ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.12.2018 р.                                                               Справа № 5015/6497/11

За заявою: Приватного акціонерного товариства “Львівобленерго”, м. Львів

про видачу дубліката наказу

у справі № 5015/6497/11

за позовом: Публічного акціонерного товариства “Львівобленерго”, м. Львів

до відповідача: Малого підприємства – Товариства з обмеженою відповідальністю “Гал-Край ЛТД”, смт. Поморяни Золочівського району Львівської області

про стягнення 4 434, 51 грн.

Суддя Манюк П.Т.

розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства “Львівобленерго” про видачу дубліката наказу встановив таке.

В провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа № 5015/6497/11 за позовом Публічного акціонерного товариства “Львівобленерго” до Малого підприємства – Товариства з обмеженою відповідальністю “Гал-Край ЛТД” про стягнення 4 434, 51 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.11.2011 у справі № 5015/6497/11 позов задоволено повністю, стягнуто з Малого підприємства – Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Край ЛТД» на користь Публічного акціонерного товариства “Львівобленерго” суму в розмірі 4 772, 51 грн., з них: 4 190, 37 грн. – основна заборгованість, 151, 24 грн. – пені, 58, 50 грн. – 3 % річних, 34, 40 грн. – втрат пов‘язаних з інфляцією, 102, 00 грн. держмита, 236, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

09.12.2011 на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ, який направлено позивачу.

13.12.2018 на адресу Господарського суду Львівської області надійшла заява Приватного акціонерного товариства “Львівобленерго” про видачу дубліката наказу від 09.12.2011 у справі № 5015/6497/11. З документів долучених до заяви вбачається, що постановою державного виконавця Золочівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 08.12.2017 було відкрито виконавче провадження ВП № 55343405 з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 09.12.2011 у справі № 5015/6497/11. Постановою начальника Золочівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 29.03.2018 ВП № 55343405 було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно листа від 27.11.2018 № 01-19/9853 Золочівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області заявника повідомлено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.03.2018 була надіслана стягувачу та виконавчий документ повторно на виконання не надходив. Заявник зазначає, що станом на 05.12.2018 постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа від 29.03.2018 та наказ суду на адресу стягувача не надходили, відтак вважає, що наказ Господарського суду Львівської області від 09.11.2011 у справі № 5015/6497/11 втрачений державними виконавцями Золочівського відділу ДВС.

До заяви про видачу дубліката наказу стягувач долучив платіжне доручення від 10.12.2018 № 58670 про сплату судового збору за видачу дубліката виконавчого документа в розмірі 52, 86 грн.

Згідно з пп. 19.4 п. 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України в новій редакції, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції яка діяла на час видачі наказу від 09.12.2011 у справі № 5015/6497/11, було встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Як встановлено ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" в поточній редакції, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв’язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред’явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв’язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

За умовами ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, зокрема, відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, та коли здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не позбавляє його права повторно пред’явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

З огляду на вищезазначені положення Закону України "Про виконавче провадження" та враховуючи те, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачу винесено 29.03.2018 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", суд дійшов висновку, що стягувач звернувся до Господарського суду Львівської області про видачу дубліката наказу в межах строку, встановленого для пред’явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів“, яка аналогічна ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов’язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об’єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як зазначає Конституційний Суд України, виконання судового рішення є невід’ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов’язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (п. 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004, п. 37 рішення у справі "Деркач та Палек проти України" від 21.12.2004).

Вищенаведені норми не ставлять саму по собі видачу дубліката втраченого наказу в залежність як від причин його втрати, так і від того, ким втрачений наказ. При цьому, видача стягувачу дубліката наказу жодним чином не порушує права відповідача та не покладає на нього якихось додаткових зобов'язань.

Оскільки наказ Господарського суду Львівської області від 09.12.2011 у справі № 5015/6497/11 був повернений державним виконавцем стягувачу постановою від 29.03.2018, однак стягувачем не отриманий, і до виконання повторно не пред’являвся, що свідчить про його втрату, суд вважає за можливе видати стягувачу дублікат відповідного наказу.

При цьому, суд зазначає, що згідно п.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату видачі останнього (а не дату видачі дубліката).

Керуючись ст.ст. 234, 235, п.п. 19.4 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, суд,

постановив:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства “Львівобленерго” про видачу дубліката наказу у справі № 5015/6497/11– задоволити.

2. Видати дублікат наказу від 09.12.2011 у справі № 5015/6497/11 про стягнення з Малого підприємства – Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Край ЛТД» (80700, смт. Поморяни Золочівського району Львівської області, пл. Базарна, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства “Львівобленерго” (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ) суми в розмірі 4 772, 51 грн., з них: 4 190, 37 грн. – основна заборгованість, 151, 24 грн. – пені, 58, 50 грн. – 3 % річних, 34, 40 грн. – втрат пов‘язаних з інфляцією, 102, 00 грн. держмита, 236, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Суддя                                                                       Манюк П.Т.