ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2397/18

Господарський суд Одеської області у складі: судді Оборотової О.Ю.,

при секретарі судового засідання Шевченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №916/2397/18, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС» до відповідача ОСОБА_1 підприємства «АГРО-АДМІРАЛ» про стягнення, -

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 на підставі довіреності від 27.07.2018р.;

Від відповідача: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС» звернулось до господарського суду Одеської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 підприємства «АГРО-АДМІРАЛ» заборгованість у сумі 24 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за Договором на здійснення транспортно-експедиторських послуг №3/01-16 від 04.01.2016р. в частині повної оплати вартості здійснених послуг.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.10.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2397/18. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21 листопада 2018 р. о 13 год. 45 хв.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.11.2018р. відкладено розгляд справи на 10 грудня 2018р. о 13:45 год.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.12.2018р. відкладено розгляд справи на 20 грудня 2018р. о 12:30 год.

20.12.2018р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС» надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника у судових засіданнях, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надав. Про місце, дату та час розгляду справи учасники повідомлені належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції, за юридичною адресою (є загальнодоступною та міститься у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім цього, суд звертає увагу, що поштову кореспонденцію відповідач отримав, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи. (а.с. 32, 39)

Відповідно до частини сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відтак, приймаючи до уваги належне повідомлення учасників справи, даний спір вирішено судом по суті заявлених вимог за наявними матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

04.01.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС» (ТОВ «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС»; Експедитор; позивач) та ОСОБА_1 підприємством «АГРО-АДМІРАЛ (ПП «АГРО-АДМІРАЛ»; Замовник; відповідач) було укладено генеральний договір на здійснення транспортно-експедиторських послуг № 3/01-16 (Договір).

За умовами пункту 1.1. Договору, Замовник доручає, а Експедитор приймає на себе зобовязання з організації транспортно-експедиторського обслуговування вантажів Замовника залізничним транспортом на території України згідно до умов вказаного Договору.

Сторонами підписано Додаток № 1 від 04.01.2016 року до Договору, який визначає інструкцію по заповненню залізничних накладних та Додатки № 2 та № 3 від 04.01.2016 року, які містять у собі умови та порядок розрахунків між підприємствами за надані послуги.

Як зазначає позивач, ТОВ «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС» було виконано всі умови вказаного Договору, про що сторонами було складено акти про надання послуг від 31.01.2018 року № 78 та від 28.02.2018 року № 160.

Позивач стверджує, що відповідачем послуги було прийнято в повному обсязі, про що свідчать підписи та печатки уповноважених осіб відповідача у актах надання послуг.

Однак, позивач зазначає, що в порушення договірних умов, відповідачем частково не виконано свої грошові зобовязання по оплаті вартості здійснених позивачем послуг, про що було складено відповідні акти звіряння між підприємствами за січень 2018 року, за лютий 2018 року та березень-вересень 2018 року.

Приймаючи до уваги дані обставини, позивач вважає, що був вимушений звернутися до суду з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача у судових засіданнях, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд зазначає, що спосіб захисту порушеного права, який обраний позивачем цілком відповідає положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Абзацом 1 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», експедитор зобов'язаний надавати транспортно експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Згідно з абзацом 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Отже, суд констатує, що взявши на себе зобовязання оплатити вартість наданих ТОВ «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС» транспортно-експедиторських послуг, відповідач повинен був виконати їх у строк визначений Договором та гарантійними листами, проте в порушення умов Договору та норм чинного законодавства відповідач взятих на себе зобовязань по оплаті вартості послуг не виконав в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 24 000,00 грн.

Заборгованість підтверджується належними та допустимими доказами а саме:

Факт надання послуг послуг на суму 54447,91грн. підтверджується підписаними та скріпленими печатками актами надання послуг від 31.01.2018 року № 78 та від 28.02.2018 року № 160 (а.с.18-19).

Факт часткової оплати актів надання послуг від 31.01.2018р та 28.02.2018р. на суму 30447,91грн. підтверджується виписками по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС» (а.с. 50-58)

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з абз. 1 ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Таким чином, на день звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС» із позовною заявою до суду, сума невиконаних грошових зобовязань ОСОБА_1 підприємства «АГРО-АДМІРАЛ» за здійснені послуги на умовах Договору становить 24 000,00 грн.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 20, 73, 74, 76, 86, 130, 165, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС» до відповідача ОСОБА_1 підприємства «АГРО-АДМІРАЛ», про стягнення 24000,00грн. задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «АГРО-АДМІРАЛ» (, 65059, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 24) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-грецьке підприємство «ІМТРЕКС» (, 68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Хантадзе, будинок 2/12Н) суму заборгованості за Договором №3/01-16 від 04.01.2016р. у розмірі 24000,00грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 14 січня 2019р. у зв'язку з перебуванням судді Оборотової О.Ю. на лікарняному з 21.12.2018р. та у відпустці.

Суддя О.Ю. Оборотова