ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"26" грудня 2018 р.Справа № 924/159/14

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Вибодовський О.Д., при секретарі судового засідання Сорока Д.В., розглянувши матеріали справи

За заявою ТОВ "Октант-Центр" м.Хмельницький

до Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" м.Київ

про стягнення 46 530,25 грн. в межах справи № 924/159/14 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю „Октант-центр, м. Хмельницький (новий розгляд)

Представники сторін:

Від заявника: не з"явився

За участю: ОСОБА_1 - за довіреністю № 14/20-47-18 від 27.03.2018р.

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Суть:

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014р. порушено провадження у справі №924/159/14 про банкрутство ТОВ "Октант-центр", визнано грошові вимоги ініціюючих кредиторів до боржника в загальній сумі 789819,70 грн., в тому числі НАК "Украгролізинг" в особі Хмельницької філії в сумі 301386,11 грн.

ТОВ "Октант-центр" звернулося з позовом до Державного публічного акціонерного товариства "НАК "Украгролізинг" про стягнення 46 530,25 грн. на підставі ст.1212 ЦК України.

Позовна заява обґрунтована тим, що ЗАТ «Октант», правонаступником якого є ТОВ "Октант-центр", перерахував 08.09.2011р. грошові кошти в сумі 46 530,25 грн. (з призначенням платежу оплата лізингового платежу за трактор ХТЗ-17221 згідно дог. № 22-07-687 спл від 18.10.07р. в т.ч. ПДВ 20 % 7755,04 грн.) на поточний рахунок НАК "Украгролізинг", а НАК "Украгролізинг" прийняв ці кошти безпідставно, оскільки на час здійснення платежу у ТОВ "Октант-центр" не було жодного укладеного з відповідачем чинного договору, який би покладав на позивача обов'язок здійснювати відповідачу платіж, зокрема після розірвання договору лізингу №22-07-687 спл від 18.10.2007р. У зв'язку з чим, на підставі ст.1212 ЦК України, позивачем заявлена вимога про повернення безпідставно отриманих коштів. Крім того, ТОВ "Октант-центр" в позовній заяві зазначалося про те, що результати стягнення коштів пов'язані із формуванням в подальшому майнової маси позивача боржника, формуванням кредиторських вимог та реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 15.03.2017р. (суддя Грамчук І.В.) відмовлено у позові ТОВ "Октант-центр" до Державного публічного акціонерного товариства "НАК" Украгролізинг" про стягнення 46 530,25 грн.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2017р. скасовано ухвалу господарського суду Хмельницької області від 15.03.2017р. в частині відмови у позові ТОВ "Октант-центр" до Державного публічного акціонерного товариства "НАК" Украгролізинг" про стягнення 46 530,25 грн.; провадження в частині розгляду позовної заяви ТОВ "Октант-центр" припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.08.2017р. у справі №924/159/14 скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2017р. у справі №924/159/14. Справу передано на розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.

За результатами нового апеляційного розгляду, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.10.2017р. (колегія суддів: Демянчук Ю.Г. - головуючий, ОСОБА_2, ОСОБА_3Г.) ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 15.03.2017р. у справі №924/159/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ "Октант-Центр" звернулося з касаційною скаргою, яку постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.05.2018р. задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.10.2017р. та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 15.03.2017 у справі № 924/159/14 скасовано, справу №924/159/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2018р. дану справу передано на новий розгляд судді Вибодовському О.Д., яку ухвалою суду від 25.07.2018р. прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник ТОВ «Октант-центр» у поясненнях від 28.11.2018р. зазначив, що на момент здійснення платежу договір лізингу був розірваний відповідачем в односторонньому порядку, а предмет лізингу вилучений, то відсутні були будь-які правові підстави для сплати лізингових платежів за нечинним договором. Позивач стверджує, що зарахування платежу як сплату неустойки чи амортизація, не відповідає призначенню платежу визначеного у платіжному дорученні. При цьому, посилається на постанову Верховного Суду від 18.04.2018р. №904/12527/16, у якій зазначено, що можливість застосування ст. 534 ЦК України ставиться в залежність від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов'язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст. 534 ЦК України застосовуватися не може. Правовою підставою для даного висновку є Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.3.8), затверджена постановою Національного банку Україні від 21.01.2004р. № 22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (п. 1.2), затверджене наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.95р. Оскільки платіжне доручення ТОВ «Октант-Центр» № 189 від 08.09.2011 в сумі 46 530,25 грн. містило чітке призначення платежу «оплата лізингового платежу за трактор ХТЗ-17221 згідно дог. № 22-07-687 спл від 18.10.07р. в т.ч. ПДВ 20 % 7755,04 грн.», то відповідач позбавлений права самовільно змінювати призначення платежу та зараховувати ці кошти на інші цілі, аніж визначені платником.

У поясненнях від 14.11.2018р. позивачем зазначено, що останньому стало відомо із довідки відповідача від 22.07.2014р. № 258, що перерахування коштів на рахунок відповідача по погашенню існуючої заборгованості не проводилось, про що зазначено також в ухвалі господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014р. у справі № 924/159/14. Тобто, кошти в сумі 46 530,25 грн. не були зараховані відповідачем в погашення заборгованості за будь-яким із раніше укладених та вже припинених (розірваних) договорів на час здійснення даного платежу, як і в погашення заборгованості згідно відкритих виконавчих проваджень про стягнення на користь відповідача грошових коштів. Тож, про порушення своїх прав ТОВ "Октант-Центр" довідалось саме 22.07.2014р.. а тому на час подання позову строк позовної давності не сплив.

Відповідач у письмових поясненнях від 12.11.2018р. зазначив, що ТОВ «Октант-центр» станом на 06.04.2011р. визнає заборгованість перед Національною акціонерною компанією «Украгролізинг» в розмірі 130 000 грн., однак кошти не сплачувались та не зараховувались на виконання вказаного рішення суду, що стало відомо з постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2011р. за відсутності будь-яких зауважень з боку позивача. Посилається на постанову Верховного Суду від 10.10.2018р. у справі №918/100/18, у якій йдеться про те, що в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Призначення платежу в платіжному доручення та умови договору прямого лізингу №22-07-687 спл від 18.10.2007р. свідчать про наявність правової підстави для перерахунку коштів, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України.

Відповідач зазначає, що укладаючи договір прямого лізингу №22-07-687 спл від 18.10.2007р. ТОВ «Октант-центр» зобовязався нести повну майнову відповідальність за порушення умов договору, в т.ч. і за дострокове його розірвання (припинення). Міра відповідальності у вигляді сплати неустойки, яка розраховується з лізингових платежів, передбачена п.п. 7.1, 7.3, 7.5, 7.6, 7.8, 8.5, 8.9 Договору. Окрім того, позивач, як лізингоодержувач, погодився, що амортизація предмета лізингу нараховується прямолінійним методом протягом періоду його очікуваного використання, що дорівнює строку лізингу (п. 4.5 Договору). Тобто, період з 25.10.2010р. (6 лізинговий платіж, який охвачений рішенням суду №5/1922-10) та до моменту вилучення техніки, є періодом амортизаційних нарахувань за фактичний час користування технікою та сплати штрафних санкцій згідно п. 8.5 договору, який відраховується саме з моменту припинення, розірвання або відмови НАК «Украгролізинг» від договору. Відповідач наголошує на тому, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, який сплив 08.09.2014р. та тому, що сплачена сума не тотожна сумі, яка стягується згідно рішення суду №5/1922-10. Стверджує, що відлік строку, з якого позивач довідався або міг довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила, належить відраховувати від дати здійснення платежу, а не набуття ОСОБА_4 повноважень керівника ТОВ „Октант-центр. У додаткових поясненнях від 27.11.2018р. наведено розрахунок плати за користування предметом лізингу з дати одержання вимоги про відмову від договору (19.01.2011р.) та неустойки у відповідності до п. 8.5 договору, які загалом склали 259 046,34 грн.

Представник НАК «Украгролізинг» в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у письмових поясненнях.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

При вирішенні спору судом враховується, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2011р. у справі №5/1922-10, рішення господарського суду Хмельницької області від 22.11.2010р. скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства "Октант" користь Національної акціонерної компанії "Украгролізинг", за дорученням якої діє Хмельницька філія Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" 139 781,29 грн. боргу, 3 585,57 грн. пені.

Як вбачається зі змісту постанови суду з відповідача було стягнуто, серед іншого, заборгованість за договором лізингу №22-07-687спл від 18.10.2007р. в сумі 46342,00 грн. (за період 25.10.10р.), яка становить собою несплачений лізинговий платіж.

Ухвалою суду від 14.06.11р. було видано накази від 14.06.2011р. на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2011р. у справі №5/1922-10, та ухвалою суду від 17 жовтня 2011р. видано дублікат наказу від 14.06.2011р. по справі №5/1922-10.

За письмовою заявою стягувача про примусове виконання наказу №5/1922-10 виданого 14.06.2011р., 04.11.2011р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №29700522.

Вказані накази знаходяться на виконанні у зведеному виконавчому провадженні №15197686 і стягнення за ними не проводилось. Доказів добровільного виконання наказу матеріали справи не містять.

Згідно актів від 17.02.2011р. та від 06.04.11р. в ході примусового виконання виконавчого напису № 536, виданого 21.01.2011р., державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області проведено вилучення предмету лізингу, а саме: трактор колісний загального призначення ХТЗ-17221 заводський номер 1821, трактор колісний загального призначення ХТЗ-17221 заводський номер 1822, та передано вказане майно ВАТ НАК „Украгролізинг".

Відповідач у відповідності до п. 8.3. договорів лізингу (листи №19 від 20.05.2011р., №17 від 20.05.2011р.) відмовився від договорів у зв'язку з несплатою позивачем лізингових платежів.

Вищенаведені обставини встановлені рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16.07.2012р. у справі №16/5025/573/12, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.09.2012р. №16/5025/573/12.

Крім того, до матеріалів справи відповідачем додано лист №02 від 19.01.2011р. надісланий керівнику ЗАТ „Октант, в якому повідомлено про відмову від договору від 18.10.07р. №22-07-687 спл керуючись ч. 2 ст. 7 Закону України „Про фінансовий лізинг у звязку з несплатою в повному обсязі чергових лізингових платежів, що підтверджується відповідним листом та копією фіскального чеку від 19.01.2011р.

Позивачем було здійснено платіж на користь відповідача згідно платіжного доручення №189 від 08.09.2011р. в сумі 46530,25 грн. з призначенням платежу: «за трактор ХТЗ-17221 згідно дог. №22-07-687 спл від 18.10.07 в т.ч. ПДВ 20%».

Постановою від 12.04.2017р. №5/1922-10 Рівненський апеляційний господарський суд залишив без змін ухвалу господарського суду Хмельницької області від 15.03.2017р. у справі №5/1922-10, якою відмовлено в задоволенні заяви ТОВ "Октант - центр" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Хмельницької області від 14.06.2011р. у справі №5/1922-10 в частині стягнення 139 781,29 грн. боргу.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що відмова лізингодавця від договору і вилучення предметів лізингу відбулось після вирішення судами спору у справі №5/1922-10 (22.11.2010р. та 14.03.2011р.) і видачі наказу (14.06.2011р.), за яким розпочато примусове виконання та ч. 4 ст. 653 ЦК України не може застосовуватись оскільки припинення дії договору лізингу між сторонами відбулось не шляхом його розірвання, а іншим шляхом.

При винесенні Рівненським апеляційним господарським судом постанови від 17.10.2017р. №924/159/14, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що звернення до суду з позовними вимогами 26.12.2016 є такими, що заявлено з пропущенням строку позовної давності. Колегія суддів погодився з висновками місцевого суду, що укладаючи договір прямого лізингу №22-07-687 спл від 18.10.2007р. ТОВ "Октант-центр" зобов'язався нести повну майнову відповідальність за порушення умов договору, в т.ч. і за дострокове його розірвання (припинення).

Верховний суд, скасовуючи постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.10.2017р. та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 15.03.2017р. у справі №924/159/14, у постанові від 16.05.2018р. №924/159/14 зазначив, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Господарський суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали не зробив висновку щодо наявності чи відсутності порушеного права ТОВ "Октант-центр".

У відповідності до п. 8.5. договору №22-07-687 спл від 18.10.2007р. в разі одержання письмової пропозиції Лізингодавця про дострокове припинення дії Договору або відмови від Договору, Лізингоодержувач в тижневий строк зобовязаний повернути Лізингодавцю Предмет лізингу в технічно справному і комплектному стані та сплатити заборгованість згідно чергових лізингових платежів та неустойку в розмірі подвійного лізингового платежу за фактичний строк користування предметом лізингу з моменту одержання письмової пропозиції лізингодавця про дострокове припинення дії договору до моменту прийняття предмета лізингу лізингодавцем.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом враховується наступне:

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вищий господарський суд України у постанові від 30.08.2017р. по справі №924/159/14 посилається на позицію Верховного Суду України, висновки якого є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, викладену у своїх постановах від 16.11.2016 у справі №908/560/16, від 13.04.2016 у справі №908/4804/14. А саме, Верховний Суд України дійшов висновків про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, майнові спори про стягнення до ліквідаційної маси розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові віл 10.10.2018р. по справі №918/100/18.

Судом враховується, що у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2011р. у справі №5/1922-10 визначено заборгованість за договором лізингу №22-07-687 спл від 18.10.2007р., в подальшому видано наказ про примусове виконання рішення судів від 14.06.2011р., за яким розпочато примусове виконання 04.11.2011р.

Після винесення судом рішення по справі, з огляду на відмову лізингодавця (відповідача) від вказаного договору, правові підстави для здійснення лізингового платежу за трактор ХТЗ-17221 на виконання договору №22-07-687 спл від 18.10.07р. як вказано у призначенні платежу згідно платіжного доручення №189 від 08.09.2011р. відпали.

Доводи відповідача про зарахування коштів позивача в рахунок погашення заборгованості за договором лізингу №22-07-687 спл від 18.10.2007р. та відповідно наявність правової підстави спростовуються діями останнього, оскільки при пред'явленні до виконання наказу №5/1922-10 від 14.06.2011р. у повному обсязі шляхом подачі заяви від 04.11.2011р. платіж, який був сплачений позивачем 08.09.2011р., не врахований відповідачем ні як лізинговий платіж визначений договором лізингу №22-07-687 спл від 18.10.2007р., ні на виконання рішення суду від 14.03.2011р. у справі №5/1922-10, при зверненні до органу виконавчої служби не надавалось та заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині сплати 46530,25 грн. до суду не надходило.

У відповідності до п. 8.5 договору відповідачем надано розрахунок неустойки, однак доказів проведеного у 2011р. нарахування та звернення до позивача з вимогою про її сплату не надано.

Крім того, враховується висновок Верховного Суду викладений у постанові від 18.04.2018р. №904/12527/16, у якому зазначено, що згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.3.8), затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004р. № 22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (п.1.2), затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95., отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Визначення позивачем (платником) у платіжному дорученні №189 від 08.09.2011р. призначення платежу виключає можливість зарахування коштів відповідно до ст. 534 ЦК України.

Оскільки після відмови відповідача від договору лізингу №22-07-687 спл від 18.10.2007р. підстава для набуття відповідачем коштів (лізингових платежів) за договором відпала, суд дійшов до висновку, що вказані кошти сплачені безпідставно у відповідності до ст. 1212 ЦК України позовні вимоги є обгрунтованими.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до п. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Відповідач у відзиві просить суд застосувати строк позовної давності стосовно вимог про стягнення 46530,25 грн. основного боргу.

Відповідно до п.4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки сплата позивачем на рахунок відповідача згідно платіжного доручення №189 коштів в розмірі 46530,25грн. відбулася в 2011р., вважаючи їх безпідставно сплаченими, позивач мав право звернутися до 08.09.2014р. включно за захистом своїх прав.

Враховуючи вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції від 16.05.2018р. №924/159/14, встановлений судом факт порушення відповідачем прав позивача, однак звернення до суду з позовними вимогами 26.12.2016 р., та є заявленими з пропущенням строку позовної давності, подану заяву відповідача про застосування строку позовної давності належить задовольнити, та у позові про стягнення 46530,25 грн. основного боргу належить відмовити.

Керуючись ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю „Октант-центр м. Хмельницький до Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" м.Київ про стягнення 46 530,25 грн. відмовити.

Ухвала набирає законної сили 26.12.2018р. та підлягає оскарженню.

Відповідно до ч.1, ст.256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя Вибодовський О.Д.

Віддрук. 4 прим.:

1- до справи

2 - ТОВ "Октант-центр" - м. Хмельницький, вул. Озерна, 20;

3 - розпоряднику майна ОСОБА_4 (79039, АДРЕСА_1 );

4 Державному публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" 01601 м.Київ, вул.Мечникова,16А.

помічник судді Т.М.Козій