Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/556/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., за участю секретаря судового засідання Ярощук О.П, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

про визнання недійсним правочину

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_2

Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 35,37 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (надалі - Відповідач або ПАТ "Рівнегаз") в якому просить визнати недійсним односторонній правочин ПАТ "Рівнегаз", оформлений заявою про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 25.01.2017 року № RV-СЛ-26-0117.

Свої вимоги Позивач мотивує наступним. ПАТ "Рівнегаз" направило до НАК "Нафтогаз України" заяву від 25.01.2017 № RV-СЛ-26-0117 про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Вказаною Заявою Відповідач повідомив, що припиняє свої зобовязання за договором від 01.10.2004 № 14/1291/04 на суму 570 179,79 грн. шляхом зарахування своїх зустрічних вимог до Позивача: за договором на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 01.10.2014 № 14/1290/04 (Договір-1) на суму 342 997,79 грн.; за договором на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної систему України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 01.10.2014 № 141 (Договір-2) на суму 227 181,81 грн. На думку Позивача, при припиненні зобовязання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог Відповідачем не було дотримано основних вимог законодавства до такого правочину з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.08.2014 у справі № 910/12807/14 внесено зміни до Договору від 01.10.2004 № 14/1290/04 в редакції ОСОБА_3 угоди, яка була надана ПАТ "Рівнегаз".

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.09.2014 у справі № 910/12806/14 внесено зміни до Договору від 24.03.2005 № 141 в редакції ОСОБА_3 угоди, яка була надана ПАТ "Рівнегаз".

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Рівнегаз" у справі № 910/12807/14 та у справі №910/12806/14 суд, замість договорів оренди газопроводів, за якими ПАТ "Рівнегаз" орендувало газопроводи у НАК "Нафтогаз України", з 01.10.2014, в судовому поряку затверджено текст договорів на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами). За новими умовами Договору-1 та Договору-2 НАК "Нафтогаз України" має передати ПАТ "Рівнегаз" в експлуатацію газопроводи для забезпечення розподілу природного газу, а НАК "Нафтогаз України" зобовязане оплатити надані послуги з експлуатації. Такими рішеннями судів було задоволено вимоги ПАТ "Рівнегаз" щодо намірів замість договорів оренди газопроводів та споруд на них (за якими Відповідач виступав орендарем) укласти договори на експлуатації Єдиної газотранспортної системи України, (за якими б Відповідач виступав виконавцем, тобто надавав послуги НАК "Нафтогаз України". Позивач вкзаує на те, що фактично, вказаними рішеннями було затверджено текст договорів абсолютно інших правочинів за своєю правовою природою.

Позивач зазначає, що в заяві Відповідач має намір провести зарахування наступним чином. Відповідач повідомив, що припиняє свої зобовязання за договором від 01.10.2004 № 14/1291/04 на суму 570 179,79 грн. шляхом зарахування своїх зустрічних вимог до Позивача: за договором на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 01.10.2014 № 14/1290/04 (Договір-1) суму 342 997,79 грн.; за договором від 01.10.2014 № 141 (Договір-2) на суму 227 181,81 грн.. У вказаній Заяві зазначена лише сума заборгованості, яку, на думку Відповідача, зобовязаний сплатити Позивач. Відповідач не зазначає період виникнення заборгованості.

Крім того, на даний час в господарському суді Рівненської області перебуває на розгляді позов НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Рівнегаз" про стягнення заборгованості у звязку з неналежним виконання Відповідачем договору від 01.10.2004 № 14/1291/04 (справа № 918/453/18). Тобто наявний спір про заборгованість за одним з правочинів, за яким Відповідач зарахував зустрічні зобовязання. Таким чином Позивач вважає, що заява про зарахування не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вимоги зазначені в такій заяві не є однорідними, заборгованість вказана в заяві є спірною і не визнається Позивачем, з тексту Заяви не випливає, що строк виконання таких зобовязань настав (Відповідачем не зазначено період виникнення таких зобовязань), Відповідачем не зазначено підставу виникнення таких зобовязань. У зв'язку з вищевикладеним, вчиняючи односторонній правочин - Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог 25.01.2017 № RV-СЛ-26-0117, Відповідачем не дотримано вимог передбачених чинним законодавством України.

Від Відповідача до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній позовні вимоги не визнає, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

01.10.2004 р. між ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" та ПАТ НАК "Нафтогаз України" був укладений Договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04. Рішенням господарського суду м. Києва від 15.08.2014 р. у справі № 910/12807/14 позов ПАТ "Рівнегаз" задоволено повністю та внесено зміни в Договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004 р. ОСОБА_3 угодою № 2 (в редакції рішення господарського суду міста Києва від 15.08.2014р. у справі № 910/12807/14) було викладено умови Договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004 р. в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 р. відповідно до Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП № 228 від 07.03.2013 року.

Відповідно до п. 6.1. Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 р., цей договір є укладеним і набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31.12.2018 року. В даному випадку строк набрання чинності Договору співпадає з набранням чинності рішенням господарського суду міста Києва у справі № 910/12807/14.

Станом на 01.07.2018р. у відповідності до умов Договору ПАТ "Рівнегаз" надано Позивачу послуги на загальну суму 453 831,42 грн.. Позивач, в порушення умов Договору, не виконує своїх зобовязань щодо оплати наданих послуг. Відтак, заявою від 25.01.2017 року ПАТ "Рівнегаз" було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог по спірному договору на суму 342 997,98 грн. та заявою від 04.07.2018 р. на суму 110 833,44 грн., всього на суму 453 831,42 грн. Відповідач зазначає, що заява від 25.01.2017 року Позивачем не була оскаржена своєчасно, а лише в серпні 2018 року.

Також, 24.03.2005 р. між ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" та ПАТ НАК "Нафтогаз України" був укладений Договір оренди газопроводів та споруд на них № 141. Рішенням господарського суду м. Києва від 09.09.2014 р. у справі № 910/12806/14 позов ПАТ "Рівнегаз" задоволено повністю та внесено зміни в Договір оренди газопроводів та споруд на них № 141 від 24.03.2005 р. ОСОБА_3 угодою № 2 (в редакції рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2014р. у справі № 910/12806/14) було викладено умови Договору оренди газопроводів та споруд на них № 141 від 24.03.2005 р. в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 р. відповідно до Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП № 228 від 07.03.2013 р. Будь-які інші додаткові угоди до договору відповідач відмовився підписувати, хоча вони йому неодноразово направлялись.

Відповідно до п. 6.1. Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи країни від 06.06.2014 р., цей договір є укладеним і набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31.12.2018 року. В даному випадку строк набрання чинності Договору співпадає з набранням чинності рішенням господарського суду міста Києва у справі № 910/12806/14.

Станом на 01.07.2018р. у відповідності до умов Договору ПАТ "Рівнегаз" надано Позивачу послуги на загальну суму 321 842,57 грн. Позивач в порушення умов Договору не виконує своїх зобовязань щодо оплати наданих послуг. Відтак, заявою від 25.01.2017 року ПАТ "Рівнегаз" було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог по спірному договору на суму 227 181,81 грн. та заявою від 04.07.2018 р. на суму 94 660,76 грн., всього на суму 321 842,57 грн.

Відповідач вважає, що зарахування зустрічних однорідних вимог проведено правомірно.

Між ПАТ "Рівнегаз" та Позивачем в 2004 та 2005 роках було укладено три договори оренди газопроводів та споруд на них №14/1290/04, №14/1291/04 та №141.

Позивач в позовній заяві розписує порядок зміни договорів оренди № 14/1290/04 та №141 на договори експлуатації складових Єдиної газотранспортної системи України. Дані договори викладені в редакції рішень господарського суду міста Києва, які сам Позивач додає до позову. Один з трьох договорів № 14/1291/04 залишився договором оренди газопроводів та споруд на них. Позивач по договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1291/04 відповідно до пункту 2.4. щокварталу направляє акти наданих послуг, які ПАТ "Рівнегаз" оформляє відповідно до умов договору.

Умовами договорів № 14/1290/04 та № 141 на експлуатацію складових ЄГТСУ також передбачено, що фактичні обсяги наданих послуг оформлюються щокварталу актом наданих послуг, який складається та подається Виконавцем на розгляд Замовника у двох примірниках. Замовник зобовязується протягом 5 днів від дати передачі актів наданих послуг (робіт) підписати їх та повернути один примірник кожного акта Виконавцю або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання такого акта. У випадку неповернення Замовником акта наданих послуг (робіт) та ненадання обгрунтованих заперечень щодо нього у визначений строк цей акт вважається погодженим Замовником в редакції Виконавця. ПАТ «Рівнегаз» щоквартально направляло оформлені акти по вказаних договорах, Позивач хоча не підписував їх, однак і не оспорював. Відтак, відповідно до пункту 2.4 договорів ці акти вважаються погодженими Позивачем в редакції ПАТ "Рівнегаз". Лише за 2-й та 4-й квартал 2015 року Позивачем були підписані акти здачі приймання-робіт, що підтверджує факт надання послуг.

В даній заяві про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог проводиться зарахування заборгованості з оплати до 01.01.2017 року.

Відтак, Відповідач вказує на те, що направляючи заяву про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 25.01.2017 року, ПАТ "Рівнегаз" було проведено часткове зарахування боргу перед Позивачем по договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1291/04, що не спростовує і сам Позивач, та борг Позивача перед ПАТ "Рівнегаз" по Договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004 р. в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 р. відповідно до Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП № 228 від 07.03.2013 р. та Договору оренди газопроводів та споруд на них № 141 від 24.03.2005 р. в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 р. відповідно до Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП № 228 від 07.03.2013 р. Зобов'язання за даними договорами є грошовими, тобто однорідними. При цьому характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

До Господарського суду Рівненської області від Позивача надійшло заперечення на відзив в якому останній вказує на те, що при припиненні зобовязання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог Відповідачем не було дотримано основних вимог законодавства до такого правочину.

Зокрема, Позивач не визнає заборгованість за Договором-1 та Договором-2, в тому числі, у звязку з тим що Відповідачем не було дотримано порядку укладання вказаних договорів, який визначений рішенням господарського суду м. Києва від 15.08.2014 р. у справі № 910/12807/14 та рішенням господарського суду м. Києва від 09.09.2014 р. у справі № 910/12806/14. Вказаними рішеннями суду визначено, що Договір-1 та Договір-2 є укладеними і набирають чинності з дати підписання їх Сторонами. На даний час вказані договори не підписані. Про спірний характер зобовязань за Договором-1 та Договором-2 свідчить той факт, що в провадженні господарського суду м. Києва перебувають дві справи (№ 910/10131/18 та № 910/10133/18) за позовом ПАТ "Рівнегаз" до НАК "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості за вказаними правочинами.

Крім того, Відповідачем було подано заяву про внесення доповнень у рішення господарського суду м. Києва від 15.08.2014 р. у справі № 910/12807/14. У вказаній заяві ПАТ "Рівнегаз" просило суд доповнити текст рішення Додатком 2 до Договору, в якому зазначено перелік послуг (робіт) з експлуатації обєкта газопостачання, що надаються Відповідачем; графік виконання послуг (робіт); вартість послуг. Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.08.2018 у справі № 910/12807/14 вказану заяву задоволено, але ухвала не набрала законної сили у звязку з її оскарженням до суду апеляційної інстанції. Так, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії в особі Філії "ЦМГС" у справі №910/12807/14 та зупинено дію ухвали господарського суду м. Києва від 14.08.2018 у справі № 910/12807/14. Позивач вважає, що така обставина підтверджує той факт, що у Відповідача відсутні підстави надавати будь-які послуги (виконувати роботи) за Договором - 1 у звязку з відсутністю домовленості між сторонами щодо істотних умов договору - перелік послуг (робіт) з експлуатації обєкта газопостачання, що надаються Відповідачем; графік виконання послуг (робіт); вартість послуг.

До Господарського суду Рівненської області від Відповідача надійшло пояснення у справі відповідно до якого останній вказує на безпідставність пред'явленого позову та те, що згідно з п. 2.4. Договору фактичні обсяги наданих послуг (робіт) оформляються щокварталу актом наданих послуг (робіт), який складається та подається Виконавцем на розгляд Замовника у двох примірниках. Замовник зобовязується протягом 5 днів від дати передачі актів наданих послуг (робіт), підписати їх та повернути один примірник кожного акта Виконавцю або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання такого акта. У випадку неповернення Замовником акта наданих послуг (робіт) та ненадання обгрунтованих заперечень щодо нього у визначений строк, цей акт вважається погодженим Замовником в редакції Виконавця. ПАТ "Рівнегаз" щоквартально направляло оформлені акти по вказаних договорах, Позивач хоча і не підписував їх, однак і не оспорював. Відтак, відповідно до пункту 2.4 договорів ці акти вважаються погодженими Позивачем в редакції ПАТ "Рівнегаз". Лише за 2 - 4 квартали 2015 року Позивачем були підписані акти здачі приймання - робіт по договору № 14/1290/04 та 3 - 4 квартали по договору № 141, що свідчить про те, що сам Позивач визнавав дані договори укладеними та відображав проведення наданих послуг в бухгалтерському обліку.

Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник Позивача в судовому засіданні 11.12.2018 року підтримав позовні вимоги, з підстав зазначених у позовній заяві та з урахуванням заперечення на відзив.

Представник Відповідача в судовому засіданні 11.12.2018 року заперечив проти позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві та з урахуванням наданих суду пояснень.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Між НАК "Нафтогаз України" та ВАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" в 2004 та 2005 роках було укладено три Договори оренди газопроводів та споруд на них, а саме №14/1290/04, №14/1291/04 та №141.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.08.2014 р. по справі № 910/12807/14 позов ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" задоволено повністю, внесено зміни до договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004 р., викладено його в редакції додаткової угоди № 2 до договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.09.2014 р. по справі № 910/12806/14 позов ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" задоволено повністю, внесено зміни в договір оренди газопроводів та споруд на них № 141 від 24.03.2005 р. в редакції додаткової угоди № 2 до договору оренди газопроводів та споруд на них № 141 від 24.03.2005 р..

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Рівнегаз» у справі № 910/12807/14 та у справі №910/12806/14 суд, замість договорів оренди газопроводів, за якими ПАТ «Рівнегаз» орендувало газопроводи у НАК «Нафтогаз України», з 01.10.2014, в судовому порядку затверджено текст договорів на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами). За новими умовами Договору-1 та Договору-2 НАК «Нафтогаз України», як Замовник має передати ПАТ «Рівнегаз», як Виконавцю, в експлуатацію газопроводи для забезпечення розподілу природного газу, а НАК «Нафтогаз України» зобовязане оплатити надані послуги з експлуатації.

Згідно ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами .

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії .

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності .

Аналогічна положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, виходячи з вищевикладеного, обставини встановлені судовими рішеннями по справах № 910/12806/14 та № 910/12807/14, які набрали законної сили, повторного доведення не потребують.

Умовами п. 2.4. Договорів № 14/1290/04 (в редакції рішення Господарського суду м. Києва від 15.08.2014 р.) та № 141 (в редакції Рішення Господарського суду м. Києва від 09.09.2014 р.) на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) передбачено, що фактичні обсяги наданих послуг (робіт) оформлюються щокварталу актом наданих послуг (робіт), який складається та подається Виконавцем на розгляд Замовника у двох примірниках. Замовник зобовязується протягом 5 днів від дати передачі актів наданих послуг (робіт) підписати їх та повернути один примірник кожного акта Виконавцю або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання такого акта. У випадку неповернення Замовником акта наданих послуг (робіт) та ненадання обгрунтованих заперечень щодо нього у визначений строк цей акт вважається погодженим Замовником в редакції Виконавця.

Відповідно до п. 6.1. вищевказаних Договорів, цей договір є укладеним і набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31.12.2018 року. В даному випадку строк набрання чинності Договору співпадає з набранням чинності рішенням господарського суду міста Києва у справах № 910/12806/14 та № 910/12807/14.

У відповідності до п. 2.1. даних Договорів вартість послуг (робіт) визначається Сторонами відповідно до переліку послуг (робіт) з експлуатації обєкта газопостачання, що надається Виконавцем Замовнику.

Відповідно до п. 2.2. Договорів Замовник сплачує Виконавцю вартість послуг (робіт) з експлуатації обєкта замовника, визначеному в пункті 2.1 цього розділу, на поточний рахунок Виконавця з урахуванням податку на додану вартість в такому порядку: плановими платежами із розрахунку 25 відсотків вартості наданих послуг (робіт) з урахуванням ПДВ від суми оплати, які проводяться не пізніше 15 числа останнього місяця кварталу.

Станом на 01.07.2018р. у відповідності до умов Договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004 р. в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014р. ПАТ «Рівнегаз» надано Позивачу послуг на загальну суму 453 831,42 грн.. Позивач в порушення умов Договору не виконав своїх зобовязань щодо оплати наданих послуг.

Станом на 01.07.2018р. у відповідності до умов Договору оренди газопроводів та споруд на них № 141 від 24.03.2005 р. в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 р. ПАТ «Рівнегаз» надано Позивачу послуги на загальну суму 321 842,57 грн.. Позивач в порушення умов Договору не виконує своїх зобовязань щодо оплати наданих послуг.

На виконання вказаних пунктів договорів Відповідач, як Виконавець надання послуг, щоквартально направляв Позивачу акти здачі - приймання робіт (наданих послуг). Факт направлення вказаних актів підтверджується листами Відповідача про їх направлення Позивачу (а.с. 84-93, 98-100), рекомендованими повідомленнями відділення зв'язку про їх вручення Позивачу (а.с.93-98) та копіями самих актів (а.с.75-83). Позивач хоча і не підписував їх, однак і не оспорював. Лише за 2 - 4 квартали 2015 року Позивачем були підписані акти здачі приймання-робіт по договору № 14/1290/04 та 3-4 квартали по договору № 141. В матеріалах справи відсутні докази відмови Позивача від підписання актів. Відтак, відповідно до пункту 2.4. Договорів ці акти вважаються погодженими Позивачем в редакції ПАТ "Рівнегаз".

ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" надіслало на адресу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заяву про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № RV -СЛ-261-0117 від 25.01.2017 р., в якій зазначив, що за даними бухгалтерського обліку рахується дебіторська заборгованість НАК "Нафтогаз України" перед ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" за договорами на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України у сумі 570 179,79 грн., а саме: за договором від 01.10.2004р. (в редакції від 01.10.2014) № 14/1290/04 у сумі 342 997,98 грн.; за договором від 24.03.2005р. (в редакції від 01.10.2014) № 141 на суму 227 181,81 грн.. В свою чергу станом на 20.01.2017 року ПАТ "Рівнегаз" має кредиторську заборгованість перед НАК "Нафтогаз України" за договором оренди від 01.10.2004 №14/1291/04 в сумі 817 602,55 грн. Таким чином, вищевказані зобов'язання, у сумі 570 179,79 грн. є зустрічними, однорідними.

Направляючи заяву про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 25.01.2017 року, ПАТ "Рівнегаз" було проведено часткове зарахування боргу перед Позивачем по договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1291/04, що не спростовує і сам Позивач, та борг ПАТ "НАК "Нафтогаз України" перед ПАТ "Рівнегаз" по Договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004 р. в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 р. та Договору оренди газопроводів та споруд на них № 141 від 24.03.2005 р. в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 р..

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому. Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Добровільне виконання зобов'язання на стадії виконавчого провадження допускається і шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу України щодо припинення зарахуванням господарських зобов'язань (ч. 3 ст. 203 ГКУ) та Цивільного кодексу України (ст.601 ЦКУ).

Не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом (ст. 602 ЦК України).

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви, як одностороннього правочину, законодавством України не передбачено. За загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобовязань, з одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Зарахування може здійснюватись без згоди другої сторони, за заявою лише однієї сторони, тобто, для вчинення даного одностороннього правочину достатньо волевиявлення лише однієї сторони. Моментом припинення зобов'язань сторін у такому випадку є момент вчинення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та її направлення кредитору. Вимоги, що є предметом зарахування, мають бути однорідними, тобто, їх предметом мають бути речі одного виду, роду, гроші тощо. Зарахування можливе щодо тих вимог, строк виконання яких настав, не встановлений або означений моментом пред'явлення вимоги. Можливе також і часткове зарахування, коли одна вимога покриває частину іншої.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги, що є предметом зарахування, є зустрічними, оскільки обумовлені наявністю зобов'язань між сторонами у справі, а саме за договорами від 01.10.2004 року №14/1290/04 та від 24.03.2005 року №141 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є боржником, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" кредитором, а за договором від 01.10.2004 року №14/1291/04 навпаки - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є кредитором, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" боржником.

Відповідачем було заявлено до зарахування однорідні вимоги, а саме грошова заборгованість проти грошової заборгованості.

Щодо настання строків виконання зобов'язань за договором від 01.10.2004 року №14/1291/04, суд дійшов висновку, що вони настали, оскільки сторонами дана обставина не оспорюється та зворотного матеріали справи не містять.

Щодо настання строків виконання зобов'язань за договорами від 01.10.2004 року №14/1290/04 та від 24.03.2005 року № 141 судом встановлено, що проводиться зарахування заборгованості з оплати вартості послуг, які надані до 01.01.2017 року.

Згідно положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи є визнання правочину недійсним (частина 2 п. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Аналогічна правова позиція висвітлена у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Аналогічна правова позиція висвітлена у п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Однак господарським судом за результатами розгляду справи не встановлено наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, на момент вчинення (укладення) Заяви про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № RV -СЛ-261-0117 від 25.01.2017 року.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищенаведеного, суд доходить висновку про те, що Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не доведено належними та допустимими доказами того, що оспорюваний правочин - заяву від 25.01.2017 р. № RV-СЛ-26-0117 про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог укладено з порушенням Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства, а відтак позов останнього не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1) в задоволенні позову.

2. Судові витрати покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27 грудня 2018 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.