ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"28" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2302/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/2302/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" (65012, м. Одеса, пров. Катаєва, 3, код ЄДРОПУ 30704028)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАІС-ДІСТРИБЬЮШН" (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 115, )

про стягнення

Представники:

Від позивача: Янишен В.П. за довіреністю від 07.11.2018р.

Від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАІС-ДІСТРИБЬЮШН" про стягнення заборгованості в сумі 269 912,34грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №370 від 01.11.2014р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.10.2018р. було відкрито провадження по справі №916/2302/18. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.12.2018р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

Відповідач 14.11.2018р. за вх.ГСОО №23366/18 надав до суду відзив на позовну заяву, згідно позивні вимоги визнає частково на суму 21 980,65грн., в решіт позовних вимог просить суд відмовити.

Проте в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що позовні вимоги не визнає в цілому, вважає їх необґрунтованими безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.11.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „ВИНФОРТ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАІС-ДІСТРИБЬЮШН" (покупець) було укладено договір поставки №370, за умовами якого постачальник зобов'язаний поставляти продукти харчування, в тому числі алкогольні напої, а покупець зобов'язується прийняти товар за товарно-транспортними накладними та оплачувати його на умовах, визначених договором (п.1.1. договору).

Відповідно до умов п.п. 2.1., 2.2., 2.4., 2.5., 2.6. договору постачальник здійснює поставку товару в об'ємі та асортименті, погоджених сторонами, на підставі замовлень покупця на умовах DDP (склад покупця) у відповідності з умовами ІНКОТЕРМС-2010р. Замовлення оформлюються покупцем та приймаються постачальником в будь-якій зручній для сторін формі (в т.ч. письмово, факсом, засобами електронної пошти, телефоном). Представник покупця, пред'явивши належним чином оформлену довіреність приймає товар за кількістю одиниць на складі покупця та підписує товаросупровідну документацію. Покупець може здійснити приймання товару без довіреності за наявності повідомлення за підписом директора або головного бухгалтера про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, яка здійснює приймання товару, завіряє на товаросупровідній документації свій підпис про отримання товару. Право власності на товар та всі пов'язані з цим ризики та зобовязання переходять до покупця під час приймання товару та підписання ним товаросупровідної документації.

Згідно п.п. 3.1., 3.3., 3.4. договору поставки ціна за одиницю товару встановлюється постачальником та фіксується в товаросупровідній документації. Покупець сплачує повну вартість поставленого товару на протязі 45 (сорока п'яти) календарних днів з моменту отримання товару. Оплата за поставлений товар здійснюється в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування покупцем грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

За умовами пунктів 4.1., 4.2. договору сторони вказали, що у випадку прострочення покупцем оплати товару у відповідності з п. 3.3. даного договору покупець оплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 процент від суми несплаченого в термін товару за кожен день прострочення. У випадку прострочення покупцем оплати товару понад тридцяти календарних днів у відповідності з п. 3.3. даного договору, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 25% від суми несплаченого в термін товару.

Даний договір укладений терміном до 31.01.2015р. та набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Якщо не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про розірвання даного договору, договір вважається пролонгованим на невизначений термін на попередніх умовах (п.4.5 договору).

Пункт 5.3. договору передбачає, що сторони погодили, що всі поставки товару, здійснені постачальником на адресу покупця, а також всі оплати за поставлений товар, здійснені покупцем, на протязі дії договору вважаються здійсненими в рамках дії даного договору поставки, якщо сторонами письмово не погоджено інше.

На виконання умов договору поставки постачальником поставлено покупцю товар за видатковими накладними №РК1-003674 від 15.04.2018р. на суму 26 696,88грн., №РК1-005569 від 31.05.2018р. на суму 129 075,34грн., №РК1-005572 від 31.05.2018р. на суму 70 028,65грн. та товарно-транспортними накладними від 15.04.2018р. на суму 26 696,88грн., від 31.05.2018р. на суму 129 075,34грн., від 31.05.2018р. на суму 70 028,65грн., на загальну суму 225 800,87грн. Вказані видаткові та товарно-транспортні накладні підписані обома сторонами та скріплені печатками товариств.

Позивач вказує, що 27.08.2018р. відповідачем було сплачено 75 203,69грн., та враховуючи наявність в останнього заборгованість перед ТОВ „ВИНФОРТ" за раніше отриманий товар, платіж що надійшов на рахунок ТОВ „ВИНФОРТ" 27.08.2018р. частково був зарахований в погашення існуючої заборгованість за попередні поставки товару (у порядку черговості) і частково в погашення заборгованості за вищезазначеними накладними. Так, в погашення заборгованості за товар отриманий на підставі видаткової накладної №РК1-003674 від 15.04.2018р. було зараховано 25 800,37грн.

Отже заборгованості відповідача перед позивачем за отриманий по договору поставки №370 від 01.11.2014р. товар склала 200 000,50грн.

Посилаючись на порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання за договором поставки № 370 від 01.11.2014р. щодо розрахунку за отриманий Товар Товариствоа з обмеженою відповідальністю „ВИНФОРТ" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у томі числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як встановлено судом, 01.11.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „ВИНФОРТ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАІС-ДІСТРИБЬЮШН" (покупець) було укладено договір поставки №370, за умовами якого постачальник зобов'язаний поставляти продукти харчування, в тому числі алкогольні напої, а покупець зобов'язується прийняти товар за товарно-транспортними накладними та оплачувати його на умовах, визначених договором

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товару на загальну суму 225 800,87грн., що підтверджується видатковими накладними №РК1-003674 від 15.04.2018р. на суму 26 696,88грн., №РК1-005569 від 31.05.2018р. на суму 129 075,34грн., №РК1-005572 від 31.05.2018р. на суму 70 028,65грн. та товарно-транспортними накладними від 15.04.2018р. на суму 26 696,88грн., від 31.05.2018р. на суму 129 075,34грн., від 31.05.2018р. на суму 70 028,65грн.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець сплачує повну вартість поставленого товару на протязі 45 (сорока п'яти) календарних днів з моменту отримання товару (п.3.3 договору).

Проте відповідач в порушення умов договору за поставлений по договору товар розрахувався частково в сумі 25 800,37грн.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Отже, враховуючи викладене, проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані позивачем докази та викладені ним правові позиції, суд вважає заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" позовні вимоги про стягнення з відповідача 200 000,50грн. основного боргу, такими, що відповідають дійсними обставинам справи та такими що підлягають задоволенню.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх зобов'язань за договором поставки №370 від 01.11.2014р., а саме не сплачував вартість отриманого товару, що зумовило нарахування останнім пені в сумі 19 911,72грн. та штрафу в зв'язку з наявністю періоду прострочення оплати товару, який більше 30 календарних днів в розмірі 50 000,12грн.

За умовами пунктів 4.1., 4.2. договору сторони вказали, що у випадку прострочення покупцем оплати товару у відповідності з п. 3.3. даного договору покупець оплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 процент від суми несплаченого в термін товару за кожен день прострочення. У випадку прострочення покупцем оплати товару понад тридцяти календарних днів у відповідності з п. 3.3. даного договору, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 25% від суми несплаченого в термін товару.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Отже, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд перевіривши розрахунок позивача, щодо сплати відповідачем 19 911,72грн. пені та 50 000,12грн. штрафу у розмірі 25 (двадцять) відсотків, вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.

Так, заперечуючи проти позові відповідач зазначає, що у рамках діючого договору між сторонами по справі була укладена угода про співробітництво на 2018 рік від 11.07.2018 р., відповідно до якої позивач зобов'язався до 20 липня 2018 року прийняти від відповідача узгоджене сторонами повернення товару на суму близько 330 000.00 грн. В свою чергу відповідач зобов'язався до 12 липня 2018 року сплатити частину простроченої заборгованості у розмірі 180 000,00 грн. та після здійснення повернення товару на узгоджену суму, здійснити остаточний розрахунок у строк до 22 липня 2018 року.

Проте, як зазначалось вище, між позивачем та відповідачем 01.11.2014р. був укладений Договір поставки № 370, тобто умови співпраці, права та обов'язки сторін визначені та погоджені сторонами у Договорі.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій омі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 4.7. Договору будь-які зміни та доповнення до Договору оформлюються сторонами в письмовій формі шляхом укладення додаткових угод до договору.

Таким чином, узгоджені зміни співпраці можуть бути оформлені лише у вигляді додаткової угоди, яка повинна бути складена у формі єдиного документа, підписаного сторонами (її уповноваженими особами) та містити вказівки на місце і дату її укладення, найменування сторін, посилання на основний договір (його реквізити), істотні умови такої угоди, дату набрання чинності угоди, термін її дії, реквізити сторін.

В той же час на думку суду, лист від 11.07.2018, який не містить жодних необхідних для додаткової угоди реквізитів, підписаний з боку позивача територіальним менеджером - особою, яка не має повноважень на підписання договорів, а з боку відповідача взагалі не підписаний, не може вважатися угодою, погодженою сторонами та такою, що встановлює, змінює або припиняє права та обов'язки, в тому числі зміну порядку розрахунків за поставлений по договору поставки №370 від 01.11.2014р. товар.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" (65012, м. Одеса, пров. Катаєва, 3, код ЄДРОПУ 30704028) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАІС-ДІСТРИБЬЮШН" (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 115, ) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАІС-ДІСТРИБЬЮШН" (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 115, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" (65012, м. Одеса, пров. Катаєва, 3, код ЄДРОПУ 30704028) основний борг в сумі 200 000 (двісті тисяч) 50коп., пеню в розмірі 19 911 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот одинадцять)грн. 72коп., штраф в сумі 50 000 (п'ятдесят тисяч)грн. 12коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 048 (чотири тисячі сорок вісім)грн. 69 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 січня 2019 р.

Суддя К.Ф. Погребна