ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2662/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Косенко К.Д.

за участю представників:

позивача: Котляр Ю.П., особисто

відповідача: Клюєв С.В., довіреність № 1 від 16.11.2018 р.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом фізичної особи-підприємеця Котляр Юрія Павловича, м. Харків до товариства з обмеженою відповідальністю "Ентенсо Україна", м. Харків про стягнення коштів у розмірі 127 557,00 грн.

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/2662/18

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець Котляр Юрій Павлович, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Ентенсо Україна", про стянення 68 244,00 грн. основної заборгованості, 18 632,00 грн. пені, 34 191,00 грн. інфляційних втрат та 6 490,00 грн. 3% річних. Також позивач просить суд стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1 913,36 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 жовтня 2018 року позовну заяву фізичної особи-підприємця Котляр Юрія Павловича залишено без руху через недотримання вимог ст.ст. 162, 164, 172 ГПК України. Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольними ухвалами суду від 19 листопада 2018 року, судом задоволено усне клопотання відповідача про надання часу на ознайомлення з матеріалами справи та обґрунтування позицій відповідача, на підставі ст.ст. 42, 169, 165, 170, 178, 232 ГПК України. 27 листопада 2018 року, протокольною ухвалою суду судом долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, на підставі ст.ст. 42, 145, 178, 232 ГПК України; встановлено позивачу строк на подання до суду відповіді на відзив до 30 листопада 2018 року, відповідачу на подання заперечень до 06 грудня 2018 року. Протокольною ухвалою суду від 10 грудня 2018 року, судом долучено до матеріалів справи відповідь на відзив, на підставі ст.ст. 42, 166, 169, 170, 232 ГПК України; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 грудня 2018 року, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України. 11 грудня 2018 року суд розпочато розгляд справи по суті. 11 грудня 2018 року по розгляду даної справи судом оголошено перерву до 26 грудня 2018 року, на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України. 26 грудня 2018 року розгляд справи, відповідно ч. 6 ст. 216 ГПК України, продовжено зі стадії, на якій було оголошено перерву. В призначене судове засідання 26 грудня 2018 року представники сторін з'явилися, позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі та просив суд застосувати строки позовної давності щодо нарахування пені.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

20 жовтня 2015 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено договір № НПФ-1 про надання послуг. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору, 2.1 з метою забезпечення процесу господарської діяльності замовника, налагодження інформаційно-консультаційної підтримки господарської діяльності замовника, а також дотримання податкового законодавства замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання протягом строку дії даного договору, в рамках здійснення власної підприємницької діяльності, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку, надавати послуги у сфері - консультаційної діяльності, у сфері інформатизації щодо розробки детальних технічних завдань, розробки та тестування програмного забезпечення згідно технічних завдань, підтримки та супроводження існуючого програмного забезпечення, аналізу програмного забезпечення на предмет можливої оптимізації алгоритмів та структур даних, дослідження характеристик роботи програм під нагрузкою, розробки технічної документації до програмного забезпечення тощо (надалі - послуги) у період "20" жовтня 2015 року по "31" жовтня 2016 року. Замовник бере на себе зобов'язання протягом строку дії даного Договору оплачувати Виконавцю надані Виконавцем послуги. 2.1 Послуги, що передбачають консультаційну діяльність, включають в себе, серед іншого, наступне: виїзд до замовника та надання результатів послуг його представникам за місцем знаходження замовника; виїзди до контрагентів замовника з представниками замовника, додатково обумовлених сторонами в усній або письмовій формі, для надання консультаційних та/або інших послуг; пряма або опосередкована участь у переговорах з контрагентами замовника, додаткове обумовленими сторонами в усній або письмовій формі, для надання консультаційних та/або інших послуг; консультаційне супроводження процесу виробництва, зокрема надання консультацій представникам замовника; інші види послуг, додатково обумовлені сторонами в усній або письмовій формі, які не суперечать видам діяльності, передбаченим в свідоцтві про сплату єдиного податку виконавця. Послуги повинні відповідати вимогам, встановленим чинним законодавством України, даним договором, додатками до нього (у випадку їх підписання) та іншими документами, що підписані сторонами. За надані виконавцем послуги за цим договором замовник (згідно п.2.1. цього Договору) виплачує виконавцю суму винагороди (далі - Сума винагороди), еквівалент якої складає 25 854 (двадцять п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят чотири) долл. США 0 центів, що становить 573 958 (п'ятсот сімдесят три тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 80 коп. за курсом продажу замовником доларів США на Українській Міжбанківській валютній біржі у місяці, в якому відбувається підписання даного договору. При цьому сторони узгодили, що сума винагороди, виплачуватиметься щомісяця (далі - щомісячний платіж) протягом 10 робочих днів з моменту підписання акту наданих послуг сторонами (згідно п. 2.7. данного договору) шляхом перерахування грошових коштів з банківського рахунку Замовника на банківський рахунок виконавця. Щомісячний платіж вважається сторонами виплаченим замовником виконавцю з моменту надходження всієї суми щомісячного платежу на банківський рахунок виконавця (п.п. 3.1, 3.2 договору). Відповідно до п. 9.1 договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 жовтня 2016 року, а в частині здійснення взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором.

03 грудня 2015 року, між сторонами укладено угоду про розірвання (припинення дії) договору № НПФ -1 про надання послуг від 20 жовтня 2015 року. Відповідно до п. 1.1 угоди, сторони відповідно до п.п. 7.1.3 п. 7.1 договору № НПФ - 1 про надання послуг від 20 жовтня 2015 року (договір) за взаємним погодженням сторін, шляхом підписання сторонами цієї угоди про розірвання договору № НПФ-1 про надання послуг дійшли взаємної згоди що договір № НПФ -1 від 20 жовтня 2015 року припиняє свою дію з 03 грудня 2015 року. Сторони дійшли взаємної згоди, що замовник заборгував виконавцю оплату наданих ним замовнику послуг та замовник зобов'язаний протягом 365 календарних днів з дня підписання цієї угоди перерахувати на розрахунковий рахунок виконавця суму, обраховану за курсом Національного Банку України на день фактичного платежу, еквівалент якої складає 4 052 доларів США 09 центів, що становить 95 822,61 грн. за курсом НБУ на день підписання даної угоди. Сторони дійшли взаємної згоди, що у випадку не сплати замовнику узгодженої в п. 1.6 цієї угоди суми боргу на рахунок виконавця до кінця 365 календарного дня з підписання цієї угоди та розірвання (припинення дії) договору замовник починаючи з 366-го дня, зобов'язаний сплатити на розрахунковий рахунок виконавця, крім залишку несплаченої узгодженої в п. 1.6 цієї угоди суми, за кожен день прострочки також пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України (на день фактичної сплати) від залишку до повної сплати цієї узгодженої в п. 1.6 цієї угоди суми боргу (п. 1.6, 1.7 договору).

Як вказує позивач у позовній заяві, відповідачем лише частково сплачу суму заборгованості за надані послуги, яка визначена в угоді від 03 грудня 2015 року про розірвання (припинення дії) договору № НПФ-1 про надання послуг від 20 жовтня 2015 року, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію спору у даній справі, з врахуванням встановлених обставин та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вище викладене, а саме те, що сторонами в угоді від 03 грудня 2015 року про розірвання (припинення дії) договору № НПФ-1 про надання послуг від 20 жовтня 2015 року чітко визначено суму заборгованості у розмірі 95 822,61 грн., яка була частково погашена відповідачем на загальну суму 42 749,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за надані послуги в розмірі 53 073,41 грн. З огляду на наведене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 53 073,41 грн. суми основної заборгованості є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

В решті позову в частині стягнення з відповідача 15 170,59 грн. суд відмовляє з огляду на наступне.

В обґрунтування наявності даної заборгованості позивач посилається на те, що умовами угоди від 03 грудня 2015 року про розірвання (припинення дії) договору № НПФ-1 про надання послуг від 20 жовтня 2015 року сторонами визначено суму заборгованості у 4 052 дол. США 09 центів еквівалент якої складає 95 822,61 грн. і позивач вважає, що у відповідача наявний обов'язок щодо оплати заборгованості визначеній саме в доларах США (з урахуванням проведених відповідачем проплат, які позивачем було визначено у еквіваленті до долара США). Водночас, суд не погоджується з даним твердженням позивача з огляду на викладене нище.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. У ст. 198 Господарського кодексу України передбачено, що грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Тобто, грошове зобов'язання може бути виражене в іноземній валюті лише у випадку, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Водночас, в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надані докази того, що і відповідач і позивач мають право розраховуватися між собою в іноземній валюті, як-то докази відкриття валютних рахунків, наявність ліцензії на право проводити валютні операції, тощо. Більш того, сторонами в угоді від 03 грудня 2015 року про розірвання (припинення дії) договору № НПФ-1 про надання послуг від 20 жовтня 2015 року чітко визначено суму заборгованості у гривні, яка складає 95 822,61 грн.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 6 490,00 грн. 3% річних та 34 191,00 грн. інфляційних втрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування позивачем заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних за розрахунком визначено не вірно, а саме не вірно визначено початок перебігу строку виникнення у відповідача прострочення по оплаті отриманих послуг - невірно визначено початок строку, з настанням якого є підставою для застосування ст. 625 ЦК України (позивачем проведено нарахування починаючи з 19 грудня 2015 року, а прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов'язання починається з 04 грудня 2016 року). З огляду на наведене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 274,89 грн. 3% річних та 11 471,12 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В решті позову в частині стягнення 3 215,11 грн. 3% річних та 22 719,88 грн. суд відмовляє як в необґрунтованому та безпідставному з вказаних вище підстав (невірно визначений період нарахування).

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 18 632,00 грн., суд зазначає наступне.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 ГК визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Тобто, встановивши розмір і термін нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов'язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто, сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 ЦК), у тому числі мають право пов'язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Умовами п. 1.7 угоди від 03 грудня 2015 про розірвання (припинення дії) Договору № НПФ-1 про надання послуг від 20 жовтня 2015 року сторонами визначено, що відповідач за порушення строків оплати наданих послуг, сплачу на користь позивача пеню у розмірі облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення до повної сплати усієї суми заборгованості. Тобто шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій, встановлений у ч. 6 ст. 232 ГК України, в даному випадку не застосовується.

Дана правова позиція суду погоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові № 910/2031/16 від 28 серпня 2017 року.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені, враховуючи п.1.7 угоди та приписи ст. 232 ГК України, суд встановив, що позивачем при здійсненні нарахування пені, не врахованого те, що саме з дня проведення відповідачем часткової оплати вартості отриманих послуг, нарахування пені проводиться вже на зменшену суму. Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 15 754,06 грн. є обґрунтованими та такими, що задовольняються судом. В решті позову в частині стягнення пені у розмірі 2 877,94 грн. суд відмовляє, як в безпідставно заявленій та необґрунтованій.

Розглянувши заяву позивача про застосування строків позовної даності щодо позовних вимог в частині стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як визначено ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як свідчить п. 1.7 угоди від 03 грудня 2015 року про розірвання (припинення дії) договору № НПФ-1 про надання послуг від 20 жовтня 2015 року, сторонами змінено порядок нарахування пені, як наслідок й збільшено позовну давність встановлену в один рік ст. 528 ЦК України.

Тобто, проведене нарахування позивачем пені здійснено в межах стрів позовної давності, з огляду на, що заява відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог щодо стягнення пені не підлягає задоволенню.

З огляду на наведене та керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194, 195, 196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ентенсо Україна" (61057, м. Харків, вул. Шевченко, буд. 32, ) на користь фізичної особи-підприємця Котляр Юрія Павловича (АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) 53073,41 грн. основної заборгованості, 15 754,06 грн. пені, 3 274,89 грн. 3% річних, 11 471,12 грн. інфляційних втрат та 1 253,60 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 26.12.2018 р.

Суддя Н.В. Калініченко

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Справа № 922/2662/18