно до пунктів 10 і 11 цього Положення, зобовязані до 1 серпня 2018 р. постачати такий природний газ виключно побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України Міжнародний дитячий центр Артек за ціною, в якій торговельна надбавка (націнка) постачальника не може перевищувати 2,5 відсотка ціни природного газу, за якою такі постачальники закупили ці обсяги природного газу у НАК Нафтогаз України відповідно до цього Положення (без урахування податку на додану вартість).

Торговельна надбавка ТОВ «ТД «Лубнигаз» передбачена для всіх видів витрат Позивача, зокрема до складу яких можуть входити витрати на комісійну винагороду Банку. Однак, витрати на сплату комісійної винагороди не є обовязковою складовою торговельної надбавки і сплачуються Позивачем із врахуванням стану покриття життєво важливих витрат ТОВ «ТД «Лубнигаз».

Оскільки з грудня 2017 року ТОВ «ТД «Лубнигаз» було збільшено витрати на життєво важливі потреби підприємства, то сплата комісійної винагороди Банку за Договором стала економічно невигідною для Позивача, через що Відповідачу було направлено 19.02.2018 року пропозицію про розірвання Договору (вих. № 966).

4). Відповідно до п. 3.7. Розділу «Відповідальність» Договору №423 від 28 грудня 2015 року, Позивач несе відповідальність виключно у разі прострочення терміну оплати за надані банком послуги. Щодо ризику зміни обставин, то договір за своєю суттю не передбачає пункту, який покладає такий ризик на Позивача.

Дослідивши вищенаведені обставини, на які позивач посилається в обґрунтування ч. 2 ст. 652 ЦК України, суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки вони спростовуються наступним:

Враховуючи норми ч. 2 ст. 652 ЦК, істотні обставини, повинні мати місце або стати відомими сторонам лише після укладення договору.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 травня 2018 року у справі № 908/1392/17.

Умовами Договору № 423 від 28 грудня 2015 року, а саме п. 5.1 передбачено, що цей Договір набирає чинності з 01 січня 2016 року та діє до 31 грудня 2016 року (включно). Дія Договору автоматично продовжується на тих же самих умовах на кожний наступний рік, якщо жодна зі Сторін не попередить у письмовій формі іншу Сторону про припинення строку дії Договору не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії цього Договору.

Позивач посилається на загальний термін Договору у 2 року та 6 місяців, проте зважаючи на зазначений п. 5.1., Договір діє протягом року з автоматичною його пролонгацією на наступний рік на тих же самих умовах, якщо сторона не попередить про припинення строку дії Договору іншу сторону, тобто Договір починає свою дію кожного наступного року та без врахування попереднього терміну.

Враховуючи відсутність попередження від ТОВ «ТД «Лубнигаз» про припинення строку дії договору до кінця 2017 року, його дія автоматично почалась з 01 січня 2018 року без врахування попереднього терміну.

Зважаючи на пояснення, викладені у відповіді на відзив, ТОВ «ТД «Лубнигаз» посилається на істотну зміну обставин, які вже мали місце у 2017 році, а отже до дати початку дії Договору у 2018 році, а саме:

- Договір оренди приміщення та обладнання № 17/10 від 18.10.2017 року;

- ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року;

- Постанову КМУ від 21 лютого 2017 року № 90 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758»;

- Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу затвердженого Постановою КМУ від 22 березня 2017 року № 187.

Позивач на підтвердження своєї правової позиції зазначає, що в момент укладення Договору сторони виходили з того, що така зміна обставин, як підвищення рівня мінімальної заробітної плати, збільшення розміру оплати послуг з надання в оренду приміщень та обладнання, зростання цін на комунальні послуги, не настане.

Водночас, зазначено, що підвищення рівня мінімальної заробітної плати, зростання цін на комунальні послуги так і на оренду приміщень в України мали місце і раніше, як до дати укладення Договору у грудні 2015 році, так і кожного нового року у якому він автоматично Починав свою дію включаючи 2017 та 2018 роки.

Крім того, в момент укладання Договору обидві сторони, а не лише ТОВ «ТД «Лубнигаз» повинні були виходити з того, що зазначені обставини не настануть.

Також, необхідно зазначити, що ТОВ «ТД «Лубнигаз», не повідомивши Банк до кінця 2017 року про припинення строку дії Договору, відповідно до умов передбачених п. 5.1., фактично підтвердила, що такі обставини на її волевиявлення, продовжувати договірні відносини на погоджених у Договорі умовах, не впливають.

Тобто, і після підвищення рівня мінімальної заробітної плати, зростання цін на комунальні послуги та орендну плату за приміщення і обладнання, сторони не виконали умови п. 5.1. Договору до кінця 2017 року, вважали його умови прийнятними та вигідними для обох сторін, так як вирішили продовжити договірні відносини.

Відтак, враховуюче зазначене вище, спростовується наявність такої умови, як зміна обставин, що зумовлена причинами, які заінтересована сторона (Позивач) не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 липня 2018 року у справі № 910/17827/17.

Позивачем також не наведено доказів того, що він намагався усунути причини, які вважає істотною зміною обставин, при всій турботливості та обачності, які від нього вимагаються.

Не доведеною є також обставина, що виконання Договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить позивача того на що він розраховував при укладенні договору.

По-перше, ТОВ «ТД «Лубнигаз» не надало жодного документа та не повідомило жодного факту на підтвердження відсутності коштів на оплату комісійної винагороди, а також збитковості своє господарської діяльності з урахування зазначених обставин, на які посилається Позивач.

По-друге, відповідно до п. 1.2. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування природного газу які затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16 лютого 2017 року № 201 м. Київ зазначено, що ці Ліцензійні умови є обов'язковими для суб'єктів господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з транспортування природного газу (далі - господарська діяльність з транспортування природного газу, ліцензована діяльність).

Згідно з п. 2.2. Ліцензійних умов, господарська діяльність з транспортування природного газу здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про ринок природного газу", чинних Кодексу газотранспортної системи, Кодексу газосховищ, Кодексу газорозподільних систем, Правил постачання природного газу, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, які регулюють ринок природного газу.

Відповідно до п. 9 Порядку відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, що затверджений постановою Кабінету міністрів України від 30 вересня 2015 року № 792 (далі- Порядок), оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами.

Тобто, пунктом 9 Порядку визначений розмір оплати послуг банка у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від споживачів, який діяв при укладанні Договору № 423 від 28 грудня 2015 року та діє на даний час, та більше оплата встановлюється від загальної суми коштів які сплачені споживачами, а отже твердження ТОВ «ТД «Лубнигаз» щодо зміни даної обставини та відсутності коштів на оплату послуг банку є хибним.

При цьому слід врахувати, що основним видом діяльності ТОВ «ТД «Лубнигаз» є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (відповідно до відомостей у ЄДР), а тому товариство, укладаючи Договір № 423 від 28 грудня 2015 року та сплачуючи комісію на підставі обовязкового нормативного документу, повинно було передбачити можливі наслідки його виконання, адже розмір оплати послуг банка, визначений Порядком залишився незмінним відповідно до Договору.

Згідно з ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 02.01.2019р.

Суддя Н.Г. Гетя