ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

м. Чернівці

28 грудня 2018 року

Справа № 926/2470/18

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Марущака І.В., розглянувши

заяву Міського комунального підприємства «Реклама»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетингова група «Ленардо»

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в сумі 2000 грн,

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство «Реклама» звернулося до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетингова група «Ленардо» 2000 грн боргу за додатком № 1 від 30.06.2017 до договору від 30.06.2017 № 19/30/06/17 на надання рекламних послуг.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що стягувач надав боржнику послуги з розміщення реклами боржника на рекламоносіях стягувача, проте боржник не виконав свого обов’язку щодо їх оплати, внаслідок чого заборгував стягувачу 2000 грн.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

За змістом статей 147, 148 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною другою статті 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

У частині першій статті 151 ГПК України зазначено, що за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

За приписами статті 4 Закону України “Про судовий збір” за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2018 рік – 176,20 грн).

До заяви про видачу судового наказу також додається документ, що підтверджує сплату судового збору (пункт 1 частини третьої статті 150 ГПК України).

Однак, як вбачається з матеріалів заяви про видачу судового наказу, заявником не надано доказів сплати судового збору у встановлених Законом України “Про судовий збір” порядку та розмірі.

Таким чином, заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам, установленим статтею 150 ГПК України.

Пунктом 1 частини першої статті 152 ГПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Крім того, статтею 149 ГПК України унормовано, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.

За загальним правилом, відповідно до частини першої статті 27 ГПК України позов пред’являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.

Натомість, як убачається з поданої заяви, місцезнаходженням відповідача є м. Київ, яке територіально віднесено до юрисдикції Господарського суду м. Києва, проте заяву про видачу судового наказу заявник спрямував до Господарського суду Чернівецької області.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви стягувача слід відмовити також на підставі пункту 9 частини першої статті 152 ГПК України у зв’язку з порушенням правил підсудності.

У свою чергу частиною другою статті 154 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно із частиною другою статті 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З огляду на недотримання заявником вимог пунктів 1 та 9 частини третьої статті 150 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу щодо стягнення з боржника заборгованості за додатком № 1 від 30.06.2017 до договору від 30.06.2017 № 19/30/06/17 на надання рекламних послуг у сумі 2000 грн.

Водночас суд вважає за належне роз’яснити стягувачу, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина перша статті 153 ГПК України).

Керуючись статтями 150, 152-155, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Міському комунальному підприємству «Реклама» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетингова група «Ленардо» 2000 грн боргу за додатком № 1 від 30.06.2017 до договору від 30.06.2017 № 19/30/06/17 на надання рекламних послуг.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 28 грудня 2018 року.

Суддя                                           І.В. Марущак