ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. Справа№ 910/12181/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 20.12.2018

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 (повний текст складено 01.08.2018)

у справі № 910/12181/15 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання договору укладеним.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» (далі - ПАТ «Дніпропетровськгаз») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України») про визнання укладеним з 01.02.2015 між ПАТ «Дніпроптеровськгаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (далі - ЄГТСУ) у редакції позивача, текст якого викладений у позовній заяві.

Позовні вимоги про визнання договору укладеним обґрунтовано тим, що з 01.01.2013 набули чинності зміни до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (далі - Закон), згідно з якими експлуатація складових ЄГТСУ здійснюється виключно газорозподільними або газотранспортними підприємствами (ч. 5 ст. 7-1 Закон). Власники складових ЄГТСУ зобов'язані передати належні їм складові ЄГТСУ у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових.

Оскільки ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є власником складових ЄГТСУ та при цьому не є газотранспортним або газорозподільним підприємством він за положеннями ч. 4 та 5 ст. 7-1 Закону № 2467-VI зобов'язаний укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію складових газотранспортної системи.

Зазначений договір укладається відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання енергетики України від 07.03.2013 № 228 «Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами)» (далі -Типовий договір).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017, позов задоволено частково, визнано укладеним договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України на умовах визначених у резолютивні частині судового рішення з моменту набрання рішенням законної сили.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.10.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Скасовуючи судові акти попередніх інстанції, суд касаційної інстанції зазначив, що, розглядаючи позовні вимоги ПАТ «Дніпроптеровськгаз» до ПАТ «НАК «Нафтогаз України», суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що чинне на момент розгляду справи законодавство не містило прямої вказівки щодо обов'язку відповідача укласти з позивачем виключно договори на експлуатацію належних ПАТ «НАК «Нафтогаз України» складових ЄГТСУ. Так, він будучи власником, відповідно до ст. 71 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» мав також право розпорядитися належними йому складовими ЄГТСУ шляхом передачі або у власність, або господарське відання чи користування газотранспортному/газорозподільному підприємству.

Суд касаційної інстанції зазначив, що поза увагою попередніх судових інстанцій також залишилось те, що діяльність позивача з розподілу природного газу регулюється Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджених постановою НКРЕ від 13.01.2010 №12. У п. 2.1.1. Ліцензійних умов передбачено, що однією з достатніх підстав для провадження господарської діяльності з розподілу природного газу є наявність у ліцензіата розподільних мереж, які перебувають у його власності чи користуванні. Вимог щодо передачі складових ЄГТС у експлуатацію на підставі Типового договору, затвердженого НКРЕ, Ліцензійні умови не містять.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

За результатом нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у задоволенні позову ПАТ «Дніпропетровськгаз» відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що проект договору, який позивач просить визнати укладеним, не базується на державному замовлені; не є обов'язковим для укладання в силу прямої норми закону; жодних попередніх домовленостей та/або угод щодо укладання договору сторони не заключали. А тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що законні підстави для зобов'язання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укласти спірний договір на експлуатацію складових ЄГТСУ - відсутні.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

У вересні 2018 ПАТ «Дніпропетровськгаз» звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/12181/15 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Дніпропетровськгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/12181/15, запропоновано учасника справи надати відзив та заперечення на нього; справу призначеного до розгляду.

У зв'язку з участю судді Суліма В.В. у позачерговому з'їзді суддів України, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2018, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 прийнято апеляційну скарг ПАТ «Дніпропетровськгаз» до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

В судове засідання 20.12.2018 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в них доводів

ПАТ «Дніпропетровськгаз» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що договір на експлуатацію складових газорозподільної системи щодо ділянки газопроводу с. Нововознесенівка Синельниківського району Дніпропетровської області є договором, який укладається на підставі правового акту органу державної влади, а саме: постанови НКРЕ №228, що є обов'язковим для сторін договору, а отже зміст цього договору має відповідати цьому акту, і не може бути змінений на розсуд суду.

Скаржник стверджує, що при винесенні рішення судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, а саме п. 3.2., 3.3. розділу ІІІ, п. 1.4. глави І розділу V Правил безпеки систем газопостачання, ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт».

Крім того, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. 74, 86, 236, 238 ГПК України, оскільки, оскільки суд не надав оцінку доводам, наданим сторонами у справі та не відобразив мотиви їх прийняття або відхилення.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень третьої особи

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника та вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню з огляду на таке.

Укладення договору на експлуатацію складових ЄГТСУ у відповідності до Типового договору, на думку відповідача, не є єдиною виключно обов'язковою умовою регулювання відносин між сторонами, пов'язаних з використанням газорозподільних об'єктів. Відповідач зазначає, що обставини, на які посилається позивач у позові, перестали існувати, оскільки Закон № 2467 втратив чинність з 01.102015, а постанова НКРЕКР №228 втратила чинність 27.11.2015.

Також відповідач посилається на невірне тлумачення позивачем ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт», оскільки така норма не забороняє ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладати один із договорів (передача з балансу на баланс, концесія, оренда, лізинг, застава, управління).

Крім того, відповідач зазначив, що відсутність витрат на утримання і експлуатацію систем газопостачання у структурі тарифу на розподіл природного газу, вплив змін до законодавства на фінансові показники господарської діяльності ПАТ «Дніпропетровськгаз», звуження ліцензіатом провадження виду господарської діяльності, ненадходження коштів від такої діяльності або надходження у меншому розмірі, виходячи зі змісту ст. 42, 44 Господарського кодексу України, покладається виключно на суб'єкта господарювання.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Господарський суд міста Києва встановив, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у 2004 році здійснило будівництво підвідного газопроводу середнього тиску до с. Нововознесенівска Синельниківського району Дніпропетровської області. Газопровід було підведено від (до) с. Роздори.

Згідно з актом Державної технічної комісії готовності закінченого будівництвом об'єкта експлуатації від 27.08.2004 ВАТ «Дніпропетровськгаз» (правонаступником якого є - ПАТ «Дніпропетровськгаз») було прийнято в експлуатацію ділянку газопроводу с. Нововознесенівка Сенельниківського району Дніпропетровської області загальною протяжністю 9, 912 км.

Як правильно з'ясовано судом першої інстанції, ПАТ «Дніпропетровськгаз» є суб'єктом господарювання, основними видами діяльності якого є постачання та розподіл природного газу за регульованим тарифом, що проводяться на підставі виданих ліцензій: Ліцензія серії АВ №527256 від 13.08.2010 на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ; Ліцензія серії АЕ № 295530 від 24.03.2015 на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ; Ліцензія серії АВ № 527257 від 13.08.2010 на постачання природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом; Ліцензія серії АЕ № 295531 від 24.03.2015 на постачання природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» оператор Єдиної газотранспортної системи України (далі - оператор) - газотранспортне підприємство, на яке рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в нафтогазовому комплексі, покладено функції оперативно-диспетчерського управління з видобутку, транспортування, зберігання та розподілу природного газу з метою забезпечення безперебійного та безаварійного газопостачання споживачів України.

Функції оператора Єдиної газотранспортної системи України закріплюються за суб'єктом господарювання, засновником та власником якого може бути виключно держава, у тому числі через ПАТ «НАК «Нафтогаз України», або (у разі створення спільного підприємства) держава, у тому числі через ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (володіння не менше 51 відсотком корпоративних прав).

Отже, згідно із Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу» ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є оператором Єдиної газотранспортної системи України, зокрема, і побудованого підвідного газопроводу середнього тиску до с. Нововознесенівка Сенельниківського району Дніпропетровської області, який знаходиться на його балансі.

Відповідно до акту Державної технічної комісії готовності закінченого будівництвом об'єкта експлуатації від 27.08.2004 року ВАТ «Дніпропетровськгаз» (правонаступником якого є - ПАТ «Дніпропетровськгаз») було прийнято в експлуатацію ділянку газопроводу с. Нововознесенівка Сенельниківського району Дніпропетровської області загальною протяжністю 9, 912 км.

Суд першої інстанції встановив, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» з метою впорядкування належного використання газорозподільних мереж, власником яких є ПАТ «НАК «Нафтогаз України», звернулося до відповідача з листом від 17.02.2015 вих. № 11/3-0060, в якому містилася пропозиція укласти договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України, як такого, що не потребує передачу таких мереж на баланс позивача.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на зазначений вище лист відповіді не надало. Про результати розгляду проекту договору не повідомив, що і стало підставою для подання даного позову, предметом якого є матеріально-правові вимоги ПАТ «Дніпропетровськгаз» до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про визнання укладеним з 01.02.2015 між ПАТ «Дніпроптеровськгаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України у редакції позивача.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Згідно зі ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладання яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Так, правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу визначені Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу» (зі змінами та доповненнями).

Нормою ст. 3 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» встановлено, що державне управління у сфері функціонування ринку природного газу здійснює Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в нафтогазовому комплексі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в нафтогазовому комплексі, у межах повноважень, визначених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» суб'єкти ринку природного газу мають рівні права доступу до Єдиної газотранспортної системи України.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» газотранспортні, газорозподільні та газодобувні підприємства під час здійснення транспортування та розподілу природного газу газопроводами, які перебувають у їхній власності чи користуванні на законних підставах, зобов'язані за зверненням суб'єктів ринку природного газу забезпечити їм доступ до цих мереж на підставі укладених договорів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо плати за приєднання до мереж суб'єктів природних монополій» від 22.06.2012, який набрав чинності 01.01.2013, було доповнено Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» статтею 7-1, положеннями якої передбачено, що власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових. Експлуатація Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газотранспортними або газорозподільними підприємствами.

Положення п. 4 вищевказаної постанови НКРЕ від 07.03.2013 № 228 передбачає, що ця постанова набирає чинності з 01.04.2013, але не раніше дня її офіційного опублікування. Дана постанова НКРЕ була опублікована та набрала чинності 12.04.2013.

Водночас, Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» втратив чинність з 01.10.2015, а Постанова НКРЕ від 07.03.2013 №228 - з 27.11.2015.

Відповідно до ч. 5 ст. 7-1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» встановлено, що експлуатація Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газотранспортними або газорозподільними підприємствами.

Враховуючи наведені норми права, правомірним є висновок суду першої інстанції суду про те, що відповідач, як власник складових ЄГТСУ, не був обмежений законодавством у розпорядженні належними йому складовими ЄГТСУ шляхом укладання виключно договору на їх експлуатацію: такі складові можуть, зокрема, бути передані у користування або у господарське відання чи у власність газорозподільному/ газопостачальному підприємству.

Частинами 3, 4 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч. 1 ст. 19 Конституції України).

Водночас, відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство не містило прямої вказівки щодо обов'язку відповідача укласти з позивачем виключно договори на експлуатацію належних ПАТ «НАК «Нафтогаз України» складових ЄГТСУ, адже він як власник, відповідно до ст. 7-1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» мав також право розпорядитися належними йому складовими ЄГТСУ шляхом передачі або у власність, або господарське відання чи користування газотранспортному/ газорозподільному підприємству. А тому посилання скаржника на обов'язковість укладення саме договору на експлуатацію складових ЄГТСУ є безпідставними. Позивач під час нового розгляду не змінював ані предмет, ані підстави позову.

Крім того, діяльність позивача з розподілу природного газу регулюється Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджених постановою НКРЕКП від 13.01.2010 №12 (чинні на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2.1.1. Ліцензійних умов передбачено, що однією з достатніх підстав для провадження господарської діяльності з розподілу природного газу є наявність у ліцензіата (ПАТ «Дніпропетровськгаз») розподільних мереж, які перебувають у його власності чи користуванні. Вимог щодо передачі складових ЄГТСУ у експлуатацію на підставі Типового договору Ліцензійні умови не містили.

Отже, виходячи аналізу норм Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та Ліцензійних умов вбачається, що укладання договору на експлуатацію складових ЄГТСУ у відповідності до Типового договору не є єдиною виключною обов'язковою умовою регулювання відносин між сторонами, пов'язаних з використанням газорозподільних об'єктів.

Суд першої інстанції встановив, що об'єкт газорозподільної системи «Підвідний газопровід середнього тиску до с.Новознесенівка Синельниківського району, Дніпропетровської області» є власністю ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Приписи ч. 6 ст. 319 Цивільного кодексу України встановлюють заборону державі (в тому числі і державним колегіальним органам - НКРЕКП) втручатися у здійснення власником права власності (в тому числі права користування, володіння та розпорядження своїм майном - об'єктами ГРМ).

Згідно з ч. 7 ст. 319 Цивільного кодексу України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, суд першої інстанції встановив, що переданий в експлуатацію газопровід використовується позивачем у своїй господарській діяльності з розподілу та постачання природного газу для споживачів.

Використовуючи газопровід, позивач зобов'язується утримувати його у належному технічному стані відповідно до вимог чинного законодавства та правил безпеки (розділ IV, додаток № 2 до спірного договору).

Договір, визнання укладеним якого є предметом даного спору, передбачає, що власник, за належний йому на праві власності об'єкт, має сплачувати вартість послуг (робіт) з експлуатації позивачу.

Відповідно до п. 1.3. проекту договору надання послуг з експлуатації об'єкта включає здійснення виконавцем комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу (транспортування) природного газу, виконання робіт із технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту в строки та порядку, що передбачені цим договором та чинним нормативно-правовими актами.

Водночас, такі умови договору, які передбачають обов'язок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» здійснювати оплату послуг ПАТ «Дніпропетровськгаз» суперечать Закону України «Про ринок природного газу».

Згідно з ч. 3 ст. 37 Закону України «Про ринок природного газу» (набрав чинності 08.05.2015) оператор газорозподільної системи забезпечує здійснення покладених на нього цим Законом функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально - технічних, людських та інших ресурсів.

Отже, Законом України «Про ринок природного газу» визначено обов'язок оператора ГРМ за свій рахунок здійснювати експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток газорозподільної системи.

Разом з тим, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу та не використовує у своїй діяльності складові газорозподільної системи, що йому належать у зв'язку з відсутністю відповідної ліцензії. Спірний об'єкт газопостачання використовується ПАТ «Дніпропетровськгаз» у своїй господарській діяльності з розподілу природного газу, з метою отримання прибутку.

При цьому, послуги з експлуатації та технічного обслуговування об'єкта надаються ПАТ «Дніпропетровськгаз» не НАК «Нафтогаз України», а споживачам природного газу.

Складовою відпускної ціни на природний газ для споживачів є вартість послуг з транспортування та постачання природного газу відповідно до п. 1.3. Методики розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою НКРЕКП від 04.09.2002 № 983 (далі - Методика).

Відповідно до п. 4.1. Методики основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги з транспортування і постачання природного газу є витрати підприємства, які відповідно до п.2 цієї Методики в значній мірі залежать від обсягу робіт при обслуговуванні, утриманні і експлуатації систем газопостачання.

Отже, витрати, пов'язані з технічним обслуговуванням, утриманням та експлуатацією систем газопостачання, є складовою тарифу на транспортування природного газу газорозподільними трубопроводами, який, в свою чергу є складовою ціни на природний газ для споживачів.

При цьому, нормами чинного законодавством передбачена компенсація газорозподільним (газопостачальним) підприємства витрат, пов'язаних з технічним обслуговуванням складових ЄГТСУ (шляхом включення таких витрат до структури тарифу).

Відповідно до ч. 2 ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

Як вбачається із запропонованого позивачем проекту договору, у п. 2.1. розділу II позивачем визначена вартість послуг (робіт) за цим договором, яка складає 69 139, 56 грн, крім того ПДВ - 13 827, 91 грн.

Однак, оскільки витрати позивача, пов'язані з технічним обслуговуванням газопроводів покриваються за рахунок включення таких витрат до тарифу на розподіл природного газу (який є складовою ціни на природний газ для споживачів), визначена у спірному договорі ціна є необґрунтованою. Ціна між сторонами узгоджена не була.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірно висновку про те, що позивач не врахував майнових інтересів ПАТ «НАК «Нафтогаз України» як суб'єкта підприємницької діяльності та порушив визначальні принципи здійснення підприємницької діяльності та засади цивільного законодавства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що договір на експлуатацію складових ЄГТСУ, визнання укладеним якого є предметом даної справи не базується на державному замовлені; не є обов'язковим для укладання в силу прямої норми закону; жодних попередніх домовленостей та/або угод щодо укладання договору сторони не заключали, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність законних підстав для зобов'язання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладати спірний договір на експлуатацію складових ЄГТСУ, у зв'язку з чим Господарський суд міста Києва обґрунтовано відмовив ПАТ «Дніпропетровськгаз» у задоволенні позову.

Північний апеляційний господарський суд визнає безпідставними посилання позивача на Правила безпеки систем газопостачання, які затверджені наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 №285 з огляду на те, що останні набрали чинності - 07.07.2015 (після звернення з позовною заявою, оскільки не змінював підстав), а тому не можуть бути підставою для задоволення позову, а, відповідно, і апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, в порядку, передбаченому ст. 236, 238 ГПК України, у зв'язку з чим посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо ненадання оцінки доводів сторін відхиляються судом як необґрунтовані.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Серявін та інші проти України»), яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, дію рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/12181/15, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018, слід поновити.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/12181/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/12181/15 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом рішення в суді апеляційної інстанції, покласти на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз».

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/12181/15, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018.

5. Матеріали справи № 910/12181/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 26.12.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз