номер провадження справи 32/90/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 Справа № 908/1440/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Колодій Н.А. при секретарі судового засідання Зеленцової К.Ю.

За позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1-Д)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогрант" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Шмідта, 18-Б)

про стягнення суми 170000 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: Вишняков Д.О., довіреність № ЗП 027047 від 01.10.2018

ВСТАНОВИВ:

24.07.2018р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогрант" про стягнення заборгованості в сумі 170000 грн. 00 коп. за договором банківського обслуговування від 19.11.2012.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.07.2018 відкрито провадження у справі № 908/1440/18 у порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 32/90/18.

Враховуючи необхідність з'ясування додаткових обставин у справі, судом здійснено перехід зі спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Підготовче засідання призначено на 09.10.2018. Підготовче засідання відкладалось на 01.11.2018.

Ухвалою суду від 30.10.2018 продовжувався строк підготовчого провадження., підготовче провадження призначено на 22.11.2018.

Ухвалою від 22.11.2018 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні 05.12.2018.

Відповідач не визнав заявлені позовні вимоги, надав суду відзив на позовну заяву. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в відзиві.

Представник позивача в жодне із засідань не з'явився.

12.11.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив (долучена до матеріалів справи).

Спір по суті розглянуто 18.12.2018. Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення в присутності представника відповідача.

Судовий процес проводився із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, вислухавши пояснення представника відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду передано спір про стягнення з відповідача 170 000грн. 00 коп. заборгованості за кредитом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 19.11.2012 ТОВ "БІОГРАНТ" (далі Відповідач) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (далі - Заява).

Позивач зазначає, що згідно заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 19.11.2012 р. (далі - договір) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 7145 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і клієнта, що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

В позовній заяві позивач вказує на те, що з його сторони договірні зобов'язання виконані та надано відповідачу кредитний ліміт в розмірі 270 000грн. 00 коп.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за договором відповідач станом на 21.03.2018 року має: заборгованість 422165,12 гри. яка складається з наступного:

- 170000.00 гри. - заборгованість за кредитом;

- 146415,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, за період з 01.03.2016 р. по 21.03.2018 р.;

- 16150,00 гри. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, за період з 07.11.2016 р. по 21.03.2018 р.;

- 89599,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, за період з 02.03.2012 р. по 21.03.2018 р.

На підтвердження викладених у позовній заяві обставин позивач подає відповідні докази, зокрема:

1. як доказ укладення кредитною договору надає копію анкети-заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил банківських послуг, а також копією витягу з "Умов та правил надання банківських послуг";

2. як доказ надання кредиту надає копію довідки про розміри встановлених кредитних лімітів, а також копію виписки по рахунку 2600, з якої вбачається наявність дебетового сальдо на поточному рахунку відповідача;

3. порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів підтверджується копіями виписок по рахунках 2067 та 2063;

4. розмір нарахованих відсотків, комісії та пені підтверджується розрахунком заборгованості;

5. вжиття заходів досудового врегулювання спору підтверджується копіями претензії, опису-вкладення до цінного листа, чеку про відправлення цінного листа.

Відповідач заперечив проти доводів позивача, вказуючи на те, що позивачем не доведено належними та допустимими документальними доказами наявності існування між сторонами договірних відносин та не підтверджено документально наявності заборгованості відповідача перед банком.

Оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено,

Позивач в позовній заяві стверджує, що 19.11.2012 між банком та відповідачем було укладено договір. Вказує на те, що відповідачу були встановлені кредитні ліміти, тобто з чого слідує, що між сторонами у даній справі було укладено саме кредитний договір.

Як доказ надання кредиту надає копію довідки про розміри встановлених кредитних лімітів, а також копію виписки по рахунку 2600.

Однак, з наданої як доказ надання кредиту довідки про вставлення кредитних лімітів вбачається, що перша дата зміни проведена 23.06.2011 тоді, як заявка датована 19.11.2012.

В матеріалах даної судової справи є тільки Заява про відкриття поточного рахунку зі зразками підписів і відбитка печатки (далі по тексту - заява), що не містить практично жодних істотних умов кредитного договору.

Так, згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1055 кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Що стосується посилання Банку у своїй позовній заяві на те, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, то відповідач заявляє, що з жодними Умовами та Правилами надання банківських послуг не був ознайомлений, зокрема, з тією їх редакції, що міститься в матеріалах даної судової справи.

В відповіді на відзив, щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, позивач посилається на заяву від 19.11.2012.

Суд погоджується з запереченнями відповідача, так як в матеріалах справі відсутні документальні докази що підтверджують викладене і заява на яку посилаєть відповідач не містить "Умов та правил надання банківських послуг" та правил надання кредиту.

Також, слід зазначити, що надані позивачем розрахунок заборгованості також починається з 09.12.2011р., тоді як заявка підписана 19.11.2012р.

Позивач вказує на те, що відповідачу надано кредитний ліміт в розмірі 270 000грн. 00 коп. і на підтвердження викладеного позивач надає виписки. Дані виписки судом до уваги не приймають, оскільки містять інформацію з 2016 року та є внутрішнім документом банку.

Крім того, відповідач в своїх запереченнях вказує на те, що згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Банк у своїй позовній заяві посилається на Заяву від 19.11.2012, однак звернувся до суду 12.06.2018. Таким чином, відповідач заявив суду про сплив терміну позовної давності в межах даної судової справи за усіма видами так-званих кредитних платежів та неустойки.

Твердження позивача в відповіді на відзив щодо позовної давності спростовуються матеріалами справи.

Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає що в задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 170 000грн. 00 коп. слід відмовити, як не доведеній належними та допустимими доказами.

Клопотання відпоавідача про застосування строків позовної давності судом залишено без задоволення, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог по суті.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 46, 129, 202, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1-Д) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогрант" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Шмідта, 18-Б) про стягнення суми 170000 грн. 00коп. відмовити в повному об'ємі.

Повний текст рішення оформлено і підписано "28" грудня 2018.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.ст. 254-256 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.А. Колодій