ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. Справа №914/1445/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Скрипчук О.С

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

Секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради за № 2302-вих-6459 від 05.11.2018 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.10.2018 (повний текст ухвали складено 25.10.2018 року, м. Львів, суддя Фартушок Т.Б.)

у справі № 914/1445/18

за первісним позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, Львівська область, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Сюрприз, м. Львів

про розірвання договору оренди, зобовязання повернути обєкт оренди шляхом виселення та стягнення заборгованості в сумі 70 235,80 грн.

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Сюрприз, м. Львів

до відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

про визнання недійсними окремих частин договору.

за участю представників за первісним позовом:

від позивача, ОСОБА_2 - довіреність № 2302-вих-1764 від 12.03.2018

від відповідача, ОСОБА_3 - ордер серії ЛВ № 121922 від 11.12.2018

ВСТАНОВИВ:

Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, Львівська область, м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сюрприз», м. Львів про стягнення 70 235,80 грн. заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди № Г-10341 від 22.12.2016 та зобовязання повернути обєкт оренди шляхом виселення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сюрприз» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів про визнання недійсними абз. 3 Розділу 1 договору оренди № Г-10341 від 22.12.2016: «Вартість обєкта оренди, відповідно до звіту про експертну оцінку, затвердженого Управлінням комунальної власності від 05.12.2016 № 2145/е, станом на 31.10.2016 становить 375 200 грн. (триста сімдесят пять тисяч двісті гривень 00 копійок) без ПДВ» та п. 5.1. договору: «Розмір орендної плати за обєкт оренди визначається відповідно до чинної на час укладення цього договору ОСОБА_3 розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою міської ради від 07.06.2007 № 897 (із змінами та доповненнями), і складає (11067,85*0,15*25,3)+(11067,85*0,12*8,6)/12 = 4 452,04 грн. (чотири тисячі чотириста пятдесят дві гривні 04 копійок) без ПДВ за перший місяць оренди.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.09.2018 прийнято зустрічну позовну заяву ТОВ «Сюрприз» від 07.09.2018 до спільного розгляду з первісним позовом та обєднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.10.2018 призначено судову експертизу, провадження у справі № 914/1445/18 зупинено. Доручено проведення судової експертизи фахівцям Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Обєктами дослідження визначено наявні в матеріалах справи документи та об'єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення напівпідвалу під індексами 1-1 та 1-2, загальною площею 33,9 м. кв., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Б. Лепкого, 16.Поставлено на вирішення експерту наступні питання:

1)чи відповідає виконана ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» оцінка нежитлового приміщення площею 33,9 м. кв. за адресою: м. Львів, вул. Б. Лепкого, 16 станом на 31.10.2016р. вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам?

2) чи відповідає виконана ФОП ОСОБА_4 оцінка нежитлового приміщення площею 33,9 м. кв. за адресою: м. Львів, вул. Б. Лепкого, 16 станом на 31.10.2016р. вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам?

3) яка ринкова вартість нежитлового приміщення площею 33,9 м.кв. за адресою: м. Львів, вул. Б. Лепкого, 16 станом на 31.10.2016.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.10.2018 у справі № 914/1445/18.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не враховано наступне:

- що обставина про те, якою була ринкова вартість обєкту оренди на моменту кладення спірного договору оренди не підлягає встановленню під час розгляду даної справи;

- вирішення експертом питання ринково вартості ціни обєкта мало б значення при вирішенні господарського спору про внесення змін до договору оренди щодо ціни;

- поставленні на вирішення експерта питання є питаннями застосування права, адже передбачають надання оцінки відповідності дій експертів-оцінювачів закону.

У відзиві на апеляційну скаргу від 16.11.2018 відповідач за первісним позовом просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.10.2018 у справі № 914/1445/18 без змін. При цьому, відповідач зазначає про те, що визначення дійсної ринкової вартості є необхідним для вирішення справи по суті, а додані до матеріалів справи звіти містять суттєві відмінності і суд не може самостійно визначити оцінку майна.

У судовому засіданні представники сторін навели свої доводи та міркування, викладені відповідно а апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, суд встановив наступне.

Предметом первісного позову в даній справі є вимога про стягнення з відповідача - ТОВ «Сюрприз» 70 235,80 грн. заборгованості з орендної плати за період з січня 2017 року по червень 2018 року, розірвання договору оренди № Г-10341 від 22.12.2016 та зобовязання повернути обєкт оренди шляхом виселення.

В обґрунтування первісних позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов, укладеного між сторонами договору оренди не сплачував орендної плати, що відповідно до ст. 526, ч. 2 ст. 651 ЦК України, норм Закону України «Про оренду державного та комунального майна», є підставою для стягнення 70 235,80 грн. орендної плати та розірвання договору оренди від 22.12.2016 з відповідними наслідками.

Предметом зустрічного позову є визнання недійсними окремих частин договору оренди № Г-10341 від 22.12.2016 , а саме: абз. 3 розділу 1 договору оренди № Г-10341 від 22.12.2016, в якому визначена вартість обєкта оренди, відповідно до звіту про експертну оцінку, затвердженого Управлінням комунальної власності від 05.12.2016 № 2145/е, станом на 31.10.2016 та п. 5.1. договору оренди, в якому визначено розмір орендної плати.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ТОВ Сюрприз покликається на те, що відповідно до звіту про оцінку майна (нежитлового приміщення площею 33,9 м. кв. за адресою: м. Львів, вул. Б. Лепкого, 16) проведену ФОП ОСОБА_4 на замовлення орендаря, така станом на 31.10.2016 становить 168 897 грн., що є нижчою більш як на 50 %, аніж оціночна вартість обєкта оренди, зазначена в договорі оренди від 22.12.2016 та визначена на підставі оцінки, проведеної 29.11.2016 ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради». За таких обставин, відповідач зазначає про недійсність та необєктивність проведеної ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» оцінки майна.

Постановляючи ухвалу про призначення експертизи у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що надані сторонами звіти про оцінку майна станом на 31.10.2016, проведені ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» 29.1.2016 та ФОП ОСОБА_4 є взаємно суперечливими, та вказав про необхідність встановлення дійсної вартості обєкта оренди станом на 31.10.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно з ст. 100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ст. 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Приписами ст. 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зупинення провадження у справі у звязку з призначенням експертизи є не обовязком суду, а правом при реалізації якого, суду слід навести обґрунтовані мотиви необхідності вчинення такої процесуальної дії як зупинення провадження у справі саме у звязку з її призначенням, що зумовлює, щонайменш, викладення (наведення) судом в ухвалі про зупинення провадження у справі фактичних даних, що входять до предмету доказування у даній справі та які не можуть бути встановлені судом, а виключно судовими експертами, оскільки їх встановлення потребує спеціальних знань.

Спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди нерухомого майна № Г-10341 від 22.12.2016, за умовами якого відповідач за первісним позовом отримав в строкове платне користування нерухоме майно - приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Б.Лепкого, 16, загальною площею 33,9 кв.м, загальною вартістю 375 200 грн., яка встановлена на підставі оцінки, проведеної ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради». Орендна плата становить 4 452,04 грн. Строк дії договору оренди визначений до 21.12.2019 включно.

Після укладення договору оренди № Г-10341 від 22.12.2016 його умови змінені сторонами не були. Станом на день звернення з первісним позовом до суду договір оренди нерухомого майна № Г-10341 від 22.12.2016 є дійсним.

Як зазначалося вище, предметом первісного позову в даній справі є вимога про стягнення з відповідача - ТОВ «Сюрприз» 70 235,80 грн. заборгованості з орендної плати за період з січня 2017 року по червень 2018 року, розірвання договору оренди № Г-10341 від 22.12.2016 та зобовязання повернути обєкт оренди шляхом виселення. Предметом зустрічного позову є визнання недійсними абз. 3 розділу 1 договору оренди № Г-10341 від 22.12.2016, в якому визначена вартість обєкта оренди, відповідно до звіту про експертну оцінку, станом на 31.10.2016 та п. 5.1. договору оренди, в якому визначено істотну умову договору оренди - розмір орендної плати.

При винесенні судом оскаржуваної ухвали на вирішення судового експерта поставлені питання щодо правильності проведення оцінки нерухомого майна (обєкта оренди) станом на дату (31.10.2016), яка передувала укладенню договору від 22.12.2016, оцінки майна, яка була проведена оцінювачем після укладення договору оренди від 22.12.2016 та встановлення ринкової вартості орендованого майна станом на 31.10.2016. Як на підставу призначення судової експерти, суд покликався на те, що надані сторонами звіти про оцінку майна станом на 31.10.2016, проведені 29.11.2016 ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» та ФОП ОСОБА_4, є взаємно суперечливими, та вказав про необхідність встановлення дійсної вартості обєкта оренди станом на 31.10.2016.

Однак про винесенні ухвали про призначення судової експертизи, що зумовило зупинення провадження у справі, суд першої інстанції не зазначив, у чому полягає потреба у спеціальних знаннях та неможливість встановити фактичні дані, а відтак вирішити спір по суті.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті ухвали про призначення судової експертизи місцевий господарський суд в порушення норм процесуального закону не навів обґрунтованих мотивів, які дали підстави для неможливості зясування фактичних обставин спору в межах господарського судочинства без призначення судової експертизи, зокрема наявність обґрунтованих сумнівів у наданих сторонами доказах, протиріч у наданих доказах, відсутність конкретних відомостей, необхідних для зясування обставин, що мають значення для справи з огляду на предмет спору та підстави позову, а також не врахував ту обставину, що оцінка орендованого майна, була проведена на замовлення відповідача за первісним позовом вже після укладення та виконання сторонами умов договору оренди № Г-10341 від 22.12.2016. Тобто, суд не обґрунтував неможливості розгляду позовних вимог по суті за результатами оцінки наявних у справі доказів у їх сукупності, враховуючи предмет спору за первісним та зустрічними позовами.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про призначення у справі № 914/1445/18 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна та розірвання договору оренди, про визнання недійсними пунктів договору оренди, судової експертизи. При цьому, суд першої інстанції помилково в ухвалі не визначив вид судової експертизи.

У зв'язку з чим, з урахуванням конкретних обставин справи, ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.10.2018 у справі № 914/1445/18 (про призначення судової експертизи) не можна визнати обґрунтованою та такою, що винесена з дотриманням норм процесуального права.

Як наслідок, необґрунтоване призначення судової експертизи призвело до прийняття господарським судом рішення про зупинення провадження у справі.

Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 23.10.2018 у справі № 914/1445/18 та направлення справи для розгляду до суду першої інстанції.

Стосовно доводів позивача про те, що поставленні на вирішення експерта питання є питаннями права, адже передбачають надання оцінки відповідності дій експертів-оцінювачів закону, судова колегія зазначає, що відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, на вирішення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи може бути поставлене питання чи відповідає виконана оцінка нерухомого майна (зазначити об'єкт) вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам.

Відповідно до п. «в» ч. 4 ст. 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на ТОВ «Сюрприз».

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 280, 281 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради за № 2302-вих-6459 від 05.11.2018 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.10.2018 у справі № 914/1445/18 скасувати.

3. Справу № 914/1445/18 направити Господарському суду Львівської області для продовження розгляду.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сюрприз» (, 79007, м. Львів, вул. Б.Лепкого, 14) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (, 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15) 1 762 грн. судового збору за результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 26.12.2018.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Зварич О.В.