ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. Справа №907/659/17

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді О.В. Зварич

суддів О.П. Дубник

ОСОБА_1,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Іршавське АТП 12143 (надалі ТзОВ Іршавське АТП 12143) б/н від 12.10.2018р. (вх. № 01-05/714/18 від 23.10.2018р.)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 19.09.2018р. (суддя О.В. Васьковський; повний текст рішення складено 28.09.2018р.)

у справі № 907/659/17

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс» (надалі ПрАТ «Закарпатавтотранс»)

до відповідача: ТзОВ Іршавське АТП 12143

про стягнення 294750,00 грн.,

за участю:

від позивача (в режимі відеоконференції): ОСОБА_2 адвокат (ордер серія ЗР № 28673 від 19.12.2018р.);

від відповідача (в режимі відеоконференції): ОСОБА_3 адвокат (ордер серія ЗР №38222 від 08.10.2018р.),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

05.09.2017р. ПрАТ «Закарпатавтотранс» звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом до ТзОВ «Іршавське АТП 12143» про стягнення 294750,00грн. штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань за договором про надання послуг автостанцією перевізникові № 07-06/2 від 18.03.2013р.

Короткий зміст судових рішень першої, апеляційної та касаційної інстанції

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 07.11.2017р. у справі №907/659/17 (суддя Г.Й. Бобрик) повністю задоволено позов. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Іршавське АТП 12143" на користь Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс" суму 294750,00 гривень штрафних санкцій (з яких 291650,00 грн. штрафні санкцій за 5833 зривів рейсів та 3100,00 грн. - штрафні санкції за 31 незаїзд на автостанції) та 6117,00 грн. відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору (т.7, а.с. 250-256).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2018р. (головуючий-суддя Н.А. Галушко, судді: Г.В. Орищин, Л.С. Данко) рішення господарського суду Закарпатської області від 07.11.2017р. у справі № 907/659/17 залишено без змін (т. 8, а.с. 108-115).

Постановою Верховного Суду від 02.05.2018р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іршавське АТП 12143 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2018р. та рішення господарського суду Закарпатської області від 07.11.2017р. у справі №907/659/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.8, а.с. 173-178).

Верховний Суд у постанові вказав таке: задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходили з того, що відповідач допустив порушення умов договору про надання послуг автостанцією перевізникові № 07-06/2 від 18.03.2013р., у зв'язку з чим на нього покладається відповідальність, яка передбачена відповідними пунктами договору. Із встановлених судами обставин справи вбачається, що позивач, обґрунтовуючи наявність підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій у заявленому розмірі за спірним договором, посилався на довідки-витяги з системи "Сервер Даних" ПАТ "Закарпатавтотранс". Проте, вирішуючи спір у даній справі та задовольняючи позов, суди обох інстанцій не дослідили та не навели правових висновків про те, чи є наведені довідки тими документами, які б підтверджували порушення відповідачем умов договору щодо зриву ним рейсів та незаїздів на автостанції згідно з розкладами руху у спірний період, чи містять вказані довідки інформацію про детальні обставини та час вчинених порушень, наявність або відсутність форс-мажорних обставин та стан дорожнього покриття, чи місять вони підписи уповноважених осіб позивача, які виявили відповідні порушення та посадових осіб адміністратора комп'ютерної системи "Сервер Даних". При цьому, поза увагою судів залишилися листи відповідача від 20.07.2016 № 50, від 27.07.2016 № 53, згідно яких відповідач повідомляв позивача про певні обставини, а також електронний диспетчерський журнал відповідача щодо надсилання позивачу відповідних повідомлень. Також суди попередніх інстанцій належним чином не перевірили наявність повноважень у ОСОБА_4 діяти від імені відповідача на підписання додаткової угоди від 07.07.2016р. № 10 до договору про надання послуг автостанцією перевізникові №07-06/2 від 18.03.2013р. Верховний Суд вважав передчасним висновок суду апеляційної інстанції про наявність у позивача строком дії з 12.11.2016р. по 11.11.2021р. свідоцтв про атестацію певних автостанцій та виключення їх з переліку атестованих, які дозволяли йому вчиняти певні дії.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 19.09.2018р. у справі №907/659/17 (суддя О.В. Васьковський) повністю задоволено позов. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Іршавське АТП 12143" на користь Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс" суму 294750,00 гривень, а також суму 4421,25 грн. на відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору (т. 8, 240-247).

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що між сторонами укладено договір №07-06/2 від 18.03.2013р. про надання послуг автостанцією перевізникові, яким регулюються відносини між сторонами щодо організації та здійснення перевезення пасажирів автобусами за визначеними маршрутами. Вказаним договором (з наступними змінами, внесеними додатковими угодами № № 1-10) сторонами обумовлено також відповідальність за порушення його умов, зокрема, передбачено штраф за зрив рейсу без попередження та за відсутності форс-мажорних обставин, а також за незаїзд на проміжну зупинку. Разом з тим, свої зобовязання відповідач належним чином не виконував, в період з 07.07.2016р. по 15.08.2017р. допустив порушення пунктів 4.2.1 та 4.2.2 договору у вигляді зривів рейсів без повідомлення автостанції у кількості 5833 та 31 незаїздах автобусів на автостанції, які передбачені розкладом руху. При прийнятті рішення суд першої інстанції встановив факт порушення відповідачем зобов`язання за спірним договором, в зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 294750,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзОВ «Іршавське АТП 12143» подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Закарпатської області від 19.09.2018р. у справі №907/659/17, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову. Скаржник рішення суду першої інстанції вважає незаконним та необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм матеріального права та без урахування висновків, які наведені у постанові Верховного Суду від 02.05.2018р. у даній справі. Зокрема скаржник зазначає, що диспетчерський журнал позивача, який ведеться у ручному режимі його диспетчерами, не свідчить про порушення відповідачем умов договору, оскільки він ведеться в односторонньому порядку, а водії відповідача не можуть перевірити достовірність внесених до нього даних та вносити відповідні зауваження. Отже, вказаний доказ не може бути підставою для стягнення штрафних санкцій. При цьому скаржник вказує на те, що про кожен випадок зриву чи не виїзду на маршрут (якщо такий відбувався з технічних причин або у зв`язку із форс-мажорними обставинами), диспетчер Перевізника невідкладно повідомляв позивача засобами зв`язку у відповідності до п. 2.3.4 договору. Разом з тим договором не обмежено сторони конкретним засобом зв`язку, а тому такі засоби зв`язку включають і телефонний зв`язок, мережу Інтернет, електронну пошту. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ним використовувалися усі можливі та доступні засоби зв`язку задля належного повідомлення позивача про випадки зривів рейсів та відвернення негативних наслідків для сторін. Після того, відповідальна особа диспетчер ТзОВ «Іршавське АТП 12143» здійснював фіксацію здійсненого попередження у відповідному журналі. Скаржник зазначає, що в судовому засіданні не оспорювався поданий ним витяг з електронного журналу, не ставився під сумнів підпис диспетчера, директора на журналі. Крім того, скаржник повідомляв листами № 50 від 20.07.2016р., № 53 від 27.07.2016р. позивача про зриви рейсів, в яких також повідомлялося про те, що зриви відбувалися з поважних причин. Скаржник стверджує, що додаткова угода від 07.07.2016р. № 10 до договору була підписана не уповноваженою особою, так як в період її підписання директором відповідача була інша особа, яка була уповноважена на підписання відповідних угод, а тому вказана угода не породила для сторін жодних прав та обов'язків і відповідно не може братися до уваги судом при вирішенні даної справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ПрАТ «Закарпатавтотранс» у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною, а оскаржуване рішення законним, прийнятим на підставі повного і всебічного зясування обставин у справі, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що укладеною між сторонами додатковою угодою № 10 від 07.07.2016р. до договору про надання послуг автостанцією перевізникові № 07-06/2 від 18.03.2013р. диспетчерському журналу надано силу обов`язкового для сторін документа, що фіксує факти виконання перевезень, які мають місце під час виконання укладеного сторонами господарського договору. Таким чином, сторони в договірному порядку погодили, що диспетчерський журнал буде для них документом, що підтверджує відповідні факти, а отже суд першої інстанції правомірно взяв його до уваги в якості доказу. В тій же додатковій угоді сторони обумовили складання відповідачем маршрутних (шляхових) листів, в якості первинного доказу. Разом з тим в матеріалах справи відсутні маршрутні (шляхові) листи, на яких би були присутні штампи диспетчерських пунктів автостанцій позивача (ставляться при прибутті автобусів на відповідні автостанції), що об`єктивно підтверджує той факт, що рейс не відбувся. Зрештою, доказом того, що рейс не відбувся, є і велика кількість квитанцій на повернення вартості квитків по перевезеннях, що не відбулися. Позивач зазначає, що само по собі повідомлення про зрив рейсу не може бути достатнім, оскільки на кожен випадок зриву рейсу потрібен доказ, що він зірваний з поважної причини і у відповідача не було найменшої можливості запобігти зриву виконання рейсу. Такі докази відповідач суду не надав. Також не погоджується з твердженнями скаржника про нікчемність правочину додаткової угоди № 10 від 07.07.2016р., оскільки рішення суду, що набрало би законної сили відносно недійсності додаткової угоди не існує, тобто вказана угода наразі є чинною і правомірною. Просить залишити без змін рішення господарського суду Закарпатської області від 19.09.2018р. у справі №907/659/17, апеляційну скаргу ТзОВ «Іршавське АТП 12143» без задоволення.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Представник позивача просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

18.03.2013р. між Відкритим акціонерним товариством Закарпатавтотранс, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Закарпатавтотранс» (Власник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іршавське АТП 12143» (Перевізник) на підставі пункту 114 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 (далі-Правила) та Дозволу Державтотрансадміністрації укладено договір №07-06/2 про надання послуг автостанцією перевізникові, з додатками, які є його невід`ємною частиною (т. 1, а.с. 11-13).

Відповідно до п.1.1 договору Власник за завданням Перевізника надає йому на території своїх автостанцій ( автовокзалів) комплекс обов"язкових та передбачених законодавством послуг, пов"язаних з організацією і здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом Перевізника, продажем проїзних квитків та квитанцій на перевезення багажу, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" і Правил.

Положеннями п.1.2 договору визначено, що Власник надає Перевізникові послуги з обслуговування перевезень пасажирів автобусами за маршрутом (маршрутами), перелік яких наведено у додатку №1, що є невід"ємною частиною цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що упродовж періоду з 07.07.2016 року по 15.08.2017 року автостанціями позивача надавались послуги на маршрутах відповідача, зазначених у позовній заяві (табличка).

Перелік маршрутів Перевізника, організованих Закарпатською облдержадміністрацією, публічно розміщений на офіційному веб-ресурсі Закарпатської ОДА за посиланням http://www.carpathia.gov.ua/ua/615.htm.

Перелік маршрутів Перевізника, організованих Іршавською райдержадміністрацією зазначений у повідомленні Іршавської РДА від 06.12.2016р. №02-20/2364 (т. 1, а.с. 23-25).

Регулярність виконання пасажирських перевезень на вищезазначених маршрутах визначено розкладами руху.

Відповідно до пункту 2.3.1 договору Перевізник зобов'язався здійснювати відправлення свого транспорту виключно з автовокзалів, автостанцій та диспетчерських пунктів, передбачених розкладом руху за певним маршрутом Організатором перевезень. Проводити не рідше одного разу на місяць з Власником звірку взаємних розрахунків (п.2.3.3 договору).

У разі неможливості виконати рейс невідкладно сповістити про це Власника письмово чи за допомогою засобів зв'язку (п. 2.3.4 договору).

Пунктом 2.1.5 договору сторони обумовили, що Власник здійснює диспетчерське управління та організацію прибуття і відправлення автобусів.

В подальшому, між сторонами укладено ряд додаткових угод до договору № 07-06/2 від 18.03.2013р. про надання послуг автостанцією перевізникові, а саме: додаткові угоди № 1 від 11.06.2013р.; № 2 від 17.09.2013р.; № 3 від 14.03.2014р.; № 4 від 29.08.2014р.; № 4 від 21.01.2015р.; № 5 від 03.09.2015р.; № 8 від 03.12.2015р.; № 9 від 24.12.2015р. та додаткова угода № 10 від 07.07.2016р. (т. 1, а.с. 14-22).

Так, додатковою угодою № 10 від 07.07.2016р. сторони погодили доповнити договір № 07-06/2 від 18.03.2013р. додатком № 7, який є його невід`ємною частиною. Власник надає перевізникові послуги з обслуговування перевезень пасажирів автобусами за маршрутами та в строки, перелік яких наведено у додатку №7 та інших маршрутах Перевізника, фіксуючи прибуття та відправлення автобусів з/на автостанцію у дорожніх листах Перевізника та диспетчерському журналі Власника, а Перевізник зобов`зується здійснювати перевезення пасажирів у відповідності до умов договору про надання послуг автостанцією перевізникові № 07-06/2 від 18.03.2013р., розкладів руху та законодавства України (п.2 додаткової угоди) (т. 1, а.с. 22).

Пунктом 3 вказаної додаткової угоди сторони обумовили, розділ 12 «реквізити сторін» договору про надання послуг автостанцією перевізникові № 07-06/2 від 18.03.2013р. у частині реквізитів Власника викласти у наступній редакції: Приватне акціонерне товариство «Закарпатавтотранс», код 03113934, 88000, м. Ужгород, вул.Перемоги, 102, розрахунковий рахунок 8 в АБ «Райффайзен банк «Аваль», МФО 380805. Пунктом 4 угоди, сторони погодили, встановити строк позовної давності щодо усіх вимог, які можуть випливати із умов договору № 07-06/2 від 18.03.2013р., у три роки.

Сторонами договору обумовлена відповідальність за невиконання обовязків, передбачених договором. Зокрема, відповідальність Перевізника визначена п. 4.2. договору.

Згідно із п. 4.2.1 договору за зрив рейсу без попередження Власника відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 цього договору та за відсутності форс - мажорних обставин, передбачено сплату Власнику штрафної санкції у розмірі 50,00 грн. у приміському сполученні, 50,00 грн. у внутрішньообласному сполученні, 100,00 грн. у міжобласному сполученні та 100,00 грн. у міжнародному та міжобласному сполученні (з використанням автобусів підвищеної комфортності).

За порушення графіку руху у разі прибуття на автостанцію (автовокзал) формування відправлення із запізненням більше ніж на 15 хв., яке викликане форс - мажорними обставинами або станом дорожнього покриття має наслідком сплату Перевізником Власнику 30,00 грн., а у разі незаїзду на проміжну зупинку - 100,00 грн. (п.4.2.2 договору).

29.08.2017р. позивачем скеровано на адресу відповідача письмову вимогу №1087/07-04 про сплату штрафних санкцій, передбачених п.п. 4.2.1 та 4.2.2 договору №07-06/2 про надання послуг автостанцією перевізникові (т. 1, а.с. 26). Дана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Підставою звернення позивача з даним позовом про стягнення штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань стало невиконання відповідачем у період з 07.07.2016р. по 15.08.2017р. взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг автостанцією перевізникові №07-06/2 від 18.03.2013р., що полягають у зривах рейсів без повідомлення автостанції у кількості 5833 та 31 незаїздах автобусів на автостанції, які передбачені розкладом руху. Розмір штрафних санкцій за 5833 зривів рейсів складає 291650,00 грн., розмір штрафних санкцій за 31 незаїзд на автостанції складає 3100,00грн. Загальний розмір штрафних санкцій за розрахунками позивача складає 294750,00 грн.

При винесенні постанови колегія суддів враховує таке.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 908 Цивільного кодексу України унормовано, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором.

З аналізу матеріалів справи суд встановив, що між сторонами у даній справі укладено договір №07-06/2 від 18.03.2013р. про надання послуг автостанцією перевізникові, яким регулюються відносини, повязані з організацією та здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом Перевізника, продажем проїзних квитків та квитанцій на перевезення багажу, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху та інших послуг відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» і Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.97 № 176.

Відповідно до положень статті 1 Закону України Про автомобільний транспорт автобусний маршрут - шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів; автобусний маршрут загального користування - автобусний маршрут, на якому здійснюють регулярні пасажирські перевезення; графік руху - відомості про час і послідовність виконання рейсу; автостанція - споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під'їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів; рейс - рух транспортного засобу від початкового до кінцевого пункту маршруту; оборотний рейс - рух автобуса від початкової до кінцевої зупинки маршруту і у зворотному напрямку до початкової зупинки.

З огляду на наведені визначення термінів «рейс, оборотний рейс», слід дійти висновку, що поняття «зірваний рейс» - це той рейс, який не відбувся; термін «незаїзд» - це невиконання перевізником обов'язку щодо прибуття автобусів відповідно до розкладу руху на проміжні автостанції згідно з затвердженим маршрутом.

Як зазначалось вище, п. 2.3.1 договору №07-06/2 від 18.03.2013р. про надання послуг автостанцією перевізникові сторони передбачили, що Перевізник зобовязаний здійснювати відправлення свого транспорту виключно з автовокзалів, автостанцій та диспетчерських пунктів, передбачених розкладом руху за певним маршрутом Організатором перевезень.

Вказаним договором (з наступними змінами, внесеними Додатковими угодами №№1-10) сторонами обумовлено також відповідальність за порушення його умов, зокрема, передбачено штраф за зрив рейсу без попередження та за відсутності форс-мажорних обставин, а також за незаїзд на проміжну зупинку.

Також в матеріалах справи містяться договори про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування: № 051504 від 25.09.2015р., № 011530 від 21.05.2015р., № 031521 від 12.06.2015р. із організатором перевезень та розкладами руху рейсових автобусів відповідача, якими визначено маршрути та графіки руху автобусів (т. 1, а.с. 33-44).

Підтвердженням неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань є наявні в матеріалах справи оригінали квитково-касових документів (чеків) на повернення коштів пасажирам за квитки, які були продані в касах позивача (т. 1, а.с.202, т.т. 2-6, т. 7 до а.с. 247). Крім того, в матеріалах справи відсутні маршрутні (шляхові) листи, обовязковість яких обумовлена сторонами у додатковій угоді №10 від 07.07.2016р., на яких би були присутні штампи диспетчерських пунктів автостанцій позивача (ставляться при прибутті автобусів на відповідні автостанції).

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано також відомості, внесені у диспетчерський журнал позивача (т. 1, а.с. 64-140), який ведеться у електронному вигляді, за допомогою автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями Автостанція(Свідоцтво Міністерства освіти і науки України ВР№00124), яка використовується на підставі договору про передачу науково-технічної продукції №17/2010-86 від 11 жовтня 2010 року та введена в роботу ВАТ Закарпатавтотранс наказом №383 від 21 жовтня 2010 року.

Як зазначалось вище, додатковою угодою № 10 від 07.07.2016р. до договору про надання послуг автостанцією перевізникові № 07-06/2 від 18.03.2013р. диспетчерському журналу надано силу обов`язкового для сторін документа, що фіксує факти виконання перевезень, які мають місце під час виконання укладеного сторонами господарського договору. Таким чином, сторони в договірному порядку погодили, що диспетчерський журнал буде для них документом, що підтверджує відповідні факти, а отже суд першої інстанції правомірно взяв його до уваги в якості доказу. Разом з тим в матеріалах справи відсутні маршрутні (шляхові) листи, на яких би були присутні штампи диспетчерських пунктів автостанцій позивача, що об`єктивно підтверджує той факт, що рейс не відбувся. Зрештою, доказом того, що рейс не відбувся, є і велика кількість квитанцій на повернення вартості квитків по перевезеннях, що не відбулися.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 ЦК України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Відповідно до приписів ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Згідно поданого позивачем розрахунку штрафних санкцій за зриви рейсів та не заїзди, допущених відповідачем за період з 07.07.2016р. по 15.08.2017р. включно, позивачем нараховано відповідачу штрафні санкції в розмірі 291650,00 грн. за 5833 зриви рейсів та 3100,00 грн. за 31 незаїзд на автостанцію (т. 1, а.с. 25).

З урахуванням наведеного та беручи до уваги порушення Перевізником протягом спірного періоду зобов`язань, передбачених договором №07-06/2 від 18.03.2013р. про надання послуг автостанцією перевізникові, які полягають у зривах рейсів та незаїздах на проміжну зупинку, колегія суддів вважає правомірною заявлену позивачем вимогу про стягнення штрафних санкцій, передбачених договором про надання послуг автостанцією перевізникові №07-06/2 від 18.03.2013р., а саме його пунктами 4.2.1 та 4.2.2 на загальну суму 294750,00 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що покликання скаржника на листи: №50 від 20.07.2016р., № 53 від 27.07.2016р. та № 60 від 21.09.2016р. (т. 1, а.с. 188-190), які надсилались на адресу позивача про зриви рейсів, в яких повідомлялося про те, що зриви відбувалися з поважних причин та внесеннями записів у журналі зривів (т. 1, а.с. 147-187) не спростовують факт вчинення ним порушення умов договору. В названих листах не зазначено конкретних причин зривів рейсів та (або) форс-мажорні обставини, які унеможливили їх виконання.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Наведене кореспондується з п. 146 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997 р., відповідно до якого автомобільний перевізник має право скасовувати рейси транспортних засобів у разі виникнення обставин, які він не міг передбачити і виникненню яких не міг запобігти.

Отже, беручи до уваги наведені правові норми та з огляду на положенння п. 4.2.1 спірного договору, саме по собі попередження про зрив рейсу без належного доведення існування форс-мажорних обставин не є правоспроможним для звільнення його від відповідальності за невиконання вказаного пункту договору.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що подані відповідачем докази не є належними та достатніми в розумінні статей 78, 79 ГПК України, які свідчили б про наявність виключних обставин, які не залежали від волі і бажання відповідача і виключали його вину за невиконання договірних зобовязань. Разом з тим, покликаючись на обставини, які повинні звільнити його від відповідальності, відповідач тим самим не заперечує самого факту існування допущених ним порушень, які є предметом даного спору.

Щодо доводів скаржника про те, що додаткова угода від 07.07.2016 № 10 до договору була підписана не уповноваженою особою, так як в період її підписання директором відповідача була інша особа, яка була уповноважена на підписання відповідних угод, а тому вказана угода не породила для сторін жодних прав та обов'язків і відповідно не може братися до уваги судом при вирішення даної справи, колегія суддів враховує таке.

Згідно із статтею 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на день підписання вищезгаданої угоди ОСОБА_4 не був директором ТОВ Іршавське АТП. Поряд з цим, жодна із сторін не заперечила факту здійснення товариством регулярних перевезень за визначеними у додатковій угоді №10 від 07.07.2017р. маршрутами та використання нових реквізитів позивача, які змінились відповідно до п. 3 вказаної угоди. В подальшому, після призначення ОСОБА_4 на посаду директора, така угода продовжувала виконуватися товариством.

Приписами статті 241 Цивільного кодексу України передбачено можливість врегулювання вчинення представником таких юридичних дій, які не входять до змісту його представницьких функцій. Відповідно до вказаної норми, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

З наведеного випливає, що саме особі, яку представляють, належить право оцінювати, чи відповідає укладений з перевищенням повноважень правочин її інтересам. З цією метою закон надає їй можливість схвалити укладений правочин. Схвалення правочину можливе у різних формах, в тому числі шляхом конклюдентних дій, які свідчать про прийняття до виконання правочину.

Враховуючи реальне здійснення Перевізником регулярних рейсів з використанням послуг автостанції та дотримання сторонами положень додаткової угоди №10 від 07.07.2016р., місцевий господарський суд дійшов підставного висновку, що додаткова угода №10 від 07.07.2016р., хоча й не підписана уповноваженою особою, однак, в подальшому схвалена товариством шляхом прийняття її до виконання, оскільки своїми діями ТзОВ «Іршавське АТП 12143» фактично підтвердило його дію та власну волю мати договірні відносини з ПрАТ "Закарпатавтотранс" на умовах, викладених в додаткові угоді. При наданні оцінки такій угоді суд першої інстанції вірно врахував положення ст. 204 Цивільного кодексу України щодо презумції правомірності правочину.

Отже, безпідставними є твердження скаржника про неврахування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 02.05.2018р., щодо наявності повноважень ОСОБА_4 діяти від імені відповідача при підписанні додаткової угоди від 07.07.2016 № 10 до договору про надання послуг автостанцією перевізникові №07-06/2 від 18.03.2013р.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному судовому рішенні.

З аналізу вищеописаних правових норм та матеріалів даної справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ТзОВ «Іршавське АТП 12143» 294750,00 грн. штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань за договором про надання послуг автостанцією перевізникові № 07-06/2 від 18.03.2013р.

Згідно з частинами 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України унормовано: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Варто зазначити, що обовязок суду обґрунтувати своє рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін проти України» від 10.02.2010, набуло статусу остаточного 10.05.2011).

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам (з врахуванням вказівок Верховного Суду, наведених у постанові від 02.05.2018р. у даній справі), прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Іршавське АТП 12143 б/н від 12.10.2018р. (вх.№01-05/714/18 від 23.10.2018р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Закарпатської області від 19.09.2018р. у справі № 907/659/17 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді О.Л. Дубник

ОСОБА_1