РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.12.2018Справа № 910/15223/18

За позовом ОСОБА_1

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс»

про визнання розміру статутного капіталу товариства та розміру частки учасника товариства

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» про визначення розміру статутного капіталу товариства та розміру частки учасника товариства - ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність у власності ОСОБА_1 частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс», що дорівнює 100%. Проте, у зв'язку із бездіяльністю відповідача, зокрема, невнесенням запису про зміну складу учасників до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 не має змоги реалізовувати свої корпоративні права та здійснювати управління товариством.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.11.2018р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою від 26.11.2018р. судом було відкрито провадження у справі; постановлено розгляд спору здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 26.12.2018р.

17.12.2018р. до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що фактично дані щодо розміру статутного капіталу товариства містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є достовірними, а фактична відсутність в останньому відомостей щодо наявності у позивача корпоративних прав - частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» є виною позивача.

20.12.2018р. представником відповідача також було подано заяву про розгляд справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс». У вказаному клопотанні відповідачем також було надано згоду на перехід до розгляду справи по суті у судовому засіданні 26.12.2018р.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, 26.12.2018р. на підставі заяви обох сторін судом було закрито підготовче провадження та розпочато розгляд спору по суті.

Представником позивача було надано усні пояснення по суті спору, згідно змісту яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

26.12.2018р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2005р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс», номер запису 0009087.

Згідно змісту наявних в матеріалах справи документів до переліку засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» належала юридична особа, зареєстрована за законодавством Чеської Республіки «Западні Мост С.Р.О.»

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2013р. було проведено загальні збори учасників «Западні Мост С.Р.О.», результати яких було оформлено протоколом №1 від 01.06.2013р. На вказаних загальних зборах вищим органом управління товариством було прийнято рішення про затвердження на посаді директора «Западні Мост С.Р.О.» Годлевського Олександра та про затвердження контракту з директором компанії.

04.01.2016р. було проведено загальні збори учасників «Западні Мост С.Р.О.», результати яких було оформлено протоколом №5 від 04.01.2016р. Загальними зборами було прийнято рішення про надання директору товариства Годлевському Олександру Олександровичу попередньої згоди на підписання від імені компанії, як продавця, договору купівлі-продажу належної компанії частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс», що становить 100% статутного капіталу товариства з громадянкою України ОСОБА_1, як покупцем, за ціною не менше 30 000 грн. та на умовах на власний розсуд директора компанії.

20.01.2016р. між «Западні Мост С.Р.О.» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс», відповідно до п.1.1 якого продавець передає у власність покупцеві належну продавцю частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» у розмірі 27993500 грн., що становить 100% статутного капіталу товариства, а покупець приймає цю частку та сплачує за неї грошові кошти в розмірі та у порядку, визначеному цим договором.

У п.1.2 договору від 20.01.2016р. наведено відомості про товариство:

- повне найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс»;

- зареєстровано - 01.08.2005р., номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 0009087;

- код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств і організацій України - 33694992;

- місцезнаходження - 01054, м.Київ, вул.Павлівська, буд.9-В.

За умовами п.1.5 договору від 20.01.2016р. на момент укладання цього договору частка у статутному капіталі товариства, що відчужується, внесена продавцем повністю, що підтверджується довідкою товариства вих.№3-16 від 20.01.2016р.

У п.1.3.1 вказаного правочину зазначено, що розмір частки становить 100% статутного капіталу товариства, що становить 27993500 грн.

Ціна продажу частки, що відчужується становить 38 000 грн., які представник продавця отримав повністю від покупця готівкою до підписання цього договору (п.3.1 договору від 20.01.2016р.

У п.3.2 договору від 20.01.2018р. вказано, що сторони, підписавши цей договір, тим самим підтверджують факт повного розрахунку за відчужувану частку. Зазначену в цьому договорі ціну продажу продавець та покупець вважають прийнятою і вигідною для кожного з них, її розмір повністю їх задовольняє.

Договір вважається укладеним та набуває чинності з дня підписання його сторонами (п.5.1 договору від 20.01.2016р.).

Вказаний договір з боку продавця було підписано Годлевським Олександром Олександровичем, а з боку покупця - ОСОБА_1.

20.02.2017р. ОСОБА_1 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» з вимогою здійснити дії щодо внесення даних про зміну засновників (учасників) товариства до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Листом №20/2 від 17.03.2017р. відповідачем було повідомлено позивача про те, що для внесення даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців необхідним є рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс», до складу яких належала компанія «Западні Мост С.Р.О.». При цьому, у вказаному листі зауважено про перебування учасника товариства - компанії «Западні Мост С.Р.О.» у стані ліквідації, а отже, неможливість товариства самостійно вчинити дії стосовно зміни засновків суб'єкта господарювання за відсутності рішення його вищого органу управління.

Листом №205/1 від 27.09.2018р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» було повідомлено позивача про неможливість скликання та проведення відповідних загальних зборів учасників товариства, з огляду на те, що компанію «Западні Мост С.Р.О.» було ліквідовано.

Як вбачається з представленого суду витягу з торгового реєстру, який веде Празький міський суд, розділ С, файл 100094запис про реєстрацію компанії «Западні Мост С.Р.О.» було видалено з реєстру 14.02.2018р.

Переклад представленого до суду витягу з торгового реєстру було апостильовано згідно Гаазької конвенції віл 05.10.1961р., а підпис перекладача Мельниченка І.В. засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сиротюк О.В.

За поясненнями позивача, станом на теперішній час відомості стосовно того, що ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс», розмір частки якої становить 100% статного капіталу, що дорівнює 27993500 грн. товариства, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено, що фактично позбавляє позивача права та дійної можливості реалізовувати свої корпоративні права та здійснювати управління товариством. Означені обставини у сукупності і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Судом вказувалось, що відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що фактично дані щодо розміру статутного капіталу товариства містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є достовірними, а фактична відсутність в останньому відомостей щодо наявності у позивача корпоративних прав - частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» є виною позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст.16 Цивільного кодексу України визначено, що способам захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ч.ч.1-3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з розглядуваним позовом, позивачем повинно бути доведено належними та допустимими доказами виникнення у передбаченому чинним законодавством порядку права власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс», розмір якої становить 100% статного капіталу, що дорівнює 27993500 грн., та порушення невизнання означеного права з боку відповідача.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (п.5 Постанови №5 від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 Цивільного кодексу України).

Згідно п.2.6 Постанови №4 від 26.02.2016р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» право власності на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін (стаття 363 Цивільного кодексу України). Набуття права власності на частку в статутному капіталі надає третій особі право на вступ до товариства з обмеженою відповідальністю.

Право участі у товаристві з обмеженою відповідальністю або товаристві з додатковою відповідальністю є особистим немайновим правом, а отже, автоматичного набуття статусу учасника товариства у зв'язку з набуттям третьою особою права власності на частку в статутному капіталі не відбувається. Право безпосередньої участі у товаристві з обмеженою відповідальністю або товаристві з додатковою відповідальністю третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства.

Як було встановлено вище, 20.01.2016р. між «Западні Мост С.Р.О.» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс», відповідно до п.1.1 якого продавець передає у власність покупцеві належну продавцю частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» у розмірі 27993500 грн., що становить 100% статутного капіталу товариства, а покупець приймає цю частку та сплачує за неї грошові кошти в розмірі та у порядку, визначеному цим договором.

Ціна продажу частки, що відчужується становить 38 000 грн., які представник продавця отримав повністю від покупця готівкою до підписання цього договору (п.3.1 договору від 20.01.2016р.

У п.2.1 вказаного правочину сторони погодились, що з моменту набрання чинності цим договором право власності на частку у статутному капіталі товариства, зазначену у п.1.1, переходить до покупця.

Судом вказувалось, що договір вважається укладеним та набуває чинності з дня підписання його сторонами (п.5.1 договору від 20.01.2016р.).

Наразі, оцінюючи вказаний правочин, судом враховано, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. по справі №203/2612/13-ц та постанові від 19.06.2018р. по справі №5023/3905/12.

Слід зауважити, що на теперішній час договір від 20.01.2016р. у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним визнано не було.

Отже, виходячи з наведеного вище, з огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір від 20.01.2016р. як підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача права власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» у розмірі, що складає 100% та дорівнює 27993500 грн.

З приводу обраного позивачем способу захисту своїх прав та законних інтересів як власника корпоративних прав, господарський суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Наразі, судом прийнято до уваги, що фактично спір у справі виник внаслідок неможливості позивача здійснювати реалізацію своїх корпоративних прав через невнесення запису про зміну складу учасників до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що в свою чергу унеможливлюється державною реєстрацією припинення компанії «Западні Мост С.Р.О.» 14.02.2018р., яка фактично і відчужила свою частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» позивачу.

Право участі у товаристві з обмеженою відповідальністю або товаристві з додатковою відповідальністю є особистим немайновим правом, а отже, автоматичного набуття статусу учасника товариства у зв'язку з набуттям третьою особою права власності на частку в статутному капіталі не відбувається. Право безпосередньої участі у товаристві з обмеженою відповідальністю або товаристві з додатковою відповідальністю третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства.

Проте, у даному випадку неможливість проведення відповідних загальних зборів підтверджується об'єктивною обставиною - ліквідацією компанії «Западні Мост С.Р.О.».

Однак, за висновками суду, означені обставини не нівелюють наявності у позивача права власності на частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» та не можуть обмежувати його корпоративних прав.

Слід звернути увагу, що Закон не пов'язує момент виникнення права участі у товаристві з обмеженою відповідальністю або товаристві з додатковою відповідальністю з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю. Водночас згідно з положеннями статті 89 Цивільного кодексу України відомості про зміни у складі учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру.

За приписами п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об'єднання, професійної спілки, її організації або об'єднання, політичної партії, організації роботодавців, об'єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Частиною 5 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» унормовано, що для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю подається, в тому числі, один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників товариства про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства; г) заява про вихід з товариства; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення з (повернення з володіння) відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.

Тобто, у даному випадку, з огляду на припинення компанії «Западні Мост С.Р.О.», а отже, фактичну неможливість прийняття загальними зборами відповідача рішення про вступ позивача до складу учасників товариства, враховуючи, що судом було встановлено обставини набуття ОСОБА_1 частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» у розмірі 27993500 грн., що становить 100% статутного капіталу та фактичне невизнання корпоративних прав позивача відповідачем, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту направлений на дійсний захист корпоративних прав та законних інтересів ОСОБА_1, а отже, є ефективним у розумінні ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому, посилання відповідача на те, що фактично дані щодо розміру статутного капіталу товариства містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є достовірними, а відсутність в останньому відомостей щодо наявності у позивача корпоративних прав - частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» є виною позивача, суд до уваги не приймає як такі, що спростовуються матеріалами справи та ніяким чином не нівелюють висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позову.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення в повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» про визначення розміру статутного капіталу товариства та розміру частки учасника товариства - ОСОБА_1.

З оглядку на висновки суду щодо задоволення позову, судовий збір згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги повністю.

2. Визначити розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» (01054, м.Київ, Шевченківський район, вул.Павлівська, буд.9-В, ) в сумі 27993500 грн.

3. Визнати частку ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) у статному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» (01054, м.Київ, Шевченківський район, вул.Павлівська, буд.9-В, ) у розмірі 27993500 грн., що становить 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Парадіс Сервіс» (01054, м.Київ, Шевченківський район, вул.Павлівська, буд.9-В, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) судовий збір в сумі 3524 грн.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.2018р.

Суддя Спичак О.М.