ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2018 м.Дніпро Справа № 912/872/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: Тимошенко А.А., ордер серії КР №028033 від 17.11.2018, адвокат;

від відповідача: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Панежи Олександра Григоровича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.08.2018 у справі №912/872/18 (суддя Кабакова В.Г., повний текст рішення складений 03.09.2018)

за позовом: Приватного підприємства "Простір Кіровоград", м.Кропивницький

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Панежи Олександра Григоровича, м.Кропивницький

про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення 13 600 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Приватне підприємство "Простір Кіровоград" (надалі - ПП "Простір Кіровоград") звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Панежи Олександра Григоровича (надалі - ФОП Панежа О.Г.) з вимогами про:

- зобов'язання відповідача не пізніше трьох днів з дня набрання рішенням законної сили звільнити торгівельну площу в кількості 8 кв.м в модулі № 91-92 у першому метизному ряду та в кількості 8 кв.м в модулі № 91-92 у другому метизному ряду на ринку "Європейський" по вул. Академіка Тамма 7б у м.Кропивницький;

- стягнення упущеної вигоди в сумі 13 600 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідач після закінчення строку дії договорів найму торгівельної площі №184 та № 215 від 12.02.2017 не звільнив орендовану торгівельну площу - 16 кв.м та не повернув її позивачу, а продовжує її використовувати за відсутності будь-яких правових підстав, що призвело до неотриманого позивачем прибутку як збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 13 600 грн.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 29.08.2018 у справі №912/872/18 (суддя Кабакова В.Г.) позов задоволено частково; ФОП Панежу О.Г. зобов'язано не пізніше трьох днів з дня набрання рішенням законної сили звільнити торгівельну площу в кількості 8 кв.м в модулі № 91-92 у першому метизному ряду та в кількості 8 кв.м в модулі № 91-92 у другому метизному ряду на ринку "Європейський" по вул. Академіка Тамма 7б у м.Кропивницький; з ФОП Панежі О.Г. на користь ПП "Простір Кіровоград" стягнуто 1 762 грн. судового збору; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ФОП Панежа О. Г. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що:

- докази, на підставі яких суд першої інстанції встановив обставини у справі та обґрунтував свої висновки, не містять відомостей, що входять до предмета доказування, тобто є неналежними;

- матеріалами справи не доведено належність модулів №91-92 на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ХХІ-ВІК» (надалі - ТОВ «ХХІ-ВІК») та передачу зазначених модулів від ТОВ «ХХІ-ВІК» по ланцюгу правочинів до позивача; не доведено і те, що позивач мав право передавати в користування вказані вище модулі відповідачу за відповідним договором, а в подальшому і вимагати від відповідача повернення таких модулів;

- ряд документів, які надані позивачем в якості доказів на підтвердження своїх вимог, не є копіями в розумінні ч.4 ст.91 Господарського процесуального кодексу України, п.5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55;

- докази, подані позивачем до місцевого господарського суду 29.08.2018 разом з додатковими поясненнями, а саме лист позивача від 22.08.2018, лист ТОВ «ХХІ-ВІК» №53 від 28.08.2018, а також план земельної ділянки, не могли прийматись судом до розгляду, оскільки вони були подані позивачем з порушенням строку, визначеного ч.2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, без обгрунтування неможливості їх подання у визначений законом строк;

- рішення суду першої інстанції в частині зазначення про аналогічність майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказує на позасудове вчинення судом дій щодо самостійного збирання доказів, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, які б містили відомості подібного роду та були подані сторонами по справі чи витребувані судом за відповідною ухвалою.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №912/872/18; розгляд справи призначено на 17.12.2018.

17.12.2018 в судовому засіданні апеляційний господарський суд заслухав доводи сторін по суті апеляційної скарги, оголошено перерву в ньому до 26.12.2018 о 12 год. 10 хв.

26.12.2018 у призначений Центральним апеляційним господарським судом час (12 год. 10 хв.) сторони в судове засідання не з'явились, звернулись з клопотаннями: позивач щодо оголошення перерви в судовому засіданні до моменту прибуття його представника в суд; відповідач щодо відкладення розгляду справи на іншу дату, які обгрнутовані складними погодними умовами на трасі між містами Кіровоград - Дніпро та неможливістю вчасно прибути на виклик суду.

Враховуючи, що 26.12.2018 є останнім днем строку розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, встановленого ч.1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, зазначені обставини унеможливлюють відкладення розгляду справи; судове засідання 26.12.2018 розпочалось о 15 год. 43 хв., на яке прибув представник позивача.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що місцевий господарський суд не припустився порушень процесуального права, на які посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі, а наведені останнім порушення не могли б навіть у разі їх наявності призвести до неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, між ПП "Простір Кіровоград" (суборендар) та ФОП Панежею О.Г. (орендар) укладено два договори найму торгівельної площі №184 від 12.02.2017 та №215 від 12.02.2017 (надалі - договори найму), згідно яких суборендар передає, а орендар приймає в користування торгівельні площі (об'єкти оренди) на території ринку "Європейський" для провадження торгівельної діяльності:

- модуль № 91-92, 1р Мет. загальною площею 8 кв.м;

- модуль № 91-92 2р Мет. загальною площею 8 кв.м.

Згідно п.2.1 договорів найму вступ орендаря до користування об'єктом оренди наступає одночасно з підписанням сторонами акта прийому-передачі об'єкту оренди.

Об'єкт оренди вважається поверненим суборендарю з моменту підписання сторонами акту про повернення об'єкту оренди (п.2.2. договорів найму).

Власником об'єкту оренди залишається орендодавець, а суборендар та орендар користуються ним протягом передбаченого договором терміну (п.2.3 договорів найму).

Орендна плата визначається у розмірі 200 грн. за місяць в т.ч. ПДВ (п.3.1. договорів найму).

Орендна плата орендарем сплачується в готівковій формі (шляхом внесення коштів до каси підприємства) наперед не пізніше 20 числа кожного місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата. Орендна плата підлягає сплаті незалежно від результатів провадження господарської діяльності орендаря та фактичного використання ним об'єкта оренди (п.3.2. дговорів найму).

Орендна плата нараховується з дати підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту оренди, що орендується (п.3.3. договорів найму).

Згідно п. 4.11 договорів найму орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання договору повернути суборендарю об'єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати суборендарю збитки у разі погіршення стану об'єкту оренди з вини орендаря.

Відповідно до п. 9.1 договорів найму, вони набувають чинності з моменту підписання сторонами та діють до 31.12.2017.

Договори може бути продовжено виключно за взаємної згоди сторін шляхом підписання додаткової угоди не пізніше як за 30 днів до його закінчення (п. 9.2. договорів найму).

Позивач зазначає, що відповідач продовжує користуватись спірними торгівельними площами для здійснення торгівельної підприємницької діяльності, а він позбавлений можливості використовувати її для здачі в оренду та отримання прибутку, внаслідок чого стверджує про отримання збитків, що стало підставою звернення з даним позовом до суду. Вказує, що сплачені відповідачем у грудні 2017 грошові кошти, як плата за «оренду торгівельної площі метиз 1, 2, ряд № 91-92 дог 184, 215 за «січень», йому повернуті за відсутності правових підстав для їх оплати та отримання позивачем. Однак, ФОП Панежа О.Г. об'єкт оренди не повернув та продовжує ним користуватися для здійснення підприємницької діяльності.

В матеріалах справи містяться акти прийому - передачі об'єктів оренди до договорів найму (а.с. 27-28, т.1).

Відповідач, зі свого боку, стверджує, що акти приймання-передачі об'єктів оренди він не підписував, внаслідок чого вважає договори найму неукладеними. Зазначає, що він є власником об'єктів оренди за договорами найму, тому відсутні підстави для задоволення позову. Разом з тим підтвурджує підписання ним договорів найму та користування об'єктом оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно з ч.6 даної статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.2, ч.3 ст.180 Господарського кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.628, ст. 629 Цивільного кодексу України).

Сторони у належній формі досягли згоди щодо предметів договорів найму, порядку їх передачі, сплати орендної плати, строку дії договорів, тобто узгодили всі істотні умови, які необхідні для даного виду договору.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строку, встановлений договором.

Згідно ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 9.1. договорів найму встановлено строк їх дії до 31 грудня 2017 року.

В п.9.2. договорів найму передбачено, що їх може бути продовжено виключно за взаємної згоди сторін шляхом підписання додаткової угоди не пізніше як за 30 днів до їх закінчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

23.12.2018 та 16.01.2018 ПП "Простір Кіровоград" надіслало ФОП Панежі О.Г. повідомлення з вимогами звільнити торгівельні площі в розмірі 16 кв.м в р.1№91, 92 та р.2 № 91, 92 на ринку "Європейський" (т. 1 а.с. 31-37).

Підставою позову позивач визначив ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Приймаючи до уваги ті обставини, що:

-відповідач підтвердив факт підписання договорів найму та користування об'єктом оренди, а згідно п.9.1 договорів найму вони набули чинності в момент їх підписання, тобто з 12.02.2017;

-пунктом 9.1 договорів найму сторонами визначено, що вони діють до 31.12.2017;

-відповідач протягом дії договорів найму на їх виконання сплачуав орендну плату позивачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями прибуткових касових ордерів №10 від 23.02.2017, №103 від 27.02.2017, №218 від 24.04.2017, №306 від 24.05.2017, №428 від 30.06.2017, №517 від 21.07.2017, №599 від 22.08.2017, №687 від 25.09.2017;

- після закінчення строку дії договорів найму згоди на продовження їх дії від ПП «Простір Кіровоград» відповідач не отримав, спірні торгівельні площі не звільнив, колегія суддів вважає, що позов в частині зобов'язання звільнити торгівельну площу в кількості 8 кв.м в модулі № 91-92 у першому метизному ряду та в кількості 8 кв.м в модулі № 91-92 у другому метизному ряду на ринку "Європейський" по вул.Академіка Тамма 7б у м.Кропивницький є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Заперечення апелянта, які зводяться до необхідності встановлення власника об'єкта оренди, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки предметом позову у даній справі є звільнення відповідача з торгівельних площь (об'єктів оренди за договорами №184 від 12.02.2017 та №215 від 12.02.2017), які є діючими, у встановленому законом порядку недійсними не визнані, а отже в силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковими для виконання сторонами, тобто встановлення таких обставин є за межами позовних вимог. До того ж, підписавши договори найму, відповідач визнав, що власником об'єкту оренди залишається орендодавець, а суборендар та орендар користуються ним протягом передбаченого договором терміну (п.2.3 договорів найму). Свої ж доводи відносно того, що відповідач є власником об'єктів оренди за договорами найму належними та допустимими доказами, у відповідності до ст.ст. 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, апелянт не підтвердив.

В обґрунтування вимог про стягнення з відповідача упущеної вигоди (збитків) в сумі 13 600 грн. позивач зазначає, що ПП "Простір Кіровоград" позбавлене можливості користуватись спірними торгівельними площами та отримувати прибуток, внаслідок чого несе збитки, оскільки змушене сплачувати орендну плату на користь ПП "Торенд" згідно договору суборенди нежитлової будівлі торгівельного комплексу № 15/02 від 12.02.2017, і водночас не може здавати займану відповідачем торгівельну площу в кількості 16 кв.м в оренду іншим особам. Зважаючи на середню ставку орендної плати в розмірі 2 000 грн на місяць за торгівельну площу в модулях площею 8 кв.м, аналогічних тим, що були передані в користування відповідачу станом на день звернення до суду з даним позовом, суму неотриманого прибутку позивача від можливої передачі даної торгівельної площі в оренду іншим орендарям за період з 01.01.2018 зазначає у 13 600 грн.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад господарського правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин, збитки, як результат такої діяльності, причинний зв'язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками, вина учасника господарських відносин.

В обґрунтування вимог про стягнення збитків позивач посилається на ті обставини, що у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, яка полягає у неповерненні орендованого майна всупереч вимогам ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України, він не зміг отримати орендну плату від використання майна, яку міг би одержати за звичайних обставин, якби право його не було порушено.

За приписами ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Неодержаний прибуток (неотриманий доход, упущена вигода) - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззаперечно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Натомість, позивачем не надано доказів отримання пропозиції контрагентів на укладення договорів оренди майна на умовах сплати орендної плати у розмірі, зазначеному позивачем у розрахунку суми збитків тощо.

За доводами позивача, збитків йому завдано через неповернення відповідачем переданого за договорами найму майна. Однак, як правильно зазначив місцевий господарський суд, вимоги позивача про стягнення спірних збитків не доведені та не підтверджені, вони ґрунтуються на припущеннях про ймовірне отримання позивачем вказаних коштів, зокрема, й можливого прибутку у вигляді орендної плати від укладення договорів оренди торгівельних площ. Позивачем не доведено, що він міг і повинен був отримати вищезазначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості отримати прибуток станом на дату звернення з позовом до суду.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення збитків (упущеної вигоди) в сумі 13 600 грн.

Відносно інших доводів апелянта слід зазначити, що наявні в матеріалах справи копії поданих позивачем документів, які, за твердженням відповідача, є неналежним чином засвідченними позивачем, відповідають поданим ПП "Простір Кіровоград" апеляційному господарському суду в судовому засіданні для огляду оригіналам; докази, подані позивачем до місцевого господарського суду 29.08.2018 разом з додатковими поясненнями, а саме лист позивача від 22.08.2018, лист ТОВ «ХХІ-ВІК» №53 від 28.08.2018, а також план земельної ділянки виходять за межі предмету доказування, про що зазначено вище; дії суду першої інстанції щодо прийняття таких доказів до розгляду не разом з поданням позовної заяви та отримання відомостей в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не призвели до неправильного вирішення справи, на суть прийнятого місцевим господарським судом рішення не вплинули, отже доводи апелянта є такими, що не заслуговують на увагу.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вірного по суті оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, пов'язані з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, покладаються на ФОП Панежу О.Г.

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Панежи Олександра Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.08.2018 у справі №912/872/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

(Повний текст постанови складено 09.01.2019).