ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.12.2018 р. Справа № 914/2295/18

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., розглянувши

заяву Фізичної особи-підприємця Воляник Володимира Володимировича, м.Червоноград Львівської області

до боржника Фізичної особи-підприємця Труша Андрія Йосиповича, м.Львів

про видачу судового наказу про стягнення 4900,00 грн.

ВСТАНОВИВ

ФОП Воляник Володимир Володимирович в порядку наказного провадження (Розділ ІІ Господарського процесуального кодексу України) звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами про стягнення з Фізичної особи-підприємця Труша Андрія Йосиповича 4900,00 грн.

У пункті 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

У пункті 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Розглянувши подані матеріали, судом встановлено, що заявником порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, а саме не вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника або не вказано номер і серію паспорта заявника та боржника.

Суд звертає увагу заявника на те, що однією із вимог до виконавчого документа, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» є зазначення у ньому ідентифікаційного коду (реєстраційний номер облікової картки платника податків).

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Воляник Володимира Володимировича про видачу судового наказу слід відмовити на підставі пункту 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявником подано заяву з порушенням вимог статті 150 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, у частині 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України вказано, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як було зазначено, заявник звернувся до Господарського суду Львівської області в порядку наказного провадження про видачу судового наказу за вимогами про стягнення з боржника 8533,92 грн. заборгованості за договором та 8533,92 грн. пені.

Згідно із приписами статтей 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Вимога про сплату пені хоча й має грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань (пункт 1.14. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р.).

Як вбачається із поданої заяви, окрім суми основного боргу, заявник також просить стягнути пеню, яка за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язання.

Пунктом 3 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу передбачено, що cуддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Оскільки в заяві про видачу судового наказу міститься вимога про стягнення пені, яка за своєю правовою природою не є вимогою про стягнення грошової заборгованості за договором та не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні заяви на підставі пункту 3 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За наведених обставин, суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити с Фізичній особі-підприємцю Воляник Володимиру Володимировичу у видачі судового наказу

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст.235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Суддя Гоменюк З.П.