ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"26" грудня 2018 р. Справа№ 910/6052/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Чорногуза М.Г.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 26.12.2018

за заявою Державної іпотечної установи

про перегляд за нововиявленими обставинами постанови

Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 (Руденко М.А., Буравльова С.І., Дідиченко М.А.)

прийнятої за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016

у справі № 910/6052/16 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В.

до Державної іпотечної установи

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс»,

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар»

про визнання договорів недійсними.

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст судових рішень у справі

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної іпотечної установи за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» про визнання недійсними договорів застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі №910/6052/16 у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016, залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017, рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі №910/6052/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним договір застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою, а також визнано недійсним договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою.

Ухвалами Верховного Суду України від 18.04.2017 та від 12.06.2017 відмовлено у допуску справи № 910/6052/16 до провадження Верховного Суду України.

2. Короткий зміст і підстави заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами

У вересні 2018 Державна іпотечна установа звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016, в якій просить змінити постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16, шляхом зазначення у її мотивувальній частині, що «не дотримання ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною вимог постанови правління НБУ №692/БТ від 12.06.2014 не впливає на недійсність договору застави майнових прав №Д-1/2015 від 04.02.2015 та договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-1.1/2015 від 04.02.2015».

Заява про перегляд постанови за нововиявленими обставинами обґрунтованим тим, що після прийняття постанови судом апеляційної інстанції у даній справі та набрання нею законної сили, заявнику стали відомі певні матеріально-правові факти, отриманні від Національного Банку України, які, на думку відповідача, є істотними у справі, і які не могли і не були відомі під час розгляду цієї справи - нововиявленні обставини.

Так, заявник посилається на лист Національного банку України від 30.08.2018 № 20-0010/47170, в якому зазначено, що «до повноважень Національного банку не належить встановлення правових підстав визнання недійсності правочинів».

Заявник зазначає, що в основу постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у даній справі покладено таке: «Незважаючи на існування обмежень, передбачених постановою, AT «Дельта Банк» уклав договір застави та договір відступлення права вимоги від 04.09.2014 р., не отримавши на це згоди представника НБУ, яка була обов'язковою, що суперечить вимогам постанови Національного банку України №348/БТ від 12.06.2014р та ст. 3, 47, 49, 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Отже, відповідач зазначає, що Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що передумовою для укладення банком з Державною іпотечною установою спірних правочинів мало б передувати обов'язкове погодження з представником Національного банку України. Однак, за переконанням заявника, суд дійшов такого висновку лише на підставі копії постанови правління Національного банку України №348/БТ від 12.06.2014. Натомість, визначення Національним банком України правової характеристики порядку застосування постанови правління НБУ №348/БТ від 12.06.2014 спростовує висновки суду щодо можливості для застосування такої підстави для недійсності договору застави та договору відступлення прав вимоги.

3. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

11.12.2018 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на заяву про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, в якому просить відмовити в її задоволені з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання договорів недійсними, суди (апеляційна та касаційна інстанція) зазначили, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Позивач зазначає, що умови договорів застави та відступлення права вимоги передбачають окремі переваги (пільги) перед іншими кредиторами, що суперечить п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є ознакою нікчемності правочину.

Договори застави та відступлення права вимоги були визнанні судами недійсними не у зв'язку з компетенцією Національного банку України встановлювати підстави недійсності правочинів, а на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, у зв'язку з укладенням правочинів з порушенням вимог чинного законодавства на момент їх укладення, а саме положень ст. 3, 47, 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 241, 633 Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про заставу», що підтверджує помилковість доводів відповідача, як підстави для перегляду судового рішення.

Також позивач зазначає, що заявником не наведено жодних доводів, які саме матеріально-правові факти встановлені листом Національного банку України від 30.08.2018. Додатково позивач зазначив, що вказаний лист може вважатись новим доказом, а не нововиявленою обставиною.

14.12.2018 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) надійшов відзив на заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, в якому Фонд просить суд у задоволенні заяви відмовити, а постанову суду апеляційної інстанції від 15.11.2016 у даній справі залишити в силі. У відзиві Фонд стверджує, що Державна іпотечна установа у своїй заяві фактично вдається до переоцінки тих доказів, які вже оцінювалися господарськими судами (апеляційним, касаційним судом) у процесі розгляду даної справи, що виключає можливість задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

4. Надходження заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами на розгляд Північного апеляційного господарського суду

28.09.2018 на адресу суду апеляційної інстанції від Державної іпотечної установи надійшла заява про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 за нововиявленими обставинами.

25.06.2018 року на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах», яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

03.10.2018 в газеті «Голос України» №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 прийнято справу № 910/6052/16 (до провадження) відкрито провадження за заявою Державної іпотечної установи про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16; призначено її до розгляду в судовому засіданні.

У судове засідання 26.12.2018 з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи 1. Представники третіх осіб 2, 3 в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку ст. ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення на їх адресу 11.12.2018 та 13.12.2018, відповідно.

Представник заявника підтримав вимоги заяви про перегляд постанови за нововиявлнеми обставинами та просив її задовольнити. Представники позивача та третьої особи 1 проти доводів заяви заперечили та просили відмовити в її задоволенні, а постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

5. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 320 ГПК України, зокрема, рішення, постанови та ухвали господарського суду можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відтак, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: їх існування на час розгляду справи, ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою та обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Разом із цим, виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами Глави 3 ГПК України.

Крім того, однією з умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі ст. 320 ГПК України є істотність цих обставин для вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення.

У межах даної справи позивачем було заявлено вимоги про визнання недійсними укладених між сторонами договору застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання спірних правочинів недійсними, суди виходили з того, що договір застави майнових прав та договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містять ознаки нікчемності, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання таких договорів недійсними. Також судом було встановлено, що спірні договори суперечать Постанові НБУ № 348/БТ та укладені банком з порушенням господарської компетенції. Крім того, суди зазначили, що при укладені спірних договорів зазначені правочини відповідачем повинні були бути погоджені з наглядовою радою, чим також порушено ст. 241 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами заявник вказує, що після прийняття Київським апеляційним господарським судом постанови від 15.11.2016 у даній справі, Державній іпотечній установі стали відомі певні матеріально-правові факти, отримані від Національного банку України, які є істотними у справі, і які не могли бути відомі під час розгляду цієї справи.

Нововиявлені обставини, за твердженням заявника, полягають у тому, що Національний банк України у своєму листі від 30.08.2018 №20-0010/47170 повідомив, що «до повноважень Національного банку України не належить встановлення правових підстав визнання недійсності правочинів».

Як вірно зазначив заявник, суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови від 15.112016 дійшов до висновку, що передумовою для укладення банком з Державною іпотечною установою спірних правочинів мало б передувати обов'язкове погодження з представником Національного банку України.

Постановою Правління Національного банку України від 26.02.2014 № 102/БТ «Про надання кредиту для збереження ліквідності» з метою недопущення погіршення стану ліквідності ПАТ «Дельта Банк» та захисту інтересів його вкладників і кредиторів було постановлено надати АТ «Дельта Банк» кредит для збереження ліквідності в сумі 800 млн. грн. на строк до 360 днів.

Постановою Правління Національного банку України від 12.06.2014 № 348/БТ внесено зміни у пункт 1 Постанови Правління Національного банку України від 12.02.2014 № 102/БТ - цифри « 800» замінено цифрами « 1300», а також доповнено пункт 4 Постанови Правління Національного банку України від 12.02.2014 № 102/БТ підпунктом такого змісту: «передбачити в кредитному договорі право Національного Банку України призначити в АТ «Дельта Банк» представника Національного банку України Мелюшкевічеву С.Е. для здійснення контролю за використанням кредиту для збереження ліквідності, функціональні обов'язки якого визначені згідно із додатком до цієї постанови».

Як вбачається з додатку до постанови Правління Національного банку України від 12.06.2014 № 348/БТ - «зобов'язання АТ «Дельта Банк» щодо здійснення операцій у разі призначення представника НБУ» операції банку та його клієнтів (за сумами в межах 1 контрагента в день), які попередньо (до здійснення операції) погоджуються з представником НБУ, а саме: з кредитування (за сумами, що перевищують 500 тис. грн (в еквіваленті); операції банку та його клієнтів щодо зміни та реалізації заставленого майна за наданими кредитами за сумами, що перевищують 10000 тис. грн (в еквіваленті).

Предметом спірного договору застави є майнові права за кредитними договорами на загальну суму 1 441 396 562, 46 грн. Тобто, вказана в договорі сума значно перевищує 10000 тис. грн (в еквіваленті).

Постанова Національного банку України № 348/БТ від 12.06.2014 поширювалася на всі без виключення операції банку та його клієнтів, здійснені в період її дії.

У постанові суду апеляційної інстанції також було встановлено, що незважаючи на існування обмежень, передбачених постановою, AT «Дельта Банк» уклав договір застави та договір відступлення права вимоги від 04.09.2014, не отримавши на це згоди представника НБУ, яка була обов'язковою для нього, що суперечить вимогам постанови Національного банку України №348/БТ від 12.06.2014 та ст. 3, 47, 49, 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

При цьому, сам по собі факт відсутності у Національного банку України повноважень на встановлення правових підстав визнання недійсності правочинів, про що зазначено в адресованому відповідачу листі №20-0010/47170 від 30.08.2018, жодним чином не спростовує фактів, які було покладено в основу судового рішення, а саме: тих обставин, що укладення між сторонами оспорюваних договорів без отримання на це відповідної згоди (погодження) представника Національного банку України суперечить вимогам постанови Національного банку України №348/БТ від 12.06.2014 та ст. 3, 47, 49, 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», і як наслідок, є самостійною підставою для визнання спірних договорів недійсними.

При цьому, суд відзначає, що у листі, на який посилається заявник, Національним банком України жодним чином не визначалась правова характеристика порядку застосування постанови правління НБУ №348/БТ від 12.06.2014 (як про те зазначає заявник), а вказівка Національного банку України на те, що до його компетенції не належить встановлення правових підстав визнання недійсності правочинів, не впливає на статус відповідної постанови як такої, що є обов'язковою для застосування та не є нововиявленою обставиною в розумінні ч. 1, 2 ст. 320 ГПК України.

Водночас, наведені заявником обставини не спростовують фактів, які були покладені в основу судового рішення, а врахування таких обставин судом не мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Крім того, сам лист Національного банку України №20-0010/47170 від 30.08.2018 не існував на момент ухвалення постанови, яку просить переглянути заявник за нововиявленими обставинами.

До того ж цей лист, як вже відзначалося, не містить нововиявленої обставини. Так, відповідач на підставі цього листа, у своїй заяві надає нове тлумачення (правову кваліфікацію) компетенції (повноважень) Національного банку України, яка була встановлена безпосередньо чинним Законодавством на момент ухвалення постанови, яка переглядається в порядку ст. 325 ГПК України. У зв'язку з чим така заява не підлягає задоволенню.

Водночас, Північний апеляційний господарський суд у прийнятті даної ухвали керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Понамарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

При цьому, процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (див. пп. 27 - 34 рішення Суду у справі «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року). Таке не встановлено у даній справі за результатами перегляду.

Відтак, перевіряючи обґрунтованість наведених заявником доводів щодо наявності нововиявлених обставин для перегляду постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що наведені Державною іпотечною установою обставини не є нововиявленими в розумінні вимог ст. 320 ГПК України.

7. Висновки за результатами розгляду заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 325 ГПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

На підставі викладеного, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що заява Державної іпотечної установи про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі №910/6052/16 за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає.

Оскільки суд дійшов висновку, що заява Державної іпотечної установи задоволенню не підлягає, то судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника.

Керуючись ст. 234, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви Державної іпотечної установи про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16.

2. Залишити постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16 в силі.

3. Матеріали справи № 910/6052/16 повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286 - 291 ГПК України.

Повний текст ухвали складено - 28.12.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді М.Г. Чорногуз

А.І. Тищенко