ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. Справа№ 910/7642/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Васів Ю.М., адвокат, ордер №085998 від 02.07.2018;

від першого відповідача - Герасименко М.В., адвокат, довіреність №389 від 19.03.2018;

від другого відповідача - не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 про закриття провадження у справі №910/7642/18 (суддя Картавцева Ю.В.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та товариства з обмеженою відповідальністю «Хастром» про визнання права та визнання відсутнім права,

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (далі - ТОВ «Лайк-Сіті») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») та товариства з обмеженою відповідальністю «Хастром» (далі - ТОВ «Хастром») про:

- визнання права за ТОВ «Лайк-Сіті» вимагати від ТОВ «Хастром» сплати суми боргу за кредитним договором №4Х14310И від 11 вересня 2014 року в розмірі 155 899 333,34 грн., яку ТОВ «Лайк-Сіті» сплатило на користь АТ КБ «Приватбанк» за ТОВ «Хастром» по договору поруки;

- визнання відсутнім у АТ КБ «Приватбанк» права вимагати від ТОВ «Хастром» сплати суми боргу за кредитним договором №4Х14310И від 11 вересня 2014 року в розмірі 155 899 333,34 грн., сплаченому ТОВ «Лайк-Сіті» за ТОВ «Хастром» по договору поруки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 закрито провадження у справі №910/7642/18.

Так, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитним договором, який погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитним договором, сплачених поручителем, не є вимогами про встановлення юридичних фактів. Зазначені вимоги про визнання відсутнім права та про визнання права - не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, не призводять до поновлення порушених прав та не можуть самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за такими договорами. Тому, у зв'язку з непідвідомчістю господарському суду спору у справі №910/7642/18, судом першої інстанції вирішено закрити провадження у вказаній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що прийнятою ухвалою суду порушується принцип судового захисту та обмежується доступ до правосуддя. На думку апелянта, обраний ним спосіб захисту порушеного права відповідає визначеним чинним законодавством способам, а тому спір належить до розгляду господарськими судами. Також, за твердженнями скаржника, судом першої інстанції не надано жодної оцінки доводам апелянта щодо невиконання АТ КБ «Приватбанк» пункту 10 Договору поруки, внаслідок чого банк не передав належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

У судовому засіданні представник першого відповідача проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Другий відповідач своїм правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; ухвала суду про призначення справи до розгляду була направлена за адресою офіційного місцезнаходження вказаної особи, проте 05.12.2018 ухвала повернута на адресу суду з відміткою органу поштового зв'язку про те, що організація за вказаною адресою не зареєстрована.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від другого відповідача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи наведене, а також те, що неявка представника другого відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, остання розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з прийняттям постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» (поручитель) та публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (кредитор) 31.10.2016 року було укладено договір поруки №4Х14309И/П (далі - Договір), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Хастром» своїх зобов'язань за:

кредитним договором від 05.09.2014 року №4Х14309И (далі - кредитний договір-1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-1;

кредитним договором від 11.09.2014 року №4Х14310И (далі - кредитний договір-2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-2 (п. 1 Договору).

Як вбачається, з копії платіжного доручення №55 від 01.11.2016, що міститься в матеріалах справи (а.с. 21), позивачем перераховано першому відповідачеві суму коштів у розмірі 155 899 333,34 грн. за виконання зобов'язання по кредитному договору №4Х14310И від 11.09.14 згідно договору поруки.

Посилаючись на наведений платіжний документ, позивач вважає, що ним як поручителем в повному обсязі сплачено суму заборгованості боржника кредиторові за кредитним договором №4Х14310И від 11.09.14, а тому згідно умов п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором.

Відповідно до п. 10 Договору кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

15.02.2018 товариство з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» зверталось до ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою вимогою (а.с. 18) про: визнання права; визнання відсутнім права; зобов'язання надати усі документи, оригінали та завірені копії, які стосуються кредитного договору №4Х14310И від 11.09.2014 і договору поруки №4Х14309И/П від 31.10.2016; та надати розрахунок заборгованості і виписку про рух коштів по вказаному кредитному договору, станом на 10.11.2016.

На виконання зазначеної вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не надано жодних документів.

Позовні вимоги ТОВ «Лайк-Сіті» обґрунтовує виконанням ним, як поручителем, обов'язку боржника за кредитним договором від 11.09.2014 року №4Х14310И, а саме погашення боргу в розмірі 155 899 333,34 грн., у зв'язку з чим ТОВ «Лайк-Сіті» набуло право вимагати від ТОВ «Хастром» виконання грошового зобов'язання. При цьому вказує, що дії банку з не передання йому документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, позбавляють його можливості реалізувати передбачені законом права нового кредитора. А відтак, наведеним порушуються його права.

Як вище зазначалось, ухвалою суду першої інстанції закрито провадження у даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З даної норми вбачається, що порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Приписами статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема, визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відповідно до пункту 8 договору поруки до поручителя, який виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (договорам) застави (іпотеки), укладеним з метою забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором, у частині виконаного зобов'язання.

Оскільки порука є договірним зобов'язанням, стосовно якого передбачено обов'язкове дотримання письмової форми (частина перша статті 547 ЦК України), моментом укладення такого договору є досягнення згоди з усіх істотних умов, внаслідок якого у сторін виникають взаємні права та обов'язки.

Отже, вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за такими договорами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/14144/17.

Колегія суддів зазначає, що наслідком виконання поручителем обов'язку боржника є перехід прав до нового кредитора згідно ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України. Тобто для набуття прав нового кредитора достатньо самого факту виконання поручителем зобов'язання за боржника, і як наслідок, в силу приписів норми закону такий перехід прав здійснюється автоматично. В такому випадку, для підтвердження настання переходу прав до нового кредитора не потрібно вчиняти будь-які додаткові дії, в тому числі звертатися до суду про визнання такого факту.

Крім цього, посилання апелянта, на те, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки доводам позивача щодо невиконання АТ КБ «Приватбанк» пункту 10 Договору поруки, внаслідок чого банк не передав належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, апеляційним господарським судом відхиляються, з огляду на наступне.

Так, позовні вимоги про визнання права та визнання відсутнім права у даній справі не є самостійним предметом спору, і відповідно доводи останнього щодо невиконання АТ КБ «Приватбанк» пункту 10 Договору поруки, підлягають розгляду судом за умови існування та розгляду між сторонами спору про право, зокрема, під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за відповідним кредитним договором.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про визнання за ТОВ «Лайк-Сіті» права вимоги на сплату грошового зобов'язання боржником ТОВ «Хастром» за кредитним договором №4Х14310И від 11.09.2014 на підставі договору поруки №4Х14309И/П від 31.10.2016 та про визнання відсутнім у АТ КБ «ПриватБанк» права вимагати за кредитним договором №4Х14310И від 11.09.2014 стягнення з ТОВ «Хастром» суми заборгованості, яка сплачена позивачем, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Натомість, такі вимоги можуть розглядатися в господарському суді лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік справ, які відносяться до юрисдикції господарських судів.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що спір не підвідомчий господарському судочинству, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Зважаючи на наявність підстав, судом першої інстанції обґрунтовано вирішено закрити провадження у справі №910/7642/18 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі №910/7642/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 22.12.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко