ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. Справа№ 910/11630/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 07.09.2018 (суддя Удалова О.Г.)

у справі № 910/11630/18

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор

Публічного акціонерного банку «Банк Камбіо»

до 1) ОСОБА_2

2) ОСОБА_3

3) ОСОБА_4

4) ОСОБА_5

5) ОСОБА_6

6) ОСОБА_7

7) ОСОБА_8

8) ОСОБА_9

9) ОСОБА_10

10) ОСОБА_11

11) ОСОБА_12

12) ОСОБА_13

13) ОСОБА_14

14) ОСОБА_15

15) ОСОБА_16

про стягнення 761 089 830, 12 грн

В С Т А Н О В И В:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного банку «Банк Камбіо», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1), ОСОБА_3 (далі - відповідач-2), ОСОБА_4 (далі - відповідач-3), ОСОБА_5 (далі - відповідач-4), ОСОБА_6 (далі - відповідач-5), ОСОБА_7 (далі - відповідач-6), ОСОБА_8 (далі - відповідач-7), ОСОБА_9 (далі - відповідач-8), ОСОБА_10 (далі - відповідач-9), ОСОБА_11 (далі - відповідач-10), ОСОБА_12 (далі - відповідач-11), ОСОБА_13 (далі - відповідач-12), ОСОБА_14 (далі - відповідач-13), ОСОБА_15 (далі - відповідач-14) та ОСОБА_16 (далі - відповідач-15) про стягнення з відповідачів солідарно 761089 830,12 грн, а саме про стягнення з відповідачів 1-7 на користь позивача солідарно 761 089 830,12 грн; стягнення з відповідачів 1-12 на користь позивача солідарно 475 221 963,52 грн шкоди; стягнення з відповідачів 1-7, 13-15 солідарно 285 867 866,60 грн шкоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 у справі № 910/11630/18 позовну заяву повернуто.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати та позовну заяву передати на розгляд Господарського суду міста Києва. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ухвалу прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права (ст. 5, ч. 1 ст. 174, п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України) та неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. ст. 543, 1190 ЦК України, ст. 42 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»). За твердженнями апелянта, приписи ч. 1 ст. 173 ГПК України надають позивачу альтернативне право обирати, за яким принципом об'єднувати декілька вимог в одній позовній заяві: 1) якщо вони пов'язані між собою підставами виникнення; 2) якщо вони пов'язані між собою поданими доказами. В даному випадку позивачем заявлено позов до пов'язаних з ПАТ «Банк Камбіо» осіб (відповідачів 1-15) про солідарне стягнення шкоди, заподіяної банку та його кредиторам, тобто позивачем заявлено кілька вимог, які пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту порушених прав і законних інтересів (стягнення шкоди), що свідчить про однорідність таких позовних вимог. Натомість, суд першої інстанції не навів жодного аргументованого висновку, з яких саме підстав та в чому саме позовна заява Фонду суперечить правилам об'єднання вимог в межах одного позову. На переконання апелянта, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції повністю проігнорував положення ст. ст. 1166, 1190, 543 ЦК України та ст. 42 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», які надають позивачу процесуальну можливість заявляти в межах одного судового провадження спільні однорідні матеріально-правові вимоги. Крім цього, за твердженнями апелянта, викладені в позовній заяві обставини об'єднані взаємопов'язаними сукупними (спільними) діями всіх відповідачів (1-15), які переслідували єдину мету - проведення протягом тривалого часу абсолютно невиправданих ризикових операцій із кредитування пов'язаних між собою клієнтів банку, що свідчить про наявність умислу в діях посадових осіб банку. Також апелянт вважав, що позивачем цілком підставно об'єднано в одну позовну заяву кілька вимог до відповідачів 1-15, пов'язаних між собою спільними поданими доказами. Додатково апелянт звертав увагу суду, що наміри відповідальних осіб банку носили характер узгоджених, свідомих, умисних протиправних дій, які підтверджуються спільно поданими до суду доказами, що на підставі ч. 1 ст. 173 ГПК України свідчить про законність об'єднання позовних вимог та необґрунтованість оскаржуваної ухвали. Крім цього, апелянт наголошував, що об'єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використовувати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» подано відзив, в якому останній повністю розділив позицію позивача по справі.

В судове засідання апеляційної інстанції 20.12.2018 з'явився представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, представники відповідачів 1-15 не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення й підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній обставин, оскаржувану ухвалу скасувати та позовну заяву передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного банку «Банк Камбіо», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1), ОСОБА_3 (далі - відповідач-2), ОСОБА_4 (далі - відповідач-3), ОСОБА_5 (далі - відповідач-4), ОСОБА_6 (далі - відповідач-5), ОСОБА_7 (далі - відповідач-6), ОСОБА_8 (далі - відповідач-7), ОСОБА_9 (далі - відповідач-8), ОСОБА_10 (далі - відповідач-9), ОСОБА_11 (далі - відповідач-10), ОСОБА_12 (далі - відповідач-11), ОСОБА_13 (далі - відповідач-12), ОСОБА_14 (далі - відповідач-13), ОСОБА_15 (далі - відповідач-14) та ОСОБА_16 (далі - відповідач-15) про стягнення з відповідачів солідарно 761 089 830,12 грн, а саме про стягнення з відповідачів 1-7 на користь позивача солідарно 761 089 830,12 грн; стягнення з відповідачів 1-12 на користь позивача солідарно 475 221 963,52 грн шкоди; стягнення з відповідачів 1-7, 13-15 солідарно 285 867 866,60 грн шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що діями/бездіяльністю відповідачів, як посадових осіб Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо», Банк), завдано шкоди як згаданому банку, так і його кредиторам, яку позивач й просив стягнути в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 у справі № 910/11630/18 позовну заяву повернуто заявнику на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України в зв'язку з порушенням позивачем правил об'єднання позовних вимог.

За приписами ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні і похідні умови.

Проте пред'явлені позивачем вимоги не відповідають вказаним вимогам, оскільки як вбачається з матеріалів позовної заяви, ії мотивувальна та прохальна частини (п.п. 5.2, 5.3, 5.4 мотивувальної частини та п.п. 1, 2, 3 прохальної частини) умовно складаються з декількох самостійних блоків,в яких пред'явлено вимоги про стягнення грошових коштів до декількох груп відповідачів, що частково співпадають за складом. В той же час, кожна вимога до певного кола відповідачів, зазначених у різних пунктах прохальної частини позову, різниться не тільки суб'єктним складом та заявленим розміром шкоди, а й за тими обставинами та наданими доказами, на підставі яких позивачем пред'явлено вимоги про стягнення грошових коштів в тому чи іншому розмірі.

Зокрема, в п. 5.2 мотивувальної частини позовної заяви зазначено, що діями відповідачів 1-6, 13-15 Банку та його кредиторам завдано шкоду на загальну суму 88 710 300,00 грн за всіма епізодами, наведеними позивачем в позові, внаслідок проведення цими особами, які входили до складу керівництва та Кредитного комітету банку, збиткових операцій з купівлі Банком портфелю цінних паперів емітентів з ознаками фіктивності. В ході проведення ліквідаційної процедури, за результатами аналізу кредитного портфелю Банку, було виявлено, що протягом 2012-2014 років Банком укладено ряд угод щодо купівлі/продажу/міни цінних паперів емітентів: TOB «Навіум», TOB «Глибочиця», TOB «Інвестиційні бізнес рішення», TOB «Консалтингова компанія «Стайлинг», TOB «Компанія з управління активами «Прем'єр Ессет менеджмент», TOB «Руфасбуд», TOB «Українська бурова компанія». Реквізити таких договорів та конкретний розмір шкоди, завданої внаслідок укладення кожного з них, наведено в позовній заяві.

Відповідно до п. 5.3 мотивувальної частини позову внаслідок дій та прийняття рішень відповідачами 1-7, 13-15 щодо проведення Банком збиткових операцій з кредитування клієнтів Банку - юридичних осіб під забезпечення неліквідних цінних паперів емітентів, такі мають ознаки фіктивності. Банку та його кредиторам завдано шкоду на загальну суму 197 157 566,60 грн за всіма епізодами, наведеними позивачем. Зокрема, в ході проведення ліквідаційної процедури, за результатами аналізу кредитного портфелю Банку, виявлено, що протягом 2013-2014 років керівництвом та Кредитним комітетом Банку прийнято ряд рішень щодо укладення кредитних договорів з юридичними особами, забезпеченням за якими виступали цінні папери різних емітентів, з наступними позичальниками: TOB «Ваш фінансовий радник», TOB «Пром-Біс», TOB «Вейв-індастрі», ТОВ «Альянс-Плюс», ПП «Меридіан». Реквізити таких договорів та конкретний розмір шкоди, завданої внаслідок укладення кожного з них, наведено в позовній заяві.

В п. 5.4 мотивувальної частини позовної заяви позивачем зазначено, що внаслідок дій та через прийняття рішень відповідачами 1-12 щодо проведення Банком збиткових операцій з кредитування Клієнтів Банку - юридичних осіб, які були ризиковими, Банку та його кредиторам завдано шкоду на загальну суму 475 221 963,52 грн за всіма епізодами, наведеними позивачем. В ході проведення ліквідаційної процедури, за результатами аналізу кредитного портфелю Банку, було виявлено, що протягом 2010-2012 років керівництвом та Кредитним комітетом Банку прийнято ряд рішень щодо проведення операцій зі схемного кредитування юридичних осіб, метою яких було не одержання прибутку, а приведення балансу до прийнятного стану шляхом закриття (погашення) попередніх зобов'язань за кредитними угодами, що уникало б формування додаткових резервів під активні банківські операції наступних позичальників: ТОВ «КДС Груп», ТОВ «Транспортна Група», ТОВ «Еко Континент», ТОВ «Транс Юг-Трейдинг». Реквізити таких договорів та конкретний розмір шкоди, завданої внаслідок укладення кожного з них, наведено у позовній заяві.

З огляду на наведено, судом першої інстанції правомірно встановлено, що сумісний розгляд вищенаведених позовних вимог перешкоджатиме з'ясуванню взаємних прав і обов'язків сторін та суттєво ускладнить вирішення спору, оскільки у даному випадку під час розгляду справи суд повинен буде надати оцінку умовам кожного з укладених договорів та правовій природі кожного з них, а також встановити обставини щодо виконання/невиконання сторонами умов цих договорів, мети та обставин укладення договорів, дотримання їх умов сторонами, а також правомірність заявлених до стягнення сум. Зазначене свідчить про те, що по кожному з договорів та по кожному окремому епізоду, щодо яких, як зазначає позивач, конкретним колом відповідачів було нанесено шкоду банку в різних розмірах, суду необхідно проводити окрему процесуальну процедуру з визначенням та дослідженням різного кола доказів, пов'язаних зі встановленням обставин, на які посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, що також суттєво утруднить вирішення спору в межах однієї справи.

Таким чином, доводи апелянта про те, що викладені в позовній заяві обставини об'єднані взаємопов'язаними сукупними (спільними) діями всіх відповідачів (1-15), що переслідували єдину мету - проведення протягом тривалого часу абсолютно невиправданих ризикових операцій із кредитування пов'язаних між собою клієнтів банку, свідчать про наявність умислу в діях посадових осіб банку, а заявлення кількох пов'язаних між собою одним і тим самим способом захисту вимог - про однорідність таких позовних вимог, як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

За змістом п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

З огляду на наведене та порушення позивачем правил об'єднання позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про повернення позовної заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України для роз'єднання позовних вимог.

Разом з цим, місцевий суд вірно звернув увагу на те, що з урахуванням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правова конструкція ст. 174 ГПК України дає стороні можливість розраховувати на захист своїх прав та доступ до правосуддя, незважаючи на порушення при поданні позовної заяви, що стали підставою для її повернення, через передбачену законом процесуальну можливість повторного подання позовної заяви після усунення допущеного порушення.

Доводи апелянта з приводу неповного з'ясування фактичних обставин, що мають значення для спори, порушення судом першої інстанції норм процесуального права (ст. 5, ч. 1 ст. 174, п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України) та неправильним застосуванням вимог матеріального права (ст. ст. 543, 1190 ЦК України, ст. 42 ЗУ «Про банки і банківську діяльність») не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні (ухвалі) висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 255, 269-270, 271, 273, 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 у справі № 910/11630/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/11630/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.12.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук