ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" грудня 2018 р. Cправа № 902/1117/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Вінницького міського центру зайнятості, м.Вінниця

до: Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, м.Вінниця

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр.ОСОБА_1, м.Вінниця

про стягнення 1 992 грн 32 коп

За участю секретаря судового засідання Кузьменко В.В.

За участю представників:

позивача: Качурішина Олександра Васильовича, завідуючий юридичним сектором Вінницького міського центру зайнятості, довіреність № 01/94-18 від 17.09.2018 р.

відповідача: Сердюк Тетяни Василівни, головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного відділу, довіреність № 2827/11-32-1/10 від 12.06.2018 р.

третьої особи: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Правобережним районним центром зайнятості м. Вінниця - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття подано позов до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про стягнення 1 992 грн 32 коп.

Ухвалою суду від 14.12.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1117/17 та призначено до розгляду на 31.01.2018 р. Цією ж ухвалою суду залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача громадянина ОСОБА_1.

18.01.2018 р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 216.11-32-1/10 від 17.01.2018 р., в якому останній позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

25.01.2018 р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (№ 01-31/143 від 24.01.2018 р.), в якому останній просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Також 25.01.2018 р. від позивача супровідним листом № 01-31/146 від 25.01.2018 р.) подано ряд документів.

Ухвалою суду від 31.01.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.02.2018 р.

06.02.2018 р. на адресу суду від відповідача надійшли заперечення щодо відповіді на відзив № 656/11-32-1/10 від 06.02.2018 р.

Ухвалою суду від 28.02.2018 р. в оголошено перерву в судовому засіданні до 12.03.2018 р.

Ухвалою суду від 12.03.2018 р. зупинено провадження в справі № 902/1117/17 до закінчення касаційного перегляду пов'язаної з нею справи № 127/3669/17-ц Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду України.

07.12.2018 р. на адресу суду від Вінницького міського центру зайнятості надійшов лист № 01-28/1140-18 від 07.12.2018 р., додатком до якого долучено постанову Верховного суду України від 03.09.2018 р. у справі № 127/3669/17-ц.

Також 07.12.2018 р. до суду від Вінницького міського центру зайнятості надійшло клопотання № 01-28/1141-18 від 07.12.2018 р. про заміну сторони у справі № 902/1117/17, в якому останній просить суд замінити позивача з Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниця - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на Вінницький міський центр зайнятості.

12.12.2018 р. від представника Управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці надійшов лист № 5544/11-32-1/10 від 11.12.2018 р., в якому останній повідомляє, що управління не є учасником справи № 127/3669/17-ц та зазначає, що постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду касаційну скаргу Правобережного районного центру зайнятості м.Вінниці залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду від 21.09.2017 р. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 24.11.2017 р. залишено без змін.

Ухвалою від 17.12.2018 р. провадження у справі поновлено та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26.12.2018 р.

Одночасно вказаною ухвалою задоволено клопотання Вінницького міського центру зайнятості № 01-28/1141-18 від 07.12.2018 р. про заміну сторони у справі № 902/1117/17 його правонаступником - ухвалено замінити позивача з Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниця - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на Вінницький міський центр зайнятості.

В судове засідання 26.12.2018 р. представник третьої особи не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином ухвалою суду, яка надсилалась йому рекомендованою кореспонденцією за адресою, що міститься в матеріалах справи.

Cтаттею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали Господарського суду Вінницької області у справі № 902/1117/17 були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами у даній справі, в т.ч. ухвалою суду від 17.12.2018 р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень .

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&е рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" Європейським судом з прав людини наголошено, що правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання учасниками справи доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення останніми реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника третьої особи.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В ході розгляду справи представник позивача поданий позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в свою чергу стосовно позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні в зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача 1 992,32 грн коштів виплачених третій особі (гр. ОСОБА_1А.) як допомога по безробіттю за період з 28.12.2012 р. по 16.04.2013 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначені кошти були виплачені громадянину ОСОБА_1 безпідставно, в порушення вимог пункту 7 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та є збитками позивача, які він поніс внаслідок протиправних дій відповідача у зв'язку з відмовою останнім громадянину ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, і такий факт протиправності його дій було встановлено в постанові Ленінського районного суду м.Вінниці від 06.04.2011 р. у адміністративній справі № 2-а-2199/11 залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.06.2013 р. по справі № 2-а-2199/11/0212, а тому відповідно до положень статті 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" понесені Центром зайнятості збитки підлягають відшкодуванню Пенсійним фондом, як особою, яка має нести відповідальність за заподіяння збитків внаслідок несвоєчасного призначення (перерахунку) пенсії.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо заявленого позову в повному обсязі вказуючи на те, що відмова у призначенні пенсії на пільгових умовах гр.ОСОБА_1 спричинена зверненням останнього до Пенсійного фонду 10.07.2013 р. і ненаданням ним довідки про підтвердження пільгового стажу та проведенням пенсійних виплат у серпні 2013 року в той час як допомога по безробіттю отримувалась останнім в період до 17.04.2013 р. (а.с.33-36, т.1).

Також у відзиві відповідач вказує на те, що позивачем не було виконано обов'язку по перевірці інформації стосовно отримання пенсійних виплат ОСОБА_1 та не наведено жодної норми права, яку порушив відповідач.

У відповіді на відзив позивач вказує на наступне: звернення ОСОБА_1 до відповідача 10.07.2013 р. відбулось повторно після набрання рішенням у адміністративній справі законної сили, а перше звернення відбулось у жовтні 2010 року; на момент звернення до позивача ОСОБА_1 не отримував пенсійних виплат, а тому у центру зайнятості не було правових підстав для відмови в наданні статусу безробітного та призначенні допомоги по безробіттю; нормативно-правовою підставою заявленого позову є норми ст.ст.11, 1166, 1173ЦК України (а.с.51-54, т.1).

У запереченні щодо відповіді на відзив відповідач вказуючи на відсутність доведеності причинного зв'язку між діями відповідача та шкодою завданою позивача, що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України (а.с.84-85, т.1).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів, зокрема змісту судових рішень у справах № 2-а-2199/11/0212, № 127/3669/17 слідує, що гр.ОСОБА_1 12.10.2010 р. звернувся в управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Вінниці із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Своїм листом № 2902/06-43-2/02-10 від 01.11.2010 р. управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Вінниці відмовило у призначенні відповідної пенсії, посилаючись на п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. № 637 та відсутність записів щодо характеру виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків та їх номери, до яких включається даний період роботи, що необхідно підтвердити уточнюючою довідкою.

21.12.2012 р. гр.ОСОБА_1 звернувся із заявою до Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України "Про зайнятість населення" та "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", зазначивши, що на час звернення з даною заявою не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує, не має права на пенсію, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років.

21.12.2012 року гр.ОСОБА_1 був зареєстрований в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці, як такий, що шукає роботу та 28.12.2012 року йому було надано статус безробітного.

Під час перебування на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м.Вінниці з 28.12.2012 року по 16.04.2013 року отримав допомогу по безробіттю в сумі 1 992,32 грн.

Водночас не погодившись із відмовою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Вінниці у призначенні відповідної пенсії гр.ОСОБА_1 оскаржив його до Ленінського районного суду м.Вінниці подавши адміністративний позов.

Постановою Ленінського районного суду м.Вінниці від 06.04.2011 р. у адміністративній справі № 2-а-2199/11 залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.06.2013 р. по справі № 2-а-2199/11/0212 позов задоволено: визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Вінниці щодо відмови в призначенні гр.ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах; зобов'язано відповідача призначити та виплатити гр.ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 12.10.2010 р. (а.с.13-15, т.1).

26.10.2016 р. до позивача надійшов лист відповідача про призначення пільгової пенсії гр.ОСОБА_1 з 12.10.2010 р. (а.с.12, т.1).

У лютому 2017 року Ленінський районний центр зайнятості м.Вінниці звернувся до суду з позовом до гр.ОСОБА_1 про стягнення коштів в розмірі 1 992,32 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2017 р. у задоволенні позову Правобережному районному центру зайнятості м.Вінниці відмовлено (а.с.64-66, т.1).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.11.2017 р. апеляційну скаргу Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці відхилено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2017 р. залишено без змін (а.с.67-69, т.1).

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов таких висновків щодо заявленого позову.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно статті 1173 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Відповідно до частини 1 статті 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб'єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно пунктом 7 зазначеного Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З огляду на викладене Пенсійний фонд є органом виконавчої влади, тобто суб'єктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України.

Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м.Вінниці від 06.04.2011 р. у адміністративній справі № 2-а-2199/11 залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.06.2013 р. по справі № 2-а-2199/11/0212 визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Вінниці щодо відмови в призначенні гр.ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах; зобов'язано відповідача призначити та виплатити гр.ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 12.10.2010 р..

Згідно з частиною 3 статті 35 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються під час розгляду інших справ, у яких приймають участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічні приписи містяться також у ч.4 ст.75 ГПК України (у редакції, чинній після 15.12.2017 р.) згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини протиправної поведінки відповідача у даній справі, яка виявилась у безпідставній та незаконній відмові в призначенні гр. ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, є встановленими та не підлягають доведенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з пунктом 2 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна розпочати роботу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 зазначеного закону статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина 2 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 7 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Таким чином, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до положень частини 1 статті 7, статті 8 та пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України.

Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю за рахунок коштів Фонду особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії гр. ОСОБА_1

Внаслідок неправомірних дій відповідача гр. ОСОБА_1 своєчасно не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а Центр зайнятості безпідставно здійснив йому виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між незаконними діями Пенсійного фонду та понесеними позивачем збитками.

Провівши аналіз встановлених вище обставин суд дійшов переконливого висновку про покладення на відповідача обов'язку відшкодувати позивачу понесені ним збитки.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статей 1166 та 1173 ЦК України та статті 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у подібних правовідносинах, викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 915/282/17, від 10.04.2018 у справі № 927/455/17, від 20.04.2018 р. у справі № 906/579/17, від 18.06.2018 р. у справі № 904/1284/17, від 07.12.2018 р. у справі № 922/3435/17.

Доводи відповідача відсутність його вини у понесенні збитків позивачем, спростовуються вищевикладеним, а тому відхиляються судом, як безпідставні.

Судові витрати зі сплати судового збору при вирішенні даного спору не підлягають розподілу позаяк на момент подання даної позовної заяви (13.12.2017 р.) як позивач так і відповідач були звільнені від сплати судового забору згідно пункту 18 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", який виключено Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, що набрав законної сили 15.12.2017 р.

26.12.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, вул.Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, 21100 (ідентифікаційний код - 37979905) на користь Вінницького міського центру зайнятості, вул.Привокзальна, 28, м.Вінниця, 21001 (ідентифікаційний код - 42433672) - 1 992 грн 32 коп. завданої шкоди.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 04 січня 2019 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул. Привокзальна, 28, м. Вінниця, 21001.

3 - відповідачу - вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100.

4 - третій особі - АДРЕСА_1, 21000.