ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2792/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно- експедиторська компанія Сервіс Голд", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", м.Харків
про стягнення 21 170,36грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №1 від 19.02.2018

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №7 від 19.10.2018

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторська компанія Сервіс Голд" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (надалі - відповідач) про стягнення 21170,36грн. пені.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем було несвоєчасно оплачено наданій йому послуги за Договором №01-03/2016 про транспортно-експедиторське обслуговування від 01.03.2016 (надалі - Договір), що є підставою для нарахування пені відповідно до умов пункту 4.1 даного договору.

У підготовчому засіданні 13.11.2018 судом було оголошено перерву до 04.12.2018.

Ухвалою від 22.11.2018 змінено дату призначеного підготовчого засідання на 05.12.2018.

27 листопада 2018 року від відповідача надійшов відзив, у якому він проти позовних вимог заперечив, посилаючись на невиконання позивачем договірних зобов'язань в частині надання фінансової документації щодо здійснених перевезень. Крім того, відповідач просив залишити позов без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 226 ГПК України, оскільки позивач вже звертався до господарського суду з того ж самого приводу і до того ж відповідача, що підтверджується судовим наказом господарського суду Харківської області від 12.07.2018 у справі №922/1395/18.

У підготовчому засіданні 05.12.2018 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 18.12.2018.

У судовому засіданні 18.12.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив залишити позов без задоволення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

01 березня 2016 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, укладено договір №01-03/2016 про транспортно-експедиторське обслуговування (надалі - Договір), за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу транспортно-експедиторські послуги згідно умов вказаного Договору.

Відповідно до пункту 3.2 Договору вартість транспортно-експедиторських послуг оплачується замовником згідно рахунку виконавця.

Згідно з пунктом 2.2.2 Договору замовник зобов'язаний здійснювати оплату платежів за цим Договором протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків.

Пунктом 3.4 Договору визначено, що після визначення обсягів роботи замовник здійснює передоплату в розмірі 100% згідно виставленого виконавцем рахунку.

Таким чином, умовами Договору було передбачено порядок розрахунків шляхом внесення замовником попередньої оплати на підставі виставлених виконавцем рахунків.

Разом із тим, матеріали справи свідчать, що сторони відступили від договірних умов та послуги фактично надавалися позивачем без отримання від відповідача передоплати. При цьому, будь-яких змін до умов Договору щодо порядку здійснення оплати після фактичного надання послуг сторонами не вносилося.

Так, сторонами на виконання умов Договору були складені та підписані акти надання послуг №2 від 22.01.2018 на суму 73907,45грн., №3 від 22.01.2018 на суму 118326,49грн., №4 від 23.01.2018 на суму 8361,00грн., №7 від 16.02.2018 на суму 26699,85грн., №12 від 28.02.2018 на суму 18200,28грн.

При цьому, в жодному з вищевказаних актів сторонами не було узгоджено відповідних строків оплати вартості вже наданих послуг.

Сторонами було підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2018 - 14.03.2018, в якому на підставі лише вищевказаних актів надання послуг відображено загальну вартість наданих послуг в розмірі 168495,07грн.

Суд зазначає, що позивачем надано рахунки на оплату №161 від 20.12.2017 на суму 8361,00грн., №2 від 10.01.2018 на суму 73907,45грн., №3 від 10.01.2018 на суму 50000,00грн., №5 від 22.01.2018 на суму 68326,49грн., №8 від 14.02.2018 на суму 26699,85грн., №11 від 23.02.2018 на суму 18200,28грн. Однак будь-які докази направлення даних рахунків відповідачу відсутні. Крім того, вищевказані акти надання послуг також не містять жодних посилань на ці рахунки. Не відображені ці рахунки і в акті звіряння взаємних розрахунків.

За таких обставин, оскільки вказані рахунки фактично є односторонніми та такими, що не доводилися до відома відповідача, дані документи не можуть бути прийняті судом як доказ виникнення у відповідача обов'язку щодо оплати наданих послуг згідно пунктів 2.2.2, 3.2, 3.4 Договору.

30 травня 2018 року господарським судом Харківської області видано судовий наказ у справі №922/1395/18, відповідно до якого з відповідача на користь позивача стягнуто 168495,07грн. заборгованості за Договором.

Як зазначив представник відповідача у судовому засіданні копія даного судового наказу була отримана ним лише 13.07.2018 та цього ж дня сума боргу в розмірі 168495,07грн. сплачена на користь позивача в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив факт сплати відповідачем боргу у повному обсязі 13.07.2018.

Частиною 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення замовником платежів, останній виплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

На підставі даної умови Договору позивач, вважаючи, що відповідач оплатив надані послуги з порушенням встановленого цим Договором строку, здійснив нарахування пені та 17.07.2018 направив відповідачу лист з вимогою щодо сплати пені у розмірі 16461,73грн. за період з 28.02.2018 по 12.07.2018.

Даний лист отриманий відповідачем 19.07.2018, проте залишений без реагування.

Звертаючись з даним позовом, позивач також вказав на порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати наданих послуг, у зв'язку з чим просив стягнути з відповідача на свою користь 21170,36грн. пені за період з 01.03.2018 по 12.07.2018.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначалося вище, умовами Договору було визначено порядок оплати шляхом внесення попередньої оплати. Однак фактично послуги на загальну суму 168495,07грн. були надані позивачем без отримання попередніх платежів від відповідача.

Отже, сторони фактично відступили від умов Договору, які регулюють порядок оплати надання послуг, однак не врегулювали належним чином питання щодо того в які строки слід оплачувати фактично надані послуги.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, відповідач після надання послуг мав направити відповідачу вимогу про сплату боргу.

В матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу вимог про сплату заборгованості в загальному розмірі 168495,07грн., а тому у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем було допущено порушення строку оплати наданих послуг.

Слід зауважити, що відповідачем було надано копію судового наказу від 30.05.2018 у справі №922/1395/18, яка отримана ним 13.07.2018. У цей же день (13.07.2018) сума заборгованості в розмірі 168495,07грн. сплачена відповідачем позивачу в повному обсязі. Факт сплати боргу 13.07.2018 не заперечується і представником позивача в судовому засіданні.

Отже, відповідач фактично сплатив борг в день отримання даного судового наказу.

Звертаючись з даним позовом, відповідач здійснив нарахування пені з 28.02.2018 по 12.07.2018, тобто за період, який передував моменту отримання відповідачем судового наказу.

Суд вважає таке нарахування безпідставним, оскільки до моменту отримання відповідачем копії судового наказу він не отримував від позивача будь-яких вимог щодо сплати заборгованості, а тому, враховуючи положення статті 530 ЦК України, строк здійснення оплати за надані послуги для відповідача не настав.

В той же час, виходячи з положень статті 611 ЦК України та пункту 4.1 Договору підставою для сплати неустойки є саме факт порушення зобов'язання щодо строку оплати наданих послуг.

За таких підстав позовні вимоги суд вважає необґрунтованими.

Посилання позивача на надані ним рахунки на оплату судом відхиляються з огляду на відсутність будь-яких доказів їх направлення відповідачу.

Не можуть бути визнані належними доказами виникнення у відповідача обов'язку щодо оплати боргу і наявні у справі акти надання послуг, оскільки при їх складенні сторонами не було визначено строків здійснення відповідних оплат.

Акт звіряння заборгованості також не можна вважати документом, з якого у відповідача виникає обов'язок щодо сплати боргу, оскільки він лише відображує загальну вартість господарських операцій в бухгалтерському обліку сторін, які були проведені згідно актів надання послуг. Даний акт не може змінювати умови Договору або норми чинного законодавства щодо моменту виникнення у відповідача зобов'язання з оплати наданих послуг.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Доводи відповідача про необхідність залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 226 ГПК України судом відхиляються, оскільки судовим наказом від 30.05.2018 у справі №922/1395/18 з відповідача було стягнуто лише суму основного боргу за Договором. Вимоги ж про стягнення пені, які складають предмет позову у даній справі, позивачем у вказаному наказному провадженні не заявлялися та не розглядалися.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.12.2018 р.

Суддя ОСОБА_3