РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2018Справа № 910/14404/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/14404/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс";
ДоАкціонерного товариства "Українська залізниця";
Простягнення 36 685,55 грн.
без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 36 685,55 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не забезпечено збереження майна (цілісності вагонів) позивача під час курсування залізничними коліями, внаслідок чого, як зазначає позивач, останнім понесені збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2018 відкрито провадження у справі № 910/14404/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв'язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

Оскільки з 27.11.2018 найменування відповідача було змінено з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця", а тому розгляд справи відбувається з урахуванням таких змін (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в матеріалах справи).

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав, проте в установлений строк та поза строком відзив на позовну заяву не надав, заявлені вимоги не заперечив. Зважаючи на викладене, розгляд і вирішення заявленого спору відбувається за наявними матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 166, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

Повно і всебічно з'ясувавши обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

0.01.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" в якості замовника та Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" якості підрядника було укладено договір на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням № Дон/В-18041/НЮ від 10.01.2018, за яким підрядник зобов'язався на свій ризик та за завданням замовника виконувати технічне обслуговування з відчепленням вагонів замовника: ТОв-1 (технічне обслуговування порожніх вантажних вагонів з відчепленням при підготовці їх до перевезень) та ТОв-2 (технічне обслуговування вантажних вагонів з відчепленням їх від поїздів) силами та на базі структурних підрозділів підрядника - вагонних депо (Волноваське вагонне депо, Покровське вагонне депо, Попаснянське вагонне депо, Слов'янське вагонне депо, Констянтинівське вагонне депо, Лиманське вагонне депо), а замовник зобов'язався приймати та оплачувати надані послуги.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні-травні 2018 року Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" здійснювалися перевезення вантажних вагонів, що перебувають у користування на умовах оренди у Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", а саме: №№ 59724971, 59670489, 53511234, 59086710, 61296828, що підтверджується залізничними накладними №№ 49462963, 49492143 (49497399), 49666282, 49642903 (49860737), 49560997.

На залізничній станції Волноваха (код станції 486202) позивачем виявлено пошкодження (розкомплектування) вищевказаних вагонів, які в подальшому були направленні на технічне обслуговування через встановлення відсутності головної та магістральної частини повітророзподільника, у зв'язку з чим оформлені повідомлення форми ВУ-23М від 29.04.2018 № 6981 щодо вагону № 59724971, від 29.04.2018 № 7175 щодо вагону № 59670489, від 11.05.2018 № 7806 щодо вагону № 53511234, від 16.05.2018 № 7731 щодо вагону № 59086710, від 10.05.2018 № 7736 щодо вагону № 61296828.

Спір у справі виник внаслідок заподіяння відповідачем позивачеві збитків, оцінених ним у 36 685,55 грн. через незабезпечення відповідачем збереження цілісності таких вагонів під час здійснення вантажних перевезень силами Української залізниці.

Відповідно до п. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні.

З метою складання актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М позивач направив структурному підрозділу відповідача "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" заяви від 11.05.2018 № 2364/ДВ та від 25.05.2018 № 2570/ДВ (вх. № 19/1621 від 18.05.2018 та від 29.05.2018 № 19/1724), а також для складання комерційних актів форми ГУ-22 були направлені заяви від 11.05.2018 № 2363/ДВ та від 25.05.2018 № 2569/ДВ (вх. № 369 від 18.05.2018 та вх. № 397 від 29.05.2018).

На заяви № 2363/ДВ від 11.05.2018 та № 2569/ДВ від 25.05.2018 позивач отримав відмову у складанні комерційних актів форми ГУ-22, оскільки складання комерційних актів, з посиланням на те, що породні разобладнані вагони Правилами перевезень вантажів не передбачено.

У подальшому позивач звернувся до Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за скаргами на дії начальника станції "Волноваха" від 31.05.2018 № 2665/ДВ та від 04.06.2018 № 2711/ДВ (докази вручення приєднано до позовної заяви) та зі скаргами до ім'я структурного підрозділу "Служба вагонного господарства" регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 31.05.2018 № 2664/ДВ та від 04.06.2018 № 2712/ДВ на дії на дії начальника структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" (докази отримання в матеріалах справи).

У позовній заяві позивач вказує, що такі скарги були ним подані направлені у зв'язку з тим, що посадові особи, які представляють структурні підрозділи відповідача, відмовили Товариству з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" у складанні необхідних актів. У своїх скаргах позивач просив розглянути скарги та за результатами їх розгляду, надати начальнику станції "Волноваха" і начальнику структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" розпорядження про складання комерційних актів та актів про пошкодження вагонів відповідно до вимог Правил складання актів. Описуючи такі обставини, позивач доводить перед судом, що ним вчинено всіх залежних від нього дій для доведення обставин пошкодження вагонів в установлений законодавством спосіб та обставин неналежного виконання відповідачем в особі його структурних підрозділів, їх прямих зобов'язань, передбачених Статутом залізниць України та Правилами складання актів щодо своєчасного і належного складання актів форми ГУ-22 і ВУ-25М.

Відповідно до п. 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Також у даному стандарті зазначено, що пошкодження можуть бути істотними і бути причиною вилучення вагона із експлуатації. Таким чином, складання відповідачем актів форми ВУ-23М є підтвердженням того, що вагони були пошкоджені і саме цей акт є підставою для перерахування вагонів із робочого парку до нерабочого.

Відповідно до п. 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями) забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей, зокрема, несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз'єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно з п. 6.2.1 зазначеної Інструкції, при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність виключає постановку такого вагона в состав поїзду.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, описані вагон були направлені на технічне обслуговування, що підтверджується оформленими повідомленнями форми ВУ-23М.

Для усунення пошкоджень (розукомплектування) вагонів позивач передав структурному підрозділу відповідача Волноваському вагонному депо деталі, аналогічні ним, що виявилися відсутніми на вагонах, для подальшого їх встановлення, адже виявлені пошкодження унеможливили їх використання за призначенням, а позивач потребував їх експлуатації для забезпечення нормальної господарської діяльності, уникнення простою та порушення строків виконання зобов'язань перед власними контрагентами, у тому числі - відповідачем.

Для усунення пошкоджень позивач придбав необхідні деталі для їх встановлення замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах, а саме:

- за договором поставки № 710/16 від 01.11.2016, специфікацією № 17 від 02.10.2017 у Товариства з додатковою відповідальністю "Попаснянський ВРЗ" придбана головна частина 270.023-1 у кількості 5 шт. на загальну суму 25 865,22 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 131 від 10.01.2018;

- за договором поставки № 410/11 від 17.06.2011 і специфікації до нього від 16.06.2017 та від 08.11.2017 у Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" придбано болти 12x50 ГОСТ 7798:2008 пр у кількості (16 шт.) 0,96 кг на загальну суму 29,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 111393 від 04.12.2017 і рахунком № 500102091 від 06.11.2017, а також гайки М12 ГОСТ 5915:2008 у кількості 0,24 кг на загальну суму 6,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 554 від 19.06.2017 і рахунком № 500050181 від 16.06.2017;

- за договором поставки № 558/14 від 11.12.2014 і специфікації від 27.12.2017 до нього у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Лік-РТІ" придбано прокладки 270.326 ТУУ 6 00152135.047-97 у кількості 2 шт. на загальну суму 29,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 778 від 05.02.2018 і рахунком № 50 від 17.01.2018.

Крім того, на виконання вимог національного перевізника вантажів щодо необхідності модернізації магістральної частини повітророзподільника (лист ПАТ "Укрзалізниця" № Ц-5/458-16 від 03.03.2016, де зазначено, що з 01.04.2016 при виконанні КР, ДР та ТОВ-2 з несправності повітророзподільника обов'язково проводити модернізацію № 2154 "Модернизация крепления магистральной части воздухораспределителя условный № 483.000" за ТУ-32 Укрзалізпром 106-99 та відображати у формах ВУ-4М, ВУ-36М проведення модернізації магістральної частини повітророзподільника. При формуванні повідомлення 1354 забезпечити передачу коду модернізації 2154. Заборонити випуск вагонів з планових ремонтів, без проведення модернізації магістральних частин) позивач також здійснив закупку додаткових деталей, вартістю 40,56 грн.

Понесення таких витрат підтверджується договором поставки № 22 від 08.06.2015 зі специфікацією від 24.01.2017, підписаними з Товариством з додатковою відповідальністю ТД "Трубосталь", платіжним дорученням № 2657 від 30.03.2017 на оплату труби сталевої безшовної 27х3, 2х6000 мм ст. 10-20 ГОСТ 8734-75, а також договором поставки, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ", специфікації до нього від 14.12.2017 № 20, платіжним дорученням від 18.12.2017 № 111845 на суму , з яким придбано гарячекатаний лист 4х1250х600мм сталь Ст3пс-ГОСТ 1990374 ГОСТ 14637-89 ДСТУ 2651:2005/ГОСТ 380-2005.

Для цілей розрахунку збитків за цим позовом позивачем визначено свої витрати за описаними платіжними документами в сумі 12,96 грн. (за шайби модернізації у кількості 20 шт. та 27,60 грн. за кільця модернізації у кількості 20 шт).

Загальна вартість придбаних деталей відповідно до проведеного позивачем розрахунку становить 25 971,76 грн.(25 865,22 + 29,40 + 6,70 + 29,88+ 12,96 + 27,60).

Відповідно до п. 21 Правил користування вагонами і контейнерами ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Деталі, придбані позивачем для встановлення замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах були передані Структурному підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та були встановлені на зазначені вище вагони відповідно, що підтверджується актом № 309 від 31.05.2018 зняття з відповідального зберігання і витрат запасних частин, які постачає ТОВ "Лемтранс" для технічного обслуговування вагонів з відчепленням при підготовці до перевезень згідно договору № ДОН/В- 18041/НЮ від 10.01.2018.

На виконання вимог вищезазначених Правил користування вагонами і контейнерами, у зв'язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" для проведення ремонтних робіт по встановленню деталей на розукомплектовані вагони, що підтверджується актом від 31.05.2018 № 5 щодо виконання технічного обслуговування вагонів №№ 59724971, 59670489, 53511234, 59086710, 61296828 та повідомленнями про прийняття вагонів з ремонту форми ВУ-36М від 03.05.2018 № 9602, від 04.05.2018 № 9606, від 11.05.2018 № 9711, від 22.05.2018 № 9837, від 22.05.2018 № 9836, а також платіжним дорученням від 11.05.2018 № 3743 за рахунком-фактурою від 10.05.2018 № 147/729.

Для цілей цього позову, розраховуючи розмір позовних вимог, позивач визначає вартість витрат по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони в сумі 10 713,79 грн.

Згідно п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, сума збитків за пошкодження вагона складається з витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрати на перевезення вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надаються разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням, визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п. 14 цих Правил.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку з незабезпеченням збереженості його майна - вагонів під час перевезення, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу суму збитків, понесених останнім у зв'язку із заміною розукомплектованих деталей у розмірі 36 685,55 грн., де 25 971,76 грн. вартість придбаних деталей та 10 713,79 грн. вартість послуг з технічного обслуговування.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під'їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 28.09.2004 № 856, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Як встановлено судом, квітні-травні 2018 року відповідачем здійснено перевезення вантажних вагонів, що перебувають у користуванні позивача №№ 59724971, 59670489, 53511234, 59086710, 61296828.

У ст. 8 Статуту вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 2.04.2001 (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

Згідно з п. 3.4 Правил власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред'явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Розглядаючи заявлений спір, суд враховує відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів №№ 59724971, 59670489, 53511234, 59086710, 61296828 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Обставини допуску перерахованих вагонів до руху залізничними коліями у технічно справному стані не спростовується також самим відповідачем.

Відповідно до п. 4.6 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених, наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, обов'язок охорони вагонів і вантажів на під'їзній колії покладається на підприємство. Якщо під'їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під'їзної колії організовує залізниця.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв'язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" для проведення ремонтних робіт, що підтверджується описаними вище та приєднаними до позовної заяви документами. Також, матеріали справи містять документальне підтвердження фактичного понесення повивачем витрат у заявленій до стягнення з відповідача сумі.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В силу приписів ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 № 6-469св10).

В оглядовому листі Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 № 01-8/917 зазначається, що "приватні" (власні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою залізничного тарифу, мають правовий статус "вантажу" (вантаж на колесах).

Тобто, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов'язки, передбачені Статутом залізниць України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 № 904/4195/16, від 17.01.2017 № 904/3013/16.

Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов'язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має відносно залізниці права та обов'язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі пошкодження або розукомплектування, або втрати частини вагонів із групи - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом залізниць розмірах.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За приписами п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем, в свою чергу, не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму збитків.

Таким чином, оскільки при перевезенні належних позивачу вагонів №№ 59724971, 59670489, 53511234, 59086710, 61296828 залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження, у зв'язку з чим позивачем понесено витрати на оплату вартості ремонту з урахуванням вартості замінених деталей на суму 36 685,55 грн., суд дійшов висновку, що покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим, тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 36 685,55 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку із задоволенням позову судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 236-241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 46-46 А, ідентифікаційний код 30600592) 36 685 (тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят п'ять) грн. 55 коп. збитків та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко