ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2299/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінова С.В.

при секретарі судового засідання Липі Т.О.

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом Малого приватного підприємство Фірма "ЕРІДОН"; (вул. Леніна, 46, Київська область, Києво-Святошинський р-н, село Княжичі)

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Перемога 1 ЛТД" (вул.Стрекалова,68,Білка,Іванівський район, Одеська область,67231)

про стягнення заборгованості 926915,97 грн.;

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство Фірма "ЕРІДОН" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Перемога 1 ЛТД", в якому просить господарський суд: про стягнення заборгованості 926915,97 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №1808/18/195 від 17.10.2017р. та додатку №1808/18/195/1-ЗЗР від 27.04.2018р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.10.2018 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/2299/18 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 12.11.2018 року.

12.11.2018року у судовому засіданні було проголошено про перерву та повідомлено відповідача ухвалою суду від 13.11.2018р., що наступне судове засідання по справі відбудеться 03.12.2018року.

03.12.2018року у судовому засіданні було проголошено про перерву та повідомлено відповідача ухвалою суду від 03.12.2018р., що наступне судове засідання по справі відбудеться 19.12.2018року.

Представник позивача в судове засідання не зявився про місце, дату та час судових засідань повідомлявся належним чином.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, але в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

17.10.2017р. між МПП Фірма „Ерідон (Постачальник) та ТОВ „Агрофірма Перемога 1 ЛТД (далі Покупець) укладено договір поставки №1808/18/195 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. в порядку та на умовах цього договору постачальник зобовязується поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобовязується прийняти та оплатити вартість такого товару. Найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці за цим договором, зазначаються в Додатках, які є невідємною частиною (п. 1.2. договору).

27.04.2018 року між МПП Фірма „Ерідон та ТОВ „Агрофірма Перемога 1 ЛТД укладено додаткову угоду №1808/18/195/1-ЗЗР (далі Додаток до договору) до договору поставки №1808/18/195 відповідно якого поставці підлягав товар (євро-лайтнінг 48%) на загальну суму 1 001 754грн.

Позивач, на виконання умов договору та додатку до договору 03.05.2018року поставив відповідачу засоби захисту рослин на загальну суму 1 001 754грн., що підтверджується видатковою накладною №42984.

Отримані засоби захисту рослин (Євро-лайтнінг 48%, в.р. (10л), за вказаним Додатком, Відповідачем оплачені частково в сумі 260 350,80 грн., а саме: 02.05.2018р. було оплачено 200 350,80 грн. (платіжне доручення № 710 від 27.04.2018р.); 23.06.2018р. було оплачено 10 000,00 грн. (платіжне доручення № 786 від 23.06.2018р.); 23.06.2018р. було оплачено 10 000,00 грн. (платіжне доручення № 787 від 23.06.2018р.); 03.07.2018р. було оплачено 10 000,00 грн. (платіжне доручення № 799 від 02.07.2018р.); 19.07.2018р. було оплачено 10 000,00 грн. (платіжне доручення № 817 від 18.07.2018р.); 15.08.2018р. було оплачено 20 000,00 грн. (платіжне доручення № 834 від 14.08.2018р.).

Відповідачем неоплачена частина вартості отриманих засобів захисту рослин, за Додатком № 1808/18/195/1-ЗЗР від 27.04.2018р. до Договору поставки № 1808/18/195 від 17.10.2017р., в сумі становить 741 403.20 грн.

Згідно з п. 3.1. Договору поставки № 1808/18/195 від 17.10.2017р., датою оплати Товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Згідно з п. 3 Додатку до договору строк оплати встановлено - не пізніше 28 календарних днів з моменту отримання Товару за видатковими накладними, шляхом перерахування суми, належної до оплати на розрахунковий рахунок Постачальника.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 діями порушив права та законні інтереси МПП Фірма „Ерідон, позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача 741403,20грн. - основного боргу, 92596,68 грн. пені, 26547,46 грн. 10% річних, 66368,63грн. - відсотки за користування товарним кредитом та 13903,74 грн. - судового збору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено наявність заборгованості відповідача з поставлений товар у розмірі 741403,20 грн., у звязку з чим позовна вимога позивача підлягає судом задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за Договором 10% річних у розмірі 26547,46грн.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 6.7. Договору поставки № 1808/18/195.від 17.10.2017р. встановлено, що в разі невиконання Покупцем зобовязань щодо оплати Товару чи невиконання зобовязань передбачених пунктами 3.2. та 3.3. цього Договору поставки № 1808/18/195 від 17.10.2017р., Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника 10% (десяти відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, Сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Враховуючи приписи законодавства та договору, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 10 процентів річних в сумі 26547,46грн. підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача відсотки за користування товарним кредитом.

В силу приписів ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного Відповідно до ч.5. ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно умов пунктів 4. та 5. додатків до Договору поставки № 1808/18/195 від 17.10.2017р. сторони передбачили та встановили, що у разі порушення Покупцем зобовязань щодо оплати отриманого Товару на строк понад 30 (тридцять) календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобовязаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами) у розмірі 25% (двадцять п'ять відсотків) річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару.

Враховуючи приписи законодавства та додатку до договору, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення плати за користування товарним кредитом з відповідача у розмірі 25% річних в сумі 66368,63грн. підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 92596,68грн. пені.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, згідно п. 6.2. Договору поставки № 1808/18/195 від 17.10.2017р. Відповідач, у разі несвоєчасної оплати товару, повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення від вартості отриманого але не оплаченого Товару за кожний день прострочення.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо надання послуг, відповідачу позивачем нарахована пеня в розмірі 92596,68грн.

Наданий позивачем розрахунок пені, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом пеня у розмірі 92596,68грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Згідно з ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем у справі доказів щодо сплати боргу, 10%річних, плати за користування товарним кредитом, пені до суду не надано.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Малого приватного підприємство Фірма "ЕРІДОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Перемога 1 ЛТД" про стягнення 926915,97 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Перемога 1 ЛТД" (вул.Стрекалова,68,Білка,Іванівський район, Одеська область,67231, ) на користь Малого приватного підприємство Фірма "ЕРІДОН" (вул. Леніна, 46, Київська область, Києво-Святошинський р-н, село Княжичі, ) 741403,20грн. - основного боргу, 92596,68 грн. пені, 26547,46 грн. 10% річних, 66368,63грн. - відсотки за користування товарним кредитом та 13903,74 грн. - судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26 грудня 2018 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов