ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" грудня 2018 р. м.Київ Справа № 920/522/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції

заяву кредитора Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», м.Суми

у справі №920/522/18

про банкрутство Приватної фірми «Валентина» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м.Вишневе, вул. Європейська, буд. 11, кв. 24, ідентифікаційний код 30845993)

За участю:

представника заявника: Зякун С.О. (довіреність №10-19/17-Д/110 від 19.06.2018);

ліквідатора: Ушакова Н.О. (посвідчення №1914 від 08.02.2018);

представник боржника: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

13.07.2018 Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - кредитор, АТ «Альфа-Банк») звернулось до Господарського суду Сумської області у порядку ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватної фірми «Валентина» (далі - банкрут, ПФ «Валентина»), у зв'язку із нездатністю останньої у повному обсязі розрахуватися із АТ «Альфа-Банк».

На запит суду від 16.07.2018 автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, у справі №920/522/18 визначено арбітражного керуючого Ушакову Наталію Олександрівну (свідоцтво №1866 від 08.02.2018, адреса: м. Суми, вул. Петропавлівська,буд.74 , оф. 49-А).

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 17.07.2018 прийнято до розгляду вищевказану заяву, зобов'язано арбітражного керуючого Ушакову Н.О. (свідоцтво №1866 від 08.02.2018) надати суду заяву про участь у справі про банкрутство як розпорядника майна боржника, призначено підготовче засідання на 31.07.2018.

26.07.2018 до Господарського суду Сумської області надійшла заява арбітражного керуючого Ушакової Н.О. про згоду на участь у справі про банкрутство №920/552/18.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 31.07.2018 на підставі ст.ст. 30-31 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України), заява АТ «Альфа-Банк» була направлена за підсудністю до Господарського суду Київської області (далі - суд).

Ухвалою суду від 13.08.2018 відповідну заяву прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання на 27.08.2018.

Ухвалою суду від 27.08.2018 (з урахуванням ухвал про виправлення описок від 04.09.2018 та від 10.10.2018) за результатами підготовчого засідання господарським судом відкрито провадження у справі про банкрутство ПФ «Валентина», визнано безспірні грошові вимоги АТ «Альфа-Банк» у сумі 6 519 872,80грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Ушакову Н.М. та вирішено інші процедурні питання у справі.

З метою виявлення усіх кредиторів з вимогами за зобов'язаннями боржника, суд 28.08.2018 здійснив офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ПФ «Валентина» на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в мережі Інтернет, номер публікації якого 53754 від 28.08.2018 (т.2 а.с.70-71).

Ухвалою суду від 05.11.2018 (із урахуванням ухвали про виправлення описки від 09.11.2018), зокрема, затверджено реєстр вимог кредиторів ПФ «Валентина», до якого включено вимоги кредитора - АТ «Альфа-Банк»: судові витрати у розмірі 21 144,00грн - перша черга, основний борг та відсотки у розмірі 14 412 885,80грн - четверта черга; пеня у розмірі 99386,87грн - шоста черга; та вирішено інші процедурні питання у справі.

Постановою суду від 03.12.2018 визнано ПФ «Валентина» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців; призначено ліквідатором арбітражного керуючого Ушакову Н.О. (свідоцтво №1866 від 08.02.2018); 04.12.2018 за №53754 оприлюднено на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду оголошення (повідомлення) про визнання банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури ТОВ «ПФ «Валентина»; вирішено інші процедурні питання по справі.

03.12.2018 до суду надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (далі - заявник, ПАТ «Сумиобленерго») від 28.11.2018 №59-15/3792 про визнання грошових кредиторських вимог у розмірі 67 000,25грн, що складаються з заборгованості двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини у сумі - 27 205,63грн, збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції - 32 994,79, 3% річних - 235,83грн, витрати по оплаті судового збору за подачу позовних заяв до Господарського суду Сумської області - 3 045,00грн, а також витрати по оплаті судового збору у сумі 3 524,00грн. Вказує, що зазначена заборгованість виникла на підставі невиконання ПФ «Валентина» договору про постачання електричної енергії, зокрема, в частині оплати за спожиту електричну енергію. Зазначена обставина також підтверджується відповідними рішеннями суду, які набрали законної сили. Крім того, у зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань, заявником було додатково нараховані 3% річних у розмірі 235,83грн та інфляційні збитки у розмірі 9 749,25грн.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 6 ст. 12 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

У свою чергу, ч.1 ст.2 Закону про банкрутство встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Так, ухвалою суду від 04.12.2018 зазначена заява призначена до розгляду на 22.12.2018, та ухвалою суду від 18.12.2018 - у режимі відеоконференції.

21.12.2018 до суду засобами електродного зв'язку надійшов відзив від21.12.2018 №01-21/58 ліквідатора Ушакової Н.О., в якому зазначено, що заявником пропущений 30-дений строк, встановленого ч.1 ст. 23 Закону про банкрутство, а тому заявлені вимоги не є конкурсними, а їх вимоги відповідно до ч.4 ст.23 зазначеного закону, погашаються у шосту чергу. Разом з тим, зазначає, що нараховані заявником збитки з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 17.06.2015 по 30.11.2015 у сумі 2 233,64грн не підлягають визнанню, оскільки останні заявлені з порушенням строку позовної давності. З урахуванням зазначеного, просить визнати грошові вимоги у загальній сумі 64 771,61грн та включити їх до шостої черги реєстру вимог кредиторів.

22.12.2018 у судове засідання представник від ініціюючого кредитора (голови комітету кредиторів) до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасного, а тому ураховуючи положення ст.42 ГПК України, суд визнав за можливе провести судове засідання без участі представника останнього. Письмових пояснень щодо заяви ПАТ «Сумиобленерго» не надходило.

Під час судового засідання ліквідатор підтримав подану ПАТ «Сумиобленерго» заяву та надав пояснення аналогічні викладеним у своєму відзиві. У свою чергу, представник заявника підтримав подану заяву та погодився із зауваженнями викладеними ліквідатором у відзиві.

Розглянувши зазначену заяву, дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне.

Як вказує заявник, кредиторські вимоги у останнього виникли на підставі неналежного виконання боржником умов договору про постачання електричної енергії №1896 від 28.10.2004 та додаткових угод до нього (далі-Договір, т. 4 а.с. 14-31), а саме: №1896/2 від 04.04.2006, №1896/4 від 28.11.2006, №1896/5 від 12.12.2007, №1896/8 від 29.07.2011 та №1896/9 від 13.12.2012, в частині здійснення оплати за надані ПАТ «Сумиобленерго» послуг.

Зазначені обставини підтверджуються рішеннями Господарського суду Сумської області, які набрали законної сили:

- від 22.09.2014 №920/1230/14, відповідно до якого з ПФ «Валентина» на користь ПАТ «Сумиобленерго» було стягнуто, зокрема, 48 612,24грн заборгованості по активній електричній енергії;28 671,81грн - двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини споживання електричної енергії, 42,84 - інфляційні витрати, 1 827,00грн - судовий збір (т. 4 а.с. 32-34);

- від 23.11.2015 №920/1488/15, відповідно до якого з ПФ «Валентина» на користь ПАТ «Сумиобленерго» було стягнуто, зокрема, 1 171,52грн заборгованості по активній електричній енергії; 27 944,31грн - інфляційні витрати, 1 218,00грн - судового збору (т. 4 а.с.42-44).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, положення вищевказаної статті визначають, що преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Зазначені рішення суду ПФ «Валентина» були виконані частково, останнім було сплачено, зокрема, 1 466,18грн - двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини споживання електричної енергії; 4 741,61грн - інфляційні витрати, що підтверджується відповідними банківськими виписками (т. 4 а.с. 47-51). Ураховуючи зазначене, у ПФ «Валентина» наявна заборгованість за Договором у розмірі, зокрема, 27 205,63грн (28 617,81 - 1 466,18) - двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини, 23 245,54грн (42,84 + 27 944,31 - 4 741,61) - інфляційні витрати, 3 045,00грн (1 827,00 +1 218,00) - судовий збір. Доказів протилежного іншими учасниками справи суду надано не було.

Водночас, як зазначалось вище заявником було додатково нараховані боржнику 3% річних у розмірі 235,83грнта інфляційні втрати у розмірі 9 749,25грн, з цього приводу суду зазначає наступне.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як зазначалось вище, відповідно до рішень Господарського суду Сумської області від 22.09.2014 у справі №920/1230/14 та від 23.11.2015 у справі №920/1488/15, які набрали законної сили, у ПФ «Валентина» наявна загальна сума заборгованості по активній електричній енергії у розмірі 49 783,76грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Зазначені рішення ПФ «Валентина» виконало лише частково, здійснивши оплату 14.11.2016 у розмірі 1 037,77грн, що підтверджується банківською випискою (т. 4 а.с. 45-46). Ураховуючи зазначене, загальна сума заборгованості по активній електричній енергії, наявної у ПФ «Валентина» з 15.11.2016 становить 48 745,99грн (49 783,76 - 1 037,77=48 745,99).

Так, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум. А тому, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №914/1487/17; від 18.04.2018 у справі №914/1033/17; від 16.10.2017 у справі №910/19094/17).

Згідно роз'яснень, викладених в пунктах 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом ч.5 ст. 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

Отже, у ПАТ «Сумиобленерго» наявне право нарахувати 3% річних та інфляційні втрати за невиконання відповідних рішень Господарського суду Сумської області, які набрали законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом.

Так, перевіривши наданий заявником розрахунок 3% річних у розмірі 235,83грн за період з 17.01.2016 по 16.02.2016 (на суму заборгованості 49 783,76грн) та за період з 17.02.2017 по 16.03.2017 (на суму заборгованості у розмірі 48 745,99грн), суд вважає його арифметично правильним та таким, що підлягає визнанню.

Щодо інфляційних втрат, то суд зазначає, що їх нарахування на суму боргу здійснюються з урахуванням Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/669/17).

Перевіривши наданий заявником розрахунок інфляційних втрат, суд вважає його арифметично неправильними, оскільки ПАТ «Сумиобленерго» здійснено розрахунок не в середньому на місяць, а на кожну дату місяця. Крім того, заявником включено до розрахунку день фактичної сплати суми заборгованості боржником - 14.11.2016.

За таких обставин, правильним розрахунок інфляційних втрат за період з 17.06.2015 по 13.11.2016 (на суму заборгованості 49 783,76грн) та з 15.11.2016 по 16.02.2017 (на суму заборгованості 48 745,99) є:

49 783,76 (основний борг)* 1.114 (сукупний індекс інфляції за період з 17.06.2015 по 13.11.2016) - 49 783,76=5 683,33;

48 745,99 (основний борг)* 1.049 (сукупний індекс інфляції за період з 15.11.2016 по 16.02.2017) - 48 745,99 = 2 381,02.

Підсумовуючи викладене, загальна сума інфляційних втрат, яка є правильною та обґрунтованою становить 8 064,35грн, відтак сума збитків у розмірі 1 684,90грн (9 749,25-8 064,35=1684,90) є такою, що нарахована арифметично неправильно.

Водночас, як зазначалось вище, ліквідатором було подано відзив, у якому остання зазначила, що нараховані заявником збитки з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 17.06.2015 по 30.11.2015 у сумі 2 233,64грн не підлягають визнанню, оскільки останні заявлені з порушенням строку позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як зазначено у п.4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», до вимог про стягнення сум процентів, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.07.2018 у справі № 910/9734/17).

Так, із змісту відповідної заяви вбачається, що ПАТ «Сумиобленерго» нарахував боржнику збитки від інфляції, зокрема, за період з 17.06.2015 по 30.11.2015, тоді як, до суду із вказаною заявою звернулось 03.12.2018.

З огляду на викладене, заявником пропущено строк, встановлений ст. 257 ЦК України, за яким останній міг звернутись до суду про визнання таких вимог.

Водночас, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Так, ліквідатором 21.12.2018 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, перевіривши наданий заявником розрахунок інфляційних втрат за період з 17.06.2015 по 30.11.2015, суд вважає його арифметично неправильним, з підстав зазначених вище.

Таким чином, правильним розрахунок інфляційних втрат за період з 17.06.2015 по 30.11.2015 (на суму заборгованості 49 783,76грн) є:49 783,76 (основний борг)*1.011 (сукупний індекс інфляції за період з 17.06.2015 по 30.11.2015) - 49 783,76=569,49грн.

За таких обставин, з урахуванням заяви ліквідатора про застосування строків позовної давності, суд відхиляє грошові вимоги ПАТ «Сумиобленерго» у розмірі у сумі 2 254,39грн (1 684,90+569,49=2 254,39). Відтак, загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає визнанню становить 7 494,86грн.

Водночас, відповідно до абз.8 ст.1 Закону про банкрутство, кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Так, із змісту заяви ПАТ «Сумиобленерго» та доданих до неї доказів убачається, що зазначені вимоги, які просить визнати заявник, виникли у останнього до боржника до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Частиною 1 ст. 23 Закону про банкрутство встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Як зазначалося вище, офіційне оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ПФ «Валентина» розміщено на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в мережі Інтернет 28.08.2018(номер публікації 53754). Тобто, 30-тиденнийстрок для звернення із відповідними вимогами сплинув 27.08.2018.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону про банкрутство, особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Ураховуючи зазначене та те, що ПАТ «Сумиобленерго», як зазначалось вище, звернулось із відповідною заявою до суду 03.12.2018, то останній не є конкурсним кредитором та його вимоги погашатимуться у шосту чергу у ліквідаційній процедурі.

Водночас, абз.7 п.2 ст. 25 Закону про банкрутство встановлено, що внесення змін до затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів здійснюється виключно за наслідками перегляду ухвали господарського суду в апеляційному та касаційному порядку або за нововиявленими обставинами, а також у разі правонаступництва.

Керуючись ст.ст.42, 73-80, 232-235 ГПК України, ст.8, 23-27, 45 Закону про банкрутство, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати грошові вимоги ПАТ «Сумиобленерго» (ідентифікаційний код 23293513) до ПФ «Валентина» (ідентифікаційний код 30845993) у сумах: 3 524,00грн - 1 черга задоволення вимог кредиторів; 64 750,86 - 6 черга задоволення.

Вимоги у розмірі 2 254,39грн- відхилити.

2. Ліквідатору Ушаковій Н.М. внести зміни до реєстру вимог кредиторів ПФ «Валентина» (ідентифікаційний код 30845993) ураховуючи п. 1 даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ч. 1 ст. 235 ГПК України негайно з моменту її оголошення суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 255-257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 02.01.2019.