ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Справа № 911/2024/18

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Москалика О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

(01001, м. Київ , вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720)

до Комунального підприємства Боярське головне виробниче управління ЖКГ

(08154, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Леніна (ОСОБА_1), 30, код 34702930)

про стягнення 391 870,73 грн

за участю представників:

позивача ОСОБА_2;

відповідача не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Боярське головне виробниче управління ЖКГ про стягнення боргу в сумі 391 870,73 грн, у тому числі 0,03 грн основного боргу, 281 862,73 грн пені, три проценти річних у сумі 18 409,46 грн та 91 598,51 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 08.12.2014 №2164/15-ТЕ-17 щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строк, визначений договором.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.09.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.10.2018.

18.10.2018 представник відповідача через канцелярію Господарського суду Київської області подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував повністю. На обґрунтування своєї позиції вказав, що заборгованість відповідача по договору купівлі-продажу природного газу погашена перед позивачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", а тому відповідно до частини 3 статті 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. У зв'язку із чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.10.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 01.11.2018 у зв'язку із неявкою представника відповідача.

01.11.2018 представник позивача через канцелярію Господарського суду Київської області на спростування доводів відповідача у справі подав відповідь на відзив, зазначивши, що відповідачем не надано доказів включення Комунального підприємства Боярське головне виробниче управління ЖКГ до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому застосування положень ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" до спірних правовідносин є неправомірним.

У підготовче судове засідання 01.11.2018 представник відповідача не з'явився, у зв'язку із чим Господарським судом Київської області постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження на тридцять днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 29.11.2018.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.11.2018 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 13.12.2018.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвала Господарського суду Київської області від 29.11.2018 направлена відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача заявлену вимогу підтримав та просив її задовольнити з підстав, наведених у позові.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд

ВСТАНОВИВ:

08.12.2014 між НАК «Нафтогаз України» (продавець, позивач у справі) та КП «Боярське головне виробниче управління ЖКГ» (покупець, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2164/15-ТЕ-17 (надалі - Договір), за змістом пункту 1.1. якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Як передбачено п. 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 3 417,753 тис. куб. м., із визначенням по місяцях кварталів.

Приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3. Договору)

За змістом пункту 3.4. Договору, покупець не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У пункті 11 Договору сторони погодили, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковими угодами №1 від 20.03.2015, №2 від 20.07.2015, №4 від 15.10.2015 пункт 5.2 статті 5 Договору №2164/15-ТЕ-17 від 08.12.2015 викладено в новій редакції щодо ціни газу.

Додатковою угодою №3 від 30.07.2015 Договір доповнено пунктом 6.3. статті 6 Порядок та умови проведення розрахунків.

Додатковою угодою №5 від 25.11.2015 змінено реквізити Продавця в статті 12 Договору.

Додатковою угодою №6 від 30.12.2015 сторони доповнили статтю 7 Договору пунктом 7.6., у відповідності до якого підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.05.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ і теплопостачання не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором, включаючи але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі, відповідно до ст. 625 ЦПК України, нараховані на всю суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором(ами) про організацію розрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим Договором.

Оцінюючи подані позивачем та відповідачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повно і об'єктивно зясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, зважаючи на таке.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондує частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 4 885 997,37 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (копії наявні в матеріалах справи).

Згідно наданого позивачем розрахунку сальдо по рахунку відповідача станом на 31.12.2017 становить 0 грн.

Допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості в розмірі 0,03 грн за спожитий у 2015 році природний газ, позивачем у справі суду не надано.

До позовної заяви ПАТ НАК Нафтогаз України приєднав розрахунок пені на суму 281 862,73 грн., трьох процентів річних на суму 18 408,46 грн та інфляційних втрат у сумі 91 598,51 грн, які просить суд стягнути із відповідача за неналежне виконання зобов'язань по договору купівлі продажу природного газу.

03.11.2016 прийнято Закон України №1730-УIII Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії (далі по тексту Закон №1730-УIII) , який набрав чинності 30.11.2016.

Згідно статті 1 Закону №1730-УIII заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, - це кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Комунальне підприємство Боярське головне виробниче управління ЖКГ є теплопостачальним підприємством, а тому на відносини із врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії поширюється дія Закону №1730-УIII.

За змістом статті 5 Закону №1730-УIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Статтею 7 Закону №1730-УIII визначено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання ним грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, зокрема у такий спосіб, як списання цих нарахувань.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача мала місце за поставлений у 2015 році природний газ, який використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (пункт 1.2 Договору).

КП Боярське головне виробниче управління ЖКГ розрахувалось за поставлений природний газ до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а тому позивачем безпідставно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ у 2015 році.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що не включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості унеможливлює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, з огляду на таке.

З аналізу норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" вбачається, що його дія поширюється саме на відносини із врегулювання заборгованості.

Визначення терміну "процедура врегулювання заборгованості", наведеного у пункті 5 частини 1 статті 1 Закону №1730-УIII, передбачає як заходи із зменшення та/або реструктуризації заборгованості, так і заходи щодо її списання.

У частині 1 статті 5 Закону №1730-УIII визначено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість. Однак до такої заборгованості не враховуються суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Статтею 7 Закону №1730-УIII передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

При цьому, у частині 1 статті 7 Закону №1730-УIII мова йде саме про реструктуризовану заборгованість, для проведення якої необхідно, щоб підприємство було включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Натомість, у частині 3 статті 7 Закону №1730-УIII мова не йде про реструктуризовану заборгованість, а про заборгованість за природний газ, яка існувала та була погашена теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями до набрання чинності цим Законом.

Отже, до заборгованості, що виникла та погашена до набрання чинності Законом не можуть бути застосовані передбачені Законом правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки за загальним правилом, викладеним в ч. 1 ст. 58 Конституції України, закон не має зворотної дії в часі.

Таким чином, виконання частини 3 статті 7 Закону не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-239, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Боярське головне виробниче управління ЖКГ про стягнення боргу відмовити.

У судовому засіданні 13.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 26.12.2018.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Д. Лилак