Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/550/18

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Коваль С.М., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Державної екологічної інспекції у Рівненській області (33018, м. Рівне, вул. Курчатова, 11, )

до відповідача ОСОБА_1 природного заповідника (34503, Рівненська обл., Сарненський р-н, Чудельська сільська рада, ур. "Дубки", вул. Лісова, 1)

про стягнення в сумі 515 245, 50 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з"явився;

від відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Рівненській області (Позивач) звернулася в Господарський суд Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 природного заповідника (Відповідач), в якій просить стягнути суму завданих збитків внаслідок незаконної порубки дерев у розмірі 515 245, 50 грн.

Свої позовні вимоги обгрунтовує порушенням охоронного режиму території заповідника, які зафіксовані в акті 61/32-05/18 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства з 14.03.2018 р. по 27.03.2018 р.

Ухвалою суду від 20.08.18р. у справі № 918/550/18 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

25 вересня 2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Відповідача надійшов відзив в якому останній проти позову заперечує та зазначає наступне.

Відповідно до указу Президента України «Про створення ОСОБА_1 природного заповідника» № 356/99 від 03 квітня 1999 року було створено заповідник площею 47 046,80 гектарів земель.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2003 року № 1271 заповіднику було надано у постійне користування 42 288,70 га.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів № 264 від 14.08.2014 року було затверджено Положення про ОСОБА_1 природний заповідник.

Відповідно до Державних актів до складу заповідника входять Білоозерське лісництво, Карасинське лісництво, Північне лісництво, Старосільське лісництво, Грабунське лісництво та Більське лісництво. Положенням про ОСОБА_1 заповідник передбачено, що заповідник є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання (п. 1.3.).

Одним із основних завдань заповідника є збереження та охорона природних комплексів та об'єктів на його території та забезпечення охорони території заповідника з усіма його природними комплексами та об'єктами (п. 2.2.).

На території заповідника заборонено здійснювати усі види лісокористування та інші дії, що призводять до порушення природних комплексів (п.4.3.).

Охорона заповідника покладається на службу його охорони, що входить до складу службу державної охорони природно-заповідного фонду України (п.5.1.). Основним із завдань служби держохорони є попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства (п.5.4.).

Пунктом 5.8. Положення передбачено, що відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища на території заповідника несуть особи, винні у псуванні, пошкодженні чи знищенні його об'єктів і природних комплексів. Даний пункт співвідноситься із п. 9.6. де передбачено, що збитки, завдані заповіднику в результаті порушення його майнових прав фізичними, юридичними особами, відшкодовуються в установленому порядку, в тому числі за рішенням суду.

Як зазначено у позовній заяві, Державною екологічною інспекцією у Рівненській області з 14.03.2018 року по 27.03.2018 року було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ОСОБА_1 природним заповідником. Під час перевірки були встановлені порушення охоронного режиму території заповідника, а саме:

у кварталі 25 Грабуньського лісництва ОСОБА_1 природного заповідника встановлено незаконну порубку 19-ти сироростущих дерев порід сосна, без спеціального дозволу (лісорубного квитка) діаметром у корі біля шийки кореня 24 см. (10 шт.), 28 см. (З шт.), 30 см. (2 шт.), 36 см. (4 шт.); у кварталі 36 Грабуньського лісництва ОСОБА_1 природного заповідника встановлено незаконну порубку 27-ми сироростущих дерев порід сосна, без спеціального дозволу (лісорубного квитка) діаметром у корі біля шийки кореня 24 см. (2 шт.), 28 см. ( 5 шт.), 30 см. (5 шт.), 32 см. (11 шт.), 34 см. (2 шт.), 36 см. (1 шт.), 38 см. (1 шт.) та 9-ти беріз 20 см. (1 шт.), 28 см. (6 шт.), 32 см. (2 шт.); у кварталі 53 Північного лісництва ОСОБА_1 природного заповідника 183-х сироростущих дерев порід сосна, без спеціального дозволу (лісорубного квитка) діаметром у корі біля шийки кореня 12 см. (5 шт.), 16 см. (10 шт.), 20 см. (4 шт.), 22 см. (10 шт.), 24 см. (30 шт.), 26 см. (15 шт.), 28 см. (28 шт.), 30 см. (12 шт.), 32 см. (24 шт.), 34 см. (4 шт.), 36 см. (20 шт.), 38 см. (8 шт.), 40 см. (11 шт.). Вказані порушення зафіксовані в акті перевірки та проведено розрахунок шкоди заподіяної навколишньому середовищу у розмірі 515245 грн.

Проте, згідно акту Державної екологічної інспекції у Рівненській області № 61/32- 05/18 складеного за результатом проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання субєктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів ОСОБА_1 природного заповідника, перевірка проводилася з 14 березня 2018 року до 27 березня 2018 року у кварталах 16 та 25 Грабунського лісництва та 53 Північного лісництва. Отже, жодних перевірок згідно даного акту у кварталі 36 Грабунського лісництва як вказано у позові не проводилося.

Позивач вказує, що відповідно до п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобовязані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень. Вказує також, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність (ст. 105 ЛК України); постійно лісокристувачі зобовязані розробляти та проводити комплекс заходів спрямованих на збереження, охорону та захист лісів (ст. 86 ЛК України). Відповідно оскільки ОСОБА_1 природний заповідник здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних порубок, а факт вчинення порубок свідчить про те, що заходи були недостатніми, то в силі ст. 107 ЛК України зобовязаний відшкодувати шкоду заподіяну лісу. Проте жодним чином Позивачем не зазначено чи здійснював відповідач такі заходи, про конкретні дії або бездіяльність відповідача яка спричинила завдання збитків та інше.

Відповідач вважає, що безпідставним є посилання позивача на ст. 64 Лісового кодексу України де зазначено, що установи, підприємства та організації які здійснюють господарську діяльність зобовязані здійснювати охорону лісу від незаконних порубок.

Відповідно до Положення та ст. 16 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території природних заповідників забороняється будь-яка господарська діяльність. Відповідно заповідники не є лісокористувачами.

Статтею 16 вище вказаного закону передбачено, що території та об'єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

В постанові Вищого господарського суду України від 22 лютого 2017 року по справі № 927/625/16 вказано, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна порушення законодавства про охорону навколишнього середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ст. ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Частиною 1ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювана шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов'язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Щодо вчинення дії для запобігання порубки дерев у 16 кварталі Граббунського лісництва.

23 лютого 2017 року працівником ОСОБА_1 природного заповідника було виявлено (під час обходу лісу з метою охорони) незаконну порубку лісу у кварталі 16 вид 35 Грабунського лісництва, а саме 13 дерев сосни звичайної сироростущої до ступеня припинення росту мешканцями с. Грабунь. Працівнику не вдалося затримати зловмисників.

24 лютого 2017 року було здійснено дзвінок на гарячу лінію « 102» та повідомлено про факт правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності. Згодом, 01 березня 2017 року до відділу Рокитнівського ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області було надіслано всі матеріали (розрахунок завданої шкоди, план ділянки, де вчинено правопорушення, пояснення відповідальних осіб).

Згідно розрахунку понесеної шкоди природно-заповідному фонду внаслідок незаконної порубки у кварталі 16 вид 35 Грабунськогого лісництва від 24.02.2017 року розмір збитків становить 35 620 грн.

16 листопада 2017 року вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області у справі № 517/903/17 було визнано винними ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченому ст. 246 Кримінального кодексу України.

Щодо вчинення дії для запобігання порубки дерев у 53 кварталі Північного лісництва.

1 березня 2018 року директору ОСОБА_1 природного заповіднику було подано рапорт ОСОБА_4 про те, що близько 15 години лісником Північного лісництва було повідомлено про те, що на територію ОСОБА_1 природного заповідника вїхало близько 40 одиниць техніки, які на попередження не реагують. Відповідно служба охорони не може фізично перешкодити правопорушникам. Зважаючи на вказане було здійснено дзвінок на гарячу лінію « 102», проте працівники поліції до кінця дня на місце події не прибули.

2 березня 2018 року на імя директора ОСОБА_1 природного заповідника було подано рапорт ОСОБА_5 про те, що 02 березня 2018 року з 53 кварталу Північного лісництва виїхала велика кількість техніки з жителями Старого Села які здійснювали незаконну порубку. На зауваження реагували агресивно, погрожували фізичною розправою. Внаслідок чого було здійснено дзвінок на гарячу лінію 102.

3 метою охорони території ОСОБА_1 природного заповідника було складено графіки цілодобового чергування лісової охорони щомісяця по кожному лісництву. Проте фізично одна особа (яка здійснює охорону) територію площею декілька сотень гектарів не може повноцінно перешкоджати правопорушникам не здійснювати самовільні порубки.

12 березня 2018 року наказом № 46 ОСОБА_1 природного заповідника було наказано провести позапланову перевірку з обходами по Грабунського та Північного лісництва з представниками екологічної інспекції.

14 березня 2018 року керівнику ОСОБА_1 природного заповідника було надано пояснюючу що зважаючи на сильні морози жителями сусідніх сіл було накатано велику кількість доріг по болотистим місцевостям з метою самовільної порубки лісу.

Наказом ОСОБА_1 природного заповідника № 20-К від 19 березня 2018 року було звільнено майстра лісу Північного лісництва ОСОБА_6, а наказом № 63-к від 02 липня 2018 року - ОСОБА_7

Наказом № 47 від 26 березня 2018 року було оголошено догани працівникам ОСОБА_1 природного заповідника які входять до числа осіб, що виконують обовязки з охорони території.

14 вересня 2018 року на імя начальника Рокитнівського ВП Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області було подано адвокатський запит з проханням надати інформацію по факту звернення працівників ОСОБА_1 природного заповідника із заявами про вчинення правопорушення 01.03.2018 року та 02.03.2018 року. На момент подання відзиву відповіді не отримано.

Факту вчинення правопорушення саме ОСОБА_1 природним заповідником не було доведено та зафіксовано в жодному документі. Відповідач вчиняв дії з належного повідомлення про такий факт правоохоронні органи, шляхом звернення до них з метою заявлення винних осіб, надав всі необхідні документи та притягав до дисциплінарної відповідальності відповідальних осіб.

Позивачем не було надано належних доказів того, що Відповідач не дотримався або порушив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок та не обгрунтував в чому саме полягала бездіяльність або неналежне виконання Відповідачем своїх обов'язків, дає підставу стверджувати про відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення.

Пунктом 5.1. Положення передбачено - охорона заповідника покладається на службу його охорони, що входить до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Служба державної охорони природно-заповідного фонду України має статус правоохоронного органу.

Основними завданнями служби держохорони є: забезпечення додержання режиму охорони території та природних об'єктів; попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства; повноваження служби держохорони визначаються законодавством.

Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Служба державної охорони природнозаповідного фонду України має статус правоохоронного органу. Порядок діяльності служби державної охорони природно-заповідного фонду України, а також перелік підрозділів і посад працівників, які входять до її складу, визначаються Кабінетом Міністрів України. Служби державної охорони на місцях очолюють керівники адміністрацій територій та об'єктів природно-заповідного фонду (ст.ст.60,61 Закону України "Про природно-заповідний фонд України).

Служба державної охорони природно-заповідного фонду України (далі - служба держохорони) забезпечує охорону та збереження природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків. До складу служби держохорони входять служби охорони природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків- пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків. До складу служб державної охорони територій та об'єктів природно- заповідного фонду входять керівники адміністрацій природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, регіональних ландшафтних парків, працівники підрозділів охорони, а також інших підрозділів цих адміністрацій за переліком згідно з додатком (п.п.1, 2 Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2000 №1127).

Відповідач є заповідником, природоохоронною установою загальнодержавного значення, яка підпорядкована Державному агентству лісових ресурсів, а служба ж охорони парку має статус правоохоронного органу, і не є структурним підрозділом заповідника; до складу служб охорони входить лише 6 осіб по Північному лісництву (площа 7565 га) та 8 осіб по Грабунському лісництву (4499 га). Вказані особи вчиняли всі відповідні дії які передбачені законодавством.

Відповідно до штатного розпису Відповідача введеного в дію 01 січня 2018 року наявний відділ державної охорони ПЗФ проте останній відповідно до Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України входить до складу служби держохорони (п.2). Службу державної охорони очолюють керівники адміністрацій та обєктів природно-заповідного фонду. Управління службою держохорони здійснює Мінприроди (п.З). Завданням служби охорони відповідно до п. 5 Положення є здійснювати охорону природних комплексів природних заповідників; забезпечувати порядок використання природних ресурсів; попередження пошкоджень лісових насаджень внаслідок незаконних рубок. Служба охорони має право складати протоколи про порушення; доставляти правопорушників до правоохоронних органів; перевіряти повноваження в осіб, що перебувають на території заповідника; обстежувати стан природних комплексів; давати приписи ( п. 6).

За таких обставин, Відповідач вважає, що в його діях відсутній склад цивільного правопорушення, за яке має наставати цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди за порушення лісового законодавства, оскільки останній не вчиняв дій, у вигляді незаконного вирубування та пошкодження дерев, не є відповідальною особою за неналежне виконання своїх обов'язків службою охорони заповідника.

Ухвалою суду від 27.11.18р. у справі № 918/550/18 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на "11" грудня 2018 р..

У судове засідання 11.12.2018 року не з"явились представники сторін. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Крім того, представник відповідача подав суду клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, зясувавши обставини на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Державна екологічна інспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду(контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання , відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до п. «й» статті 20-2 Закону України « Про охорону навколишнього природного середовища» Державна екологічна інспекція у Рівненській області може вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Згідно роз. 2, п. 7 Положення про Державну екологічну інспекцію у Рівненській області затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 28.09.2017 № 652, Держекоінспекція в установленому порядку вживає заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Державною екологічною інспекцією у Рівненській області з 14.03.2018 року по 27.03.2018 року було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства ОСОБА_1 природним заповідником (вул. Лісова, 1, ур. Лубки», Чудельська сільська рада, Сарненський район, Рівненська область). Підстава перевірка скарги гр. ОСОБА_8 жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо незаконного видобутку бурштину на території Грабуньського та Північного лісництв ОСОБА_1 природного заповідника.

Згідно ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду і контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону на підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою.

12.03.2018року Державною екологічною інспекцією у Рівненській області видано наказ №66 про проведення позапланової перевірки ОСОБА_1 природного заповідника та оформлено направлення на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №63 від 12.03.2018 року.

В ході проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ОСОБА_1 природним заповідником з 14 по 27 березня 2018 року державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Рівненської області ОСОБА_9, ОСОБА_10 були встановлені факти порушення охоронного режиму території заповідника, а саме:

-в кварталі 25 Грабуньського лісництва ОСОБА_1 природного заповідника встановлено незаконну порубку 19-ти сироростучих дерев породи сосна, без спеціального дозволу (лісорубного квитка), діаметром дерев у корі біля шийки кореня 24 см.-ІО шт.,28 см.- Зшт.,ЗО см.-2 шт.,36 см-4 шт.;

-в кварталі 36 Грабуньського лісництва ОСОБА_1 природного заповідника встановлено незаконну порубку 27-ми сироростучих дерев породи сосна, без спеціального дозволу (лісорубного квитка), діаметром дерев у корі біля шийки кореня 24 см.-2 шт.,28 см.- 5шт., ЗО см.-5 шт.,32 см.- 11шт.,34 см.-2шт.,35 см.-1шт.,38 см.-І шт. та 9- ти сироростучих дерев породи береза, без спеціального дозволу (лісорубного квитка), діаметром дерев у корі біля шийки кореня 20 см.-І шт.,28 см.-б шт.,32 см.-шт.;

-в кварталі 53 Північного лісництва ОСОБА_1 природного заповідника встановлено незаконну порубку 183-х сироростучих дерев породи сосна, без спеціального дозволу (лісорубного квитка), діаметром дерев у корі біля шийки кореня 12 см.-5 шт., 16 см.- 10шт., 20 см.-4 шт.,22 см,- 12шт.,24 см.-30шт.,26 см.-15 шт.,28 см.-28 шт., 30 см.-12 шт.,32 см.-24 шт.,34 см.-4 шт., 36 см.-20шт.,38 см.-8шт., 40см.-11 шт.;

Дані порушення зафіксовані в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ОСОБА_1 природного заповідника від і 4.03.2018року-27.03.2018року.

За результатами перевірки проведено розрахунок шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу у відповідності до додатку №1 постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року №541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд». Розмір шкоди заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд встановлено інспекцією у сумі 515245 грн.00 коп.

30.03.2018 року Державна екологічна інспекція у Рівненській області (вих..№664/05-07/18) звернулась до ОСОБА_1 природного заповідника з претензією про відшкодування збитків завданих державі, яка відповідачем залишена без задоволення.

Статтею 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обовязкових екологічних вимог.

Згідно п.5 статті 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобовязані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ст.105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Законом може бути встановлена відповідальність і за інші порушення лісового законодавства.

Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, у тому числі - від незаконних рубок. Постійні лісокористувачі зобовязані розробляти та проводити комплекс заходів , спрямованих на збереження, охорону та захист лісів(ст.86 Лісового кодексу України).

Охорону та захист лісів на території України здійснюють державна лісова охорона та лісова охорона постійних лісокористувачів і власників лісів(ст.89 Лісового кодексу України).

Позивач зазначає, оскільки ОСОБА_1 природний заповідник здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території природно-заповідного фонду, а тому факт вчинення вказаних правопорушень свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не могли забезпечити збереження лісу.

Відповідно до ст.107 цього ж Кодексу, підприємства, установи, організації і громадяни зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку , визначених законодавством України.

Стаття 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема , передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст.ст.68,69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах , встановлених законодавством України. Шкода заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища , підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено в ст.1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування , якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Позивач вважає, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі , вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обовязків. Таким чином, проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування (пошкодження дерев) невстановленими особами.

Відповідно до Закону України « Про природно - заповідний фонд» та Положення про ОСОБА_1 природний заповідник, на всій території заповідника встановлений особливий режим охорони, відтворення та використання природних ресурсів.

Пунктом 5.1. Положення передбачено - охорона заповідника покладається на службу його охорони, що входить до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Служба державної охорони природно-заповідного фонду України має статус правоохоронного органу.

Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Служба державної охорони природно- заповідного фонду України має статус правоохоронного органу.

Порядок діяльності служби державної охорони природно-заповідного фонду України, а також перелік підрозділів і посад працівників, які входять до її складу, визначаються Кабінетом Міністрів України. Служби державної охорони на місцях очолюють керівники адміністрацій територій та об'єктів природно-заповідного фонду (ст. ст. 60, 61 Закону України "Про природно-заповідний фонд України).

Служба державної охорони природно-заповідного фонду України (далі - служба охорони) забезпечує охорону та збереження природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків. До складу служби охорони входять служби охорони природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків. До складу служб державної охорони територій та об'єктів природно-заповідного фонду входять керівники адміністрацій природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, регіональних ландшафтних парків, працівники підрозділів охорони, а також інших підрозділів цих адміністрацій за переліком згідно з додатком (п. п.1, 2 Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2000 №1127 (далі- Положення 2),

Відповідач є заповідником, природоохоронною установою загальнодержавного значення, яка підпорядкована Міністерству екології та природних ресурсів України, а служба охорони парку має статус правоохоронного органу, і не є структурним підрозділом заповідника; до складу служб охорони входить лише деякі особи заповідника.

Службу державної охорони очолюють керівники адміністрацій та об'єктів природно- заповідного фонду. Управління службою держохорони здійснює Мінприроди (п.3 Положення 2).

Завданням служби охорони відповідно до п. 5 Положення 2 є здійснення охорони природних комплексів природних заповідників: забезпечувати порядок використання природних ресурсів; попередження пошкоджень лісових насаджень внаслідок незаконних рубок. Служба охорони має право складати протоколи про порушення; доставляти правопорушників до правоохоронних органів; перевіряти повноваження в осіб, що перебувають на території заповідника; обстежувати стан природних комплексів; давати приписи (п. 6 Положення 2).

Отже, згідно чинного законодавства відповідальність за охорону ОСОБА_1 природного заповідника покладено на службу державної охорони природно-заповідного фонду України.

Слід зазначити, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ст. ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди (деліктна відповідальність).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювана шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов'язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Позивачем факту вчинення правопорушення саме Відповідачем (його працівниками) не доведено належними доказами. Крім того, не надано належних доказів порушення відповідачем комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок та не обґрунтовано в чому саме полягала бездіяльність або неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, з огляду на недоведеність викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Рівненській області до ОСОБА_1 природного заповідника про стягнення 515 245 грн. 00 коп. збитків не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати в частині сплати судового збору за розгляд справи в першій інстанції покладаються на Позивача.

Відповідно до п.5 ст.240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити Державній екологічній інспекції у Рівненській області (33018, м. Рівне, вул. Курчатова, 11, ) в задоволенні позову.

2. Судові витрати в частині сплати судового збору за розгляд справи в першій інстанції покласти на Позивача.

Повний текст рішення складено та підписано 27 грудня 2018 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.