ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018 Справа №914/2109/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Айзенбарт А.І., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: фізичної особи-підприємця Коваля Володимира Васильовича, с. Андріївка, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми», с. Давидів, Львівська область

про стягнення 72 602,55 грн.

за участю представників:

від позивача: Коврижних В.І. - представник (ордер ЛВ №123260 від 19.05.2018)

від відповідача: Харченюк І.С. - представник (довіреність від 03.01.2018)

Обставини розгляду справи.

13.11.2018 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Коваля Володимира Васильовича, с. Андріївка, Львівська область до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми», с. Давидів, Львівська область про стягнення 72 602,55 грн.

Ухвалою від 14.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, засідання призначено на 03.12.2018.

30.11.2018 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» надійшов відзив (вх. №45949/18 від 30.11.2018).

В судовому засідання 03.12.2018 було оголошено перерву до 11.12.2018.

10.12.2018 через канцелярію суду від фізичної особи-підприємця Коваля Володимира Васильовича надійшла відповідь на відзив (вх. №47134/18 від 10.12.2018).

10.12.2018 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» надійшли додаткові пояснення до відзиву (вх. №47101/18 від 10.12.2018).

В судовому засідання 11.12.2018 було оголошено перерву до 20.12.2018.

11.12.2018 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (вх. №47334/18 від 11.12.2018).

19.12.2018 через канцелярію суду від фізичної особи-підприємця Коваля Володимира Васильовича надійшли пояснення (вх. №48768/18 від 19.12.2018).

Ухвалою суду від 26.11.2018 судове засідання відкладено на 10.12.2018.

Сторонам роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договори-заявки на перевезення вантажу. На виконання умов вказаних договорів-заявок, позивач надав транспортні послуги з перевезення вантажів на загальну суму 75 000,00 грн. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості послуг виконав частково, станом на дату подання позову заборгованість становить 65 000,00 грн. За неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати вартості послуг йому нараховано інфляційні в сумі 5 545,50 грн. та 3% річних в сумі 2 057,05 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 72 602,55 грн. боргу, а також судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 715,00 грн.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

30.10.2017 між фізичною особою-підприємцем Ковалем Володимиром Васильовичем (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» (замовник) було укладено договір-заявку №30/10/17 на організацію внутрішньодержавних вантажних перевезень (експедиційне обслуговування).

Відповідно до договору-заявки позивач зобов'язувався організувати перевезення вантажу по маршруту с. Давидів, Львівська область - м. Кривий Ріг - м. Широке - смт. Томаківка.

Вартість послуг згідно договору-заявки №30/10/17 від 30.10.2017 становила 23 500,00 грн.

Позивач умови, зазначені в договорі-заявці, виконав повністю, що підтверджується належним чином оформленими товарно-транспортними накладними №Р2955 від 27.12.2017, №Р2956 від 27.12.2017, №Р2957 від 27.12.2017, №Р2958 від 27.12.2017, №Р2959 від 27.12.2017 з відміткою вантажоодержувача про одержання вантажу, підписаним сторонами актом про надання послуг №43 від 01.11.2017.

07.11.2017 між фізичною особою-підприємцем Ковалем Володимиром Васильовичем (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» (замовник) було укладено договір-заявку №07/11/17 на організацію внутрішньодержавних вантажних перевезень (експедиційне обслуговування).

Відповідно до договору-заявки позивач зобов'язувався організувати перевезення вантажу по маршруту с. Давидів, Львівська область - с. Терпіння - м. Бердянськ.

Вартість послуг згідно договору-заявки №07/11/17 від 07.11.2017 становила 24 500,00 грн.

Позивач умови, зазначені в договорі-заявці, виконав повністю, що підтверджується належним чином оформленими товарно-транспортними накладними №Р3094 від 06.11.2017, №Р3095 від 06.11.2017, з відміткою вантажоодержувача про одержання вантажу, підписаним сторонами актом про надання послуг №46 від 09.11.2017.

24.11.2017 між фізичною особою-підприємцем Ковалем Володимиром Васильовичем (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» (замовник) було укладено договір-заявку №24/11/17 на організацію внутрішньодержавних вантажних перевезень (експедиційне обслуговування).

Відповідно до договору-заявки позивач зобов'язувався організувати перевезення вантажу по маршруту с. Давидів, Львівська область - смт. Обухівка - м. Токмак - м. Бердянськ - смт. Якимівка.

Вартість послуг згідно договору-заявки №24/11/17 від 24.11.2017 становила 27 000,00 грн.

Позивач умови, зазначені в договорі-заявці, виконав повністю, що підтверджується належним чином оформленими товарно-транспортними накладними №Р3279 від 24.11.2017, №Р3283 від 24.11.2017, №Р3284 від 24.11.2017, №Р3285 від 24.11.2017, №Р3286 від 24.11.2017 з відміткою вантажоодержувача про одержання вантажу, підписаним сторонами актом про надання послуг №57 від 29.11.2017.

Згідно умов договорів-заявок строк оплати - 7 днів після отримання оригіналів ТТН.

За вих. №25/6/18-1 позивачем було надіслано відповідачу претензію про оплату послуг з перевезення у розмірі 75 000,00 грн. до 21.05.2018.

17.07.2018 відповідач оплатив послуги частково в сумі 10 000,00 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати вартості робіт, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 65 000,00 грн. основного боргу, 2 057,05 грн. 3% річних, 5 545,50 грн. інфляційних.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Частинами 1, 3 статті 181 ГК України визначено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до частини 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Сторони є вільними в укладенні договору, а також у визначенні форми договору (усна чи письмова), що підтверджується ст. 218 ЦК України, яка передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорюваних окремих його частин може доводитися, в тому числі, письмовими доказами.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частиною 3 ст. 909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Таким чином, з наведеного вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини з перевезення вантажу, що в сукупності підтверджується укладенням договору-заявки на перевезення, належним чином оформленими товарно-транспортними накладними.

Факт надання послуг з перевезення підтверджується відмітками вантажоодержувачів на товарно-транспортних накладних в графі про прийняття вантажу.

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов'язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем нараховано 7 602,55 грн. 3% річних та інфляційних.

Судом перевірено розрахунок та встановлено, що з урахуванням дати виникнення прострочення відповідача, а також листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» розмір 3% річних та інфляційних повинен становити 7 491,55 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 65 000,00 грн. основного боргу, 7 491,55 грн. 3% річних та інфляційних

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 126 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 14 715,00 грн. надано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №486, виданого 10.01.2011, договору №11/5-18/01пд про надання правової допомоги від 11.05.2018, акту №1/11/18-1 здачі-прийняття наданих послуг від 01.11.2018 на суму 14 715,00 грн., платіжного доручення №156 від 05.11.2018 на суму 14 715,00 грн., ордеру серії ЛВ №123260 від 19.05.2018.

Ознайомившись з вищезазначеними документами, оцінивши наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 8 823,23 грн. Наведений висновок суду обгрунтовується тим, що розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, так як за своєю категорією не є складною, спір виник внаслідок прострочення відповідача щодо оплати вартості послуг з перевезення; обсягу наданих адвокатом послуг і часу витраченого для надання правничої допомоги (досудове врегулювання спору, шляхом підготовки та направлення претензії, підготовка та подання позовної заяви, участь в судовому засіданні); ціні позову, яка не є великою (65 000,00 грн.)

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 599, 612, 625, 626, 909 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми», с. Давидів, Львівська, 2а, Пустомитівський район, Львівська область (ідентифікаційний код 36874925) на користь фізичної особи-підприємця Коваля Володимира Васильовича, АДРЕСА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) 65 000,00 грн. основного боргу, 7 491,55 грн. 3% річних та інфляційних, 1 759,36 грн. судового збору, 8 810,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 20.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 26.12.2018.

Суддя Мазовіта А.Б.