Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/663/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. при секретарі судового засідання Ярощук О.П., розглянувши в загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради

до Приватно виробничо-комерційної фірми "Фіалка"

про стягнення пені у сумі 638 169, 32 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_1;

від відповідача: представник ОСОБА_2

Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтями 35, 37 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулось в Господарський суд Рівненської області з позовом до Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка" про стягнення пені у сумі 638 169, 32 грн.

В обгрунтування позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем умов Договору підряду № 701 від 15.09.2017, а саме не виконання робіт у строки, передбачені договором підряду та не повернення авансового платежу в розмірі 1 000 000, 00 грн., у зв'язку з чим, Позивач відповідно до п. 6.2 Договору підряду просить стягнути пеню в розмірі 638 169, 32 грн., нараховану за період з 20.12.2017р. по 10.10.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.10.2018 відкрито провадження у справі № 918/663/18., розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

09.11.2018 від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній вважає позовні вимоги не обгрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається із положень п. 3.3 Договору, у редакції, що змінена Додатковою угодою № 2 від 30.11.2017, на порушення якої посилається Позивач, на Відповідача, як «Підрядника» було покладено обовязок в межах тримісячного строку з дня отримання авансу, але не пізніше 20.12.2017 здійснити наступні дії, а саме: по-перше, використати авансовий платіж в тримісячний строк; по-друге, виконати роботи відповідно до даного Договору на суму не меншу отриманого авансового платежу; по-третє, оформити такі роботи актом виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3; по-четверте, надати такі акти виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 «Замовнику». І лише, у разі не виконання таких умов, як зазначає Відповідач, у останнього, як «Підрядника» виникав би обовязок повернути авансові кошти на розрахунковий рахунок «Замовника», що вказаний у даному Договорі, до закінчення терміну використання авансового платежу, але не пізніше 20 грудня 2017 року.

В той же час, як зауважує Відповідач, п.3.3 Договору не містить жодної згадки про те, що у разі не підписання таких актів з боку «Замовника» до 20.12.2017, у «Підрядника» виникатиме обовязок щодо повернення авансу, оскільки положення Договору, яке передбачає повернення авансу, посилається виключно на невиконання обовязків саме «Підрядником». В той же час, право підписання або не підписання актів виконаних робіт «Технічним наглядом Замовника» не входить до кола обовязків «Підрядника». Тому, в такому разі, як наголошує Відповідач, можна констатувати, що обовязок «Підрядника» згідно п. 3.3 Договору, вважається завершеним разом із поданням актів на суму не меншу розміру отриманого авансу.

Відповідач зазначає, що усі вище перелічені обовязки ним виконанні були, а саме: використано надані Позивачем авансові кошти, проведено роботи по капітальному ремонту покрівлі житлового будинку по пр. Миру, 2 на суму не меншу одного млн. грн., підготовлено та вчасно до 20.12.2017 подано для Позивача акти виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3.

Крім того, Відповідач також зазначає про те, що на адресу Позивача неодноразово направлялися на підписання акти виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3, однак лише після закінчення в жовтні 2018 року процедури внесення змін до проектно-кошторисної документації, Позивач 10.10.2018 підписав повторно надані Відповідачем акти виконаних робіт за формою КБ-2в, КБ-3.

Окрім того, Відповідач звертає увагу на те, що вимога Позивача про нарахування та сплату пені за період з 20.12.2017 по 10.10.2018 суперечать положенням ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

19 листопада 2018 року від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній відхиляє наведені у відзиві аргументи з наступних підстав.

Позивач зазначає про те, що заперечуючи позовні вимоги Відповідач аргументує їх буквальним виконанням частини умов п. 3.3 договору, зокрема, щодо обовязку використати авансовий платіж в тримісячний термін, виконати роботи на суму не меншу отриманого авансу, оформити роботи актом виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 та надати їх Замовнику. При цьому, Відповідач робить висновок, що право підписання чи не підписання актів виконаних робіт Технічним наглядом Замовника не входить до обвязку Підрядника, а тому обовязок Підрядника згідно п.3.3 договору вважає завершеним разом із поданням актів на суму не меншу розміру отриманого авансу.

Однак, Позивач вважає, що виходячи з контексту п.3.3 договору в редакції додаткової угоди №2 від 30.11.2017, а також п.3.6 договору обовязковою умовою для Підрядника є виконання робіт таким чином, щоб вони не викликали зауважень Замовника щодо їх якості та були виконані відповідно до проектно-кошторисної документації.

Так, в п. 3.3 зазначено: "Технічний нагляд Замовника проводить перевірку наданих актів після чого, в разі відсутності зауважень, Замовником приймаються до оплати акти виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3. У разі невиконання Підрядником вищезазначених умов, авансові кошти повертаються Підрядником на розрахунковий рахунок Замовника до закінчення терміну використання авансового платежу, але не пізніше 20 грудня 2017 року".

В пункті 3.6. договору передбачено обовязок Підрядника якісно виконати з використанням власних ресурсів, якщо інше не встановлено договором підряду, та у встановлені строки роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, не допускати відхилення від проектно-кошторисної документації та договору, забезпечити виконання будівельно-монтажних робіт у відповідності із державними будівельними нормами.

Щодо листа Відповідача № 261 від 29.12.2017 про те, що зауваження, які зазначені в приписах Управління №№ 1776-08 та 1839-08 від 01.12.2017 та 13.12.2017 усунуті, Позивач зазначає, що твердження про усунення недоліків не відповідає дійсності, оскільки 26.01.2018 на адресу Відповідача Позивачем надсилався лист №105-08 з вимогою виправити недоліки, у тому числі і ті, які зазначалися у вказаних вище приписах та привести роботи у відповідність до проектно-кошторисної документації і державних будівельних норм.

Крім того, як зазначає Позивач, Відповідач обґрунтовує неможливість повернення авансового платежу настанням форс-мажорних обставин та посилається на п.7.1 договору, де передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або неповне виконання будь-яких положень Договору, якщо невиконання стало наслідком причин, що знаходяться поза сферою контролю не виконуючої сторони. Такою причиною Відповідач вважає дії правоохоронних органів, зокрема, арешт його рахунків у банку на підставі ухвал Печерського районного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 757/74717/17к та від 22.12.2017 у справі № 757/76424/17к.

Однак, на думку Позивача, дані обставини не належать до форс-мажорних виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Умовно форс-мажорні обставини можна розділити на три групи:

1) природні явища - це виняткові погодні умови та стихійні лиха (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту). Мають обєктивний характер.

2) обставини соціального (публічного) характеру (страйк, локаут, дія суспільного ворогу, оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, блокада, революція, заколот, масові заворушення, громадська, демонстрація, протиправні дії третіх осіб тощо).

3) дії влади (введення ембарго, заборони, квоти тощо).

Ознаками обставин непереборної сили є те, що вони не залежать від волі учасників цивільних чи господарських правовідносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобовязань за даних умов.

Діючим законодавством України визначено поняття форс-мажору, при чому, це поняття ототожнюється з поняттям «обставини непереборної сили», яке вживається у Цивільному та Господарському кодексах України.

Водночас, не всі обставини, які унеможливлюють виконання зобовязань, можливо віднести до форс-мажору. Є також обставини, які відносяться до комерційного ризику і не можуть вважатися форс-мажором. Так, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що обставинами непереборної сили не вважаються порушення зобовязань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобовязань товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Посилання Відповідача на ухвали суду про арешт рахунків, як на дії правоохоронних органів, не доводить надзвичайність та невідворотність таких обставин. Окрім того, суд не належить до правоохоронних органів, а тому його ухвали лише опосередковано повязані з діями останніх.

Виходячи з вище викладеного Позивач вважає, що виконання робіт, які не відповідали проектно-кошторисній документації та державним будівельним нормам, а також, невиконання Відповідачем зобовязань по договору в частині повернення авансового платежу, є підставою для сплати Відповідачем на користь Управління штрафних санкцій у виді пені, як це передбачено п. 6.2. договору підряду.

22 листопада 2018 року від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких Відповідач наголосив на тому, що з пункту 3.3 Договору чітко вбачається коло обовязків, що стосуються Підрядника, а саме: використати авансовий платіж в тримісячний строк; виконати роботи відповідно до даного Договору на суму не меншу отриманого авансового платежу; оформити такі роботи актом виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3; надати такі акти виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 Замовнику.

В той же час, як зауважує Відповідач, вказаною умовою договору жодним чином не передбачено положень, які дозволяли би Підряднику впливати на відділ Технічного нагляду Позивача, та брати участь в процесі вирішення останнім можливості підписання чи не підписання наданих актів. Тобто, на думку Відповідача, підписання чи не підписання актів виконаних робіт є лише правом Замовника, тим більше такий обовязок щодо прийняття та підписання актів виконаних робіт пунктом 3.4. Договору (де визначені обовязки Замовника) прямо не передбачений.

А відтак, на думку Відповідача, помилковим є твердження Позивача, про те, що до Відповідача можуть бути застосовані штрафні санкції, внаслідок не реалізації самим Позивачем права щодо прийняття виконаних робіт.

Крім того, зазначає Відповідач, умовою п.3.3. Договору, передбачено обовязок Підрядника повернути отриманий ним аванс, лише виключно у разі не виконання Підрядником «вищезазначених умов» які містяться саме в п. 3.3. Договору. Не виконання інших умов договору, в тому числі і тих, які регламентують якість виконаних робіт та відповідність їх проектно-кошторисній документації не тягне за собою зобовязання Відповідача повернути аванс, оскільки вищевказане пунктом 3.3. Договору не передбачено.

Крім того, як наголошує Відповідач, з твердженням Позивача про те, що арешт рахунків Відповідача не може бути розцінений, як форс-мажорні обставини, останній також не згідний, з огляду на наступне: так, ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних та невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Аналогічні положення містить в собі і Цивільний кодекс України (ст. 617), згідно якої особа яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Перелік обставин непереборної сили (форс-мажору) міститься в пункті 3.1. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин ( обставин непереборної сили), зі змінами та доповненнями від 26.04.2016 р. (далі - Регламент ТПП).

На думку Відповідача, зазначений перелік, який міститься в пункті 3.1. Регламент ТПП не є вичерпним, а отже, сторони, виходячи з предмету певного договору, можуть погодити визнання форс-мажорними конкретних обставин, не зазначених в Регламенті ТПП. При цьому обставини можуть бути визнані форс-мажорними, якщо вони відповідають певним критеріям, не суперечать законодавству України та узгоджені сторонами в договорі, контракті, угоді як такі, що звільняють їх від цивільно-правової відповідальності. Зокрема, критеріями форс-мажорних обставин є наступні: надзвичайність (мають винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін): непередбачуваність (їх настання або наслідки неможливо було передбачити на момент укладення договору); невідворотність (неминучість події або її наслідків); причинно-наслідковий звязок між обставиною і неможливістю виконанню зобовязання. Таким чином, сторони договору вправі на власний розсуд погодити визнання форс-мажорними будь-яких обставин.

В той же час, як зазначає Відповідач, як вбачається із п. 7.1. Договору, сторонами було погоджено розширений перелік випадків форс-мажорних обставин серед яких віднесено і дії правоохоронних органів. На думку Відповідача, ухвала Печерського суду м. Києва про накладення арешту на усі кошти Відповідача, є результатом дій правоохоронного органу, а саме розгляду клопотання слідчого Генеральної прокуратури України, поданого в межах здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню, що зареєстроване 25.09.2017 тобто після укладення Договору підряду між сторонами. А відтак, як підсумовує Відповідач, на час укладення Договору підряду - 15.09.2017 останнім не могло бути передбачене виникнення таких негативних наслідків внаслідок дій правоохоронних органів. Разом з тим, як зауважує Відповідач, зважаючи на скасування ухвал Печерського суду м. Києва в порядку їх апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції констатовано їх незаконність, а відтак незаконність дій правоохоронного органу, щодо ініціювання процесу застосування до відповідача арешту. На думку Відповідача, саме від такого роду не передбачуваних обставин - незаконних дій правоохоронних органів, сторонами і було передбачено таку форс-мажорну обставину зазначену в п.7.1. Договору.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23.11.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судових засіданнях представник Позивача підтримав позовні вимоги повністю з урахуванням додаткових письмових поясненнях, просив позов задоволити, натомість представник Відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позов.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При цьому господарський суд керувався наступним.

15 вересня 2017 між Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (Замовник) та Приватною виробничо-комерційною фірмою «Фіалка» (Підрядник) укладено договір підряду №701 на виконання робіт по обєкту: «Капітальний ремонт покрівлі житлового будинку на просп. Миру, 2 в м.Рівне» (далі-Договір підряду), а також додаткові угоди до даного договору №1 від 04.10.2017, № 2 від 30.11.2017 та №3 від 17.05.2018.

Пунктом 1.2 Договору підряду передбачено, що Замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобовязання своїми силами і засобами відповідно до проектно-кошторисної документації та умов договору виконати роботи.

Відповідно до п.2.5. Договору підряду розрахунок за виконані роботи проводиться Замовником на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3.

Договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками і діє до 31 грудня 2018 року (п. 9.2 Договору підряду).

Вказаний Договір підряду підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання п. 3.2 Договору підряду Управлінням 03.10.2017 платіжним дорученням № 234 перераховано Підряднику авансовий платіж в розмірі 1 000 000, 00 грн.

Згідно з п. 3.3 Договору підряду, в редакції додаткової угоди №2 від 30.11.2017, термін використання авансового платежу обмежується до 3-х місяців з дня отримання коштів Підрядником на свій розрахунковий рахунок. За рахунок авансового платежу Підрядник виконує роботи відповідно до договору, при цьому оформляє їх актом виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 та надає їх Замовнику. Технічний нагляд Замовника проводить перевірку наданих актів після чого, в разі відсутності зауважень, Замовником приймаються до оплати акти виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3. У разі невиконання Підрядником вищезазначених умов, авансові кошти повертаються Підрядником на розрахунковий рахунок Замовника до закінчення терміну використання авансового платежу, але не пізніше 20 грудня 2017 року.

Пунктом 3.6 Договору підряду встановлені зобов'язання Підрядника щодо виконання робіт за договором, серед яких зокрема, обовязок Підрядника якісно виконати з використанням власних ресурсів, якщо інше не встановлено договором підряду, та у встановлені строки роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, не допускати відхилення від проектно-кошторисної документації та договору, забезпечити виконання будівельно-монтажних робіт у відповідності із державними будівельними нормами, усувати недоліки робіт, допущені з його вини на протязі терміну, встановленого Замовником.

Відповідачем на початку грудня 2017 року на адресу Позивача були направлені Акти виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3, однак у звязку з тим, що виконувані Відповідачем роботи не відповідали проектно-кошторисній документації та державним будівельним нормам, акти виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 не були підписані Замовником та виконані роботи Позивачем у 2017 році прийняті не були.

01.12.2017 та 13.12.2017 Відповідачу були винесені приписи №№ 1776-08 та 1839-08 з вимогою усунути недоліки, що були виявлені при перевірці виконаних робіт Замовником.

Управлінням неодноразово на адресу ПВКФ «Фіалка» надсилалися листи (№ 1900-08 від 28.12.2017, № 349-12-18 від 12.04.2018) про повернення авансового платежу, у відповідь на які ПВКФ «Фіалка» повідомлено про неможливість їх повернення, у звязку з арештом рахунків (лист № 259 від 29.12.207), а також їх повним використанням (лист № 144/1 від 27.04.2018).

Також Управлінням на адресу ПВКФ «Фіалка» направлялися претензії від 12.07.2018 № 1202-08 та від 01.08.2018 № 1307-08 з вимогою повернути авансовий платіж та сплатити пеню.

У подальшому, 12.10.2018, на адресу Позивача Відповідачем було повторно надано Акти виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3 на суму авансового платежу, які Позивачем прийнято та підписано Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за жовтень 2018 року на суму 1 046 406, 00 грн.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовідносини, що виникли між сторонами спору є відносинами, що виникли з договору підряду.

Згідно частини 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 853 ЦК України визначено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 4 статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. ОСОБА_3, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи Відповідач на суму авансового платежу, отриманого від Позивача, не виконав роботи відповідно до умов договору та не повернув Позивачу авансовий платіж у строк встановлений Договором, а саме до 20 грудня 2017 року.

У пункті 6.1 договору визначено, що порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання Сторонами зобовязань.

Зі змісту пункту 6.2. договору випливає, що у випадку невиконання своїх зобовязань по даному Договору Підрядник сплачує пеню на користь Замовника в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення від загальної суми договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У разі порушення боржником негативного зобов'язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов'язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов'язання. Така вимога може бути пред'явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов'язання.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що зі сторони ППКФ "Фіалка" допущено порушення своїх зобов'язань за Договором підряду №701 від 15.09.2017 року, а саме на суму авансового платежу, отриманого від Позивача, не виконано роботи відповідно до умов договору та не повернуто Позивачу авансовий платіж у строк встановлений Договором, а саме до 20 грудня 2017 року.

Таким чином, в зв'язку з порушенням зобов'язання Відповідачем, для останнього настають правові наслідки, встановлені договором та законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені). Водночас, щодо періоду за який підлягає нараховуванню пеня, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного Кодексу України виконання зобовязання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Приписами статті 230 Господарського Кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши поданий Позивачем розрахунок пені судом встановлено, що при розрахунку пені Позивачем допущено помилку, а саме, нараховано пеню за період більше як шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перерахунок пені за період з 21 грудня (дня до якого зобов'язання Відповідача по поверненню авансу Позивачу мало бути виконано) до 21 червня 2018 року (шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано) судом встановлено, що її розмір становить 386 134, 47 грн..

Відтак, з огляду на вищезазначене, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з Відповідача пені в сумі 386 134, 47 грн..

Заперечення Відповідача про те, що він виконав свої зобов'язання, так як направляв Позивачу ОСОБА_3 приймання-передачі робіт не грунтуються на законі з огляду на наступне.

Як уже зазначалося вище, відповідно до ч. 1 статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду.

Однак при дослідженні матеріалів справи судом було встановлено, що Відповідач, як підрядник, не виконав роботу відповідно до умов договору підряду №701 від 15.09.2017 року, так як направляв Позивачу, як замовнику, Акти передачі-приймання робіт, які не відповідали проектно-кошторисній документації.

Виходячи з контексту п.3.3 договору в редакції додаткової угоди №2 від 30.11.2017, а також п.3.6 договору обовязковою умовою для Підрядника є виконання робіт таким чином, щоб вони не викликали зауважень Замовника щодо їх якості та були виконані відповідно до проектно-кошторисної документації.

Так, в п. 3.3 зазначено: "Технічний нагляд Замовника проводить перевірку наданих актів після чого, в разі відсутності зауважень, Замовником приймаються до оплати акти виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3.

В пункті 3.6. договору передбачено обовязок Підрядника якісно виконати з використанням власних ресурсів, якщо інше не встановлено договором підряду, та у встановлені строки роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, не допускати відхилення від проектно-кошторисної документації та договору, забезпечити виконання будівельно-монтажних робіт у відповідності із державними будівельними нормами.

Щодо листа Відповідача № 261 від 29.12.2017 про те, що зауваження, які зазначені в приписах Управління №№ 1776-08 та 1839-08 від 01.12.2017 та 13.12.2017 усунуті, суд зазначає, що твердження про усунення недоліків не відповідає дійсності, оскільки 26.01.2018 на адресу Відповідача Позивачем надсилався лист №105-08 з вимогою виправити недоліки, у тому числі і ті, які зазначалися у вказаних вище приписах та привести роботи у відповідність до проектно-кошторисної документації і державних будівельних норм.

Посилання Відповідача про неможливість повернення авансового платежу настанням форс-мажорних обставин, а також на п.7.1 договору, де передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або неповне виконання будь-яких положень Договору, якщо невиконання стало наслідком причин, що знаходяться поза сферою контролю невиконуючої сторони і такою причиною Відповідач вважає дії правоохоронних органів - арешт його рахунків у банку на підставі ухвал Печерського районного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 757/74717/17к та від 22.12.2017 у справі № 757/76424/17к суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Умовно форс-мажорні обставини можна розділити на три групи:

1) природні явища - це виняткові погодні умови та стихійні лиха (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту). Мають обєктивний характер.

2) обставини соціального (публічного) характеру (страйк, локаут, дія суспільного ворогу, оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, блокада, революція, заколот, масові заворушення, громадська, демонстрація, протиправні дії третіх осіб тощо).

3) дії влади (введення ембарго, заборони, квоти тощо).

Ознаками обставин непереборної сили є те, що вони не залежать від волі учасників цивільних чи господарських правовідносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобовязань за даних умов.

Таким чином, діючим законодавством України визначено поняття форс-мажору, при чому, це поняття ототожнюється з поняттям «обставини непереборної сили», яке вживається у Цивільному та Господарському кодексах України.

Водночас, не всі обставини, які унеможливлюють виконання зобовязань, можливо віднести до форс-мажору. Є також обставини, які відносяться до комерційного ризику і не можуть вважатися форс-мажором. Так, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що обставинами непереборної сили не вважаються порушення зобовязань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобовязань товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Посилання Відповідача на ухвали суду про арешт рахунків, як на дії правоохоронних органів, не доводить надзвичайність та невідворотність таких обставин. Окрім того, суд не належить до правоохоронних органів, а тому його ухвали лише опосередковано повязані з діями останніх.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини. які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст.80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, враховуючи невиконання Відповідачем зобовязань по Договору підряду на виконання робіт № 701 від 15.09.2017 в частині не виконання робіт у строки, передбачені договором підряду та не повернення авансового платежу, що є підставою для сплати Відповідачем на користь Позивача пені, як це передбачено п. 6.2. договору підряду, а Відповідач вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростував, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача пені в розмірі 386 134, 47 грн. за період з 21.12.2017 по 21.06.2018.

В задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 252 034, 85 грн. слід відмовити.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка" (АДРЕСА_1, ) на користь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (33003, м. Рівне, вул.Шевченка,45, ) пеню за невиконання зобов'язань за Договором підряду на виконання робіт № 701 від 15.09.2017 в сумі 386 134 грн. 47 коп. та судовий збір в сумі 5 792 грн. 02 коп.

3. В решті позову відмовити в задоволенні.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 27 грудня 2018 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.