РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2018Справа №910/10135/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є. при секретарі судового засідання Хмельовському В.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу №910/10135/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Маслюкова Миколи Миколайовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

до Фізичної особи -підприємця Степаненка Андрія Сергійовича - відповідач-1

(АДРЕСА_2)

Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - відповідач-2

(01008, м.Київ, вул.Грушевського, 12/2, )

про визнання патенту на промисловий зразок недійсним, -

представники сторін:

представник позивача: Коваль М.В., довіреність № б/н від 16.05.18;

представник відповідача-1: Сисов В.С., Ордер серія КВ №723356 від 11.09.18;

представник відповідача-2: не зявився;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Сисов В.С., ордер серія КВ №723380 від 05.12.18.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Фізична особа-підприємець Маслюков Микола Миколайович, 31 липня 2018 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача-1 - Фізичної особи - підприємця Степаненка Андрія Сергійовича, та відповідача-2 - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, про визнання патенту на промисловий зразок недійсним.

Позивачем, в обґрунтування позовних вимог, зазначено, що патент України на промисловий зразок №35815 за заявкою s2017 01692 від 18.09.2017, який було видано 27.11.2018, власником якого є відповідач-1 - Фізична особа-підприємець Степаненко Андрій Сергійович, необхідно визнати недійсним, у зв'язку з тим, що сукупність суттєвих ознак промислового зразка за зазначеним вище патентом була відомою й загальнодоступною у світі до дати подання заявки на промисловий зразок за заявкою s2017 01692, а саме - до 18.09.2017, а сам промисловий зразок на момент подання заявки не був новим, відповідно до чого останній не відповідає умовам патентоспроможності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

21.08.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/10135/18, підготовче засідання призначено на 26.09.2018.

12.09.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач визначив неналежного відповідача-1, оскільки патент на промисловий зразок №35815 від 18.09.2017 виданий на ім'я Степаненка Андрія Сергійовича, а не на ім'я Фізичної особи-підприємця Степаненка Андрія Сергійовича, крім того, відповідачем-1 зазначено, що позовна заява підписана не уповноваженою особою.

Дослідивши відзив відповідача-1, судом встановлено, що подана позовна заява не відповідає вимогам статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

З метою усунунення вказаних вище недоліків позовної заяви, Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків - протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

26.09.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

08.10.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання Ухвали Господарського суду міста Києва про залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження у справі №910/10135/18 від 24.09.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 розгляд справи призначено на 24.10.18.

16.10.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 24.10.2018 оголошено перерву до 31.10.2018.

29.10.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Фізичної особи - підприємця Степаненка Андрія Сергійовича надійшло клопотання щодо пропонування суду затвердити запитання перед судовими експертами у випадку призначення судової експертизи.

29.10.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Фізичної особи - підприємця Степаненка Андрія Сергійовича клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 повідомлено сторін про те, що судове засідання 31.10.2018 не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді Блажівської О.Є на лікарняному, наступне засідання у справі призначено на 22.11.18.

01.11.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Маслюкова Миколи Миколайовича надійшла відповідь на відзив.

21.11.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Маслюкова Миколи Миколайовича надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 22.11.2018 з'явилися представники позивача, відповідача-1 та відповідача-2.

Представник відповідача-1 у підготовчому засіданні надав Угоду про надання адвокатом правової допомоги Степаненко Андрію Сергійовичу.

Представник відповідача-2 у підготовчому засіданні надав клопотання про закриття провадження у справі.

Суд повідомив, що зазначене клопотання буде розглянуто у наступному судовому засіданні.

Одночасно, як вбачається із матеріалів справи Степаненко Андрію Сергійовичу є власником патенту на промисловий зразок №35815.

Відповідно до ч.1 ст.50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Частиною 2 статті 50 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

За таких обставин, з метою дотримання процесуальних прав всіх учасників провадження, суд вважає за доцільне залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Степаненко Андрія Сергійовича.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 05.12.2018.

30.11.2018 представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення копії позовної заяви з додатками третій особі.

У судове засідання 05.12.2018 представники учасників судового процесу з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання представника відповідача - 1 щодо питань, які мають бути поставлені експерту, в разі призначення судом судової експертизи, суд дійшов до висновку про те, що таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки у суду відсутня необхідність у спеціальних знаннях у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, а відповідно і відсутні підстави для призначення у даній справі судової експертизи в порядку, передбаченому ст. 99 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання 05.12.2018 представники учасників судового процесу з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у задоволенні клопотання Фізичної особи - підприємця Степаненка Андрія Сергійовича щодо пропонування суду питань, які мають бути поставлені експерту, в разі призначення судом судової експертизи відмовлено, підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті у загальному позовному провадженні призначено на 20.12.18.

Судове засідання, призначене на 20.12.2018 не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді Блажівської О.Є на лікарняному. Наступне судове засідання у справі призначено на 26.12.18.

У судове засідання, призначене на 26.12.2018 з'явився представник позивача та відповідача-1, відповідач-2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача просить задовольнити позов в повному обсязі, представник відповідача-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 27.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на які посилається позивач на підтвердження позовних вимог, відповідач на підтвердження заперечень на позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Маслюков Микола Миколайович є суб'єктом підприємницької діяльності, що підтверджується Відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У березні 2018 року Позивач мав намір розпочати реалізацію певних видів косметичних товарів та туалетних приналежностей, в тому числі пилок для нігтів (манікюрних пилок). Проте, в кінці березня 2018 року позивачеві стало відомо, що пилки для нігтів, які останній мав намір реалізувати, схожі на ті, що зареєстровані в Україні як промислові зразки на ім'я громадянина України Степаненка Андрія Серійовича.

Степаненко Андрій Степанович є суб'єктом підприємницької діяльності, що підтверджується Відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є власником патенту України на промисловий зразок №35815 за заявкою s2017 01692 від 18.09.2017 року, який було видано 27.11.2018 року.

Право власності Степаненка Андрія Степановича на Патент підтверджується Бібліографічними даними на промисловий зразок №35815.

Позивач вважає, що факт реєстрації даного промислового зразка порушує право Позивача здійснювати безперешкодний продаж манікюрних пилок, які за формою схожі на ті, що зареєстровані за вищенаведеним Патентом.

Крім того, позивачем зазначено, що факт порушення права позивача обгрунтовується тим, що вищевказаний промисловий зразок не відповідає умовам патентоспроможності, а сукупність суттєвих ознак промислового зразка була відомою й загальнодоступною у світі до дати подання заявки на промисловий зразок за заявкою s2017 01692 від 18.09.2018, а сам промисловий зразок на момент подання заявки не був новим, відповідно до чого останній, на думку позивача, не відповідає умовам патентоспроможності, визначених п.1 та п.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» промисловий зразок - результат творчої діяльності людини у галузі художнього конструювання.

Правова охорона надається промисловому зразку, що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоспроможності. Об'єктом промислового зразка може бути форма, малюнок чи розфарбування або їх поєднання, які визначають зовнішній вигляд промислового виробу і призначені для задоволення естетичних та ергономічних потреб. Право власності на промисловий зразок засвідчується патентом. Обсяг правової охорони, що надається, визначається сукупністю суттєвих ознак промислового зразка, представлених на зображенні (зображеннях) виробу, внесеному до Реєстру, і засвідчується патентом з наведеною у ньому копією внесеного до Реєстру зображення виробу (ч.1,2,5,6 ст.5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки»).

Згідно із ч.1 ст.6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» промисловий зразок відповідає умовам патентоспроможності, якщо він є новим.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі:

а) невідповідності запатентованого промислового зразка умовам патентоспроможності, визначеним цим Законом;

б) наявності у сукупності суттєвих ознак промислового зразка ознак, яких не було у поданій заявці;

в) видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Відповідно до п.8.1.4.1. Правил складання та подання заявки на промисловий зразок, затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України №110 від 18.02.2018 суть промислового зразка характеризується сукупністю відображених на зображеннях його суттєвих ознак, які визначають зовнішній вигляд виробу з його естетичними та/або ергономічними особливостями.

Ознака належить до суттєвих, якщо вона впливає на формування зовнішнього вигляду виробу, якому притаманна така ознака.

Судом встановлено, що патент на промисловий зразок №35815 за заявкою s201701692 від 18.09.2017 було видано 27.11.2018 року. Об'єктом, що охороняється зазначеним патентом є основа пилки для нігтів, зображення двох варіантів якої наведено в публікації; автором та власником патенту є громадянин України - Степаненко Андрій Сергійович.

Згідно з описом промислового зразка: Основа пилки для нігтів (2 варіанти), зазначено:

«Заявляється зовнішній вигляд виробу - основа пилки для нігтів, призначеного для манікюру та педикюру.

Варіанти основи пилки для нігтів мають однакове художнє рішення і відрізняються лише деякими незначними несуттєвими елементами, що не впливають на загальне візуальне враження.

Повне уявлення про промисловий зразок, що заявляється, надають зображення, на яких представлено:

Зображення 1.1 - загальний вигляд (варіант 1);

Зображення 2.1 - загальний вигляд (варіант 2);

Варіанти промислового зразка являють собою основу пилки для нігтів, форма якої виконана у вигляді прямокутника, з закругленими кутами, при чому одна з довгих сторін прямокутника виконана випуклою дугою.

Другий варіант основи пилки для нігтів додатково містить позначення знаку для товарів і послуг автора «AS », що розташоване у правому нижньому куті виробу. Позначення знаку складається з словесного та зображувального елементів. Словесний елемент позначення складається з напису «АS», що виконаний оригінальним шрифтом і є ініціалами імені та прізвища автора промислового зразка «AS - Андрій Степаненко». Зображувальний елемент позначення виконаний у вигляді еліпсу, що розташований навколо напису, еліпс розірваний ліворуч і прорисований жирно праворуч.

Всі варіанти основи пилки для нігтів, що заявляються, поєднані єдиним тематичним задумом і містять основні суттєві ознаки, що формують візуальний образ промислового зразка.

Всі елементи промислового зразка у сукупності надають оригінальний вигляд промисловому зразку та підпорядковані єдиному стилістичному вирішенню, що вигідно відрізняє заявлений промисловий зразок від існуючих зразків».

До матеріалів справи позивачем також додано Висновок за результатами дослідження у сфері інтелектуальної власності №21/06 від 21.06.2018, виконаний патентним повіреним Бондаренком Андрієм Дмитровичем на замовлення позивача, яким зазначено, що оскільки сукупність суттєвих ознак промислового зразка за патентом України №35815 не був новим до дати подання зазначеної вище заявки, а саме - до 18.09.2017 року, відповідно до статті 6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», промисловий зразок, сукупність якого стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки, не відповідає умовам патентоспроможності.

Окрім цього, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що має намір розпочати реалізацію певних видів косметичних товарів та туалетних приналежностей, в тому числі пилок для нігтів, однак, факт реєстрації промислового зразка відповідача порушує право позивача здійснювати безперешкодний продаж манікюрних пилок, які за формою схожі на ті, що зареєстровані за вищенаведеним патентом.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 травня 2016 у справі №6-658цс15 Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 9 грудня 2015 року по справі №6-849цс15, де висловив наступну правову позицію: З урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України,частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Також, ця ж сама позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-84цс14 від 03.09.2014: «З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

Як встановлено судом, у позивача відсутній патент на промисловий зразок, однак, позивач має намір в майбутньому розпочати реалізацію певних видів косметичних товарів та туалетних приналежностей, в тому числі пилок для нігтів манікюрних пилок.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наміру реалізовувати товари схожі із сукупними суттєвими ознаками промислового зразка, що належить Степаненку Андрію Сергійовичу, так само як і доказів перешкоджання у їх використанні з боку Степаненка Андрія Сергійовича. Більше того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт того, що манікюрні пилочки, які має намір виготовляти позивач є схожими на пилочки, що виробляються Степаненком Андрієм Сергійовичем, зокрема не надано малюнків, макетів тощо вказаних пилочок на підтвердження зазначеного. Крім того, позивачем жодним чином не підтверджено, як манікюрні пилочки, що будуть виготовлені позивачем, відрізнятимуться від промислових зразків на пилочки, які були заявлені раніше, тобто позивачем не обґрунтовано в чому полягатиме новизна промислового зразка позивача, і чи не буде сукупність суттєвих ознак промислового зразка позивача відомою у світі до реєстрації вказаного промислового зразка. Тобто, якщо позивач вважає, що факт реєстрації промислового зразка Степаненка Андрія Сергійовича порушує право Позивача здійснювати безперешкодний продаж манікюрних пилок, які за формою схожі на ті, що зареєстровані за патентом Степаненка Андрія Сергійовича, в чому полягатиме новизна промислового зразка позивача, останнім не обґрунтовано.

Більше того, позивач звернувся із позовом про визнання недійсним патенту до Фізичної особи-підприємця Степаненка Андрія Сергійовича, в той час, коли патент на промисловий зразок №35815 за заявкою s2017 01692 від 18.09.2017 року, який було видано 27.11.2018 року виданий фізичній особі Степаненку Андрію Сергійовичу.

Хоча Степаненко Андрій Сергійович і отримав статус суб'єкта господарювання, проте у спірних правовідносинах він виступає у статусі фізичної особи, яка на відміну від Фізичної особи-підприємця Степаненка Андрія Сергійовича, є власником патенту України на промисловий зразок №35815.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання патенту України на промисловий зразок №35815 недійсним, недоведені, необґрунтовані, та такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги Фізичної особи-підприємця Маслюкова Миколи Миколайовича до відповідача-2 - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про зобов'язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки про визнання недійсним патенту України на промисловий зразок №35815 та здійснити про це публікацію в Офіційному бюлетені «Промислова власність», остання є похідною від вимоги про визнання патенту України на промисловий зразок №35815 недійсним, а отже, суд не вбачає підстав для задоволення останньої.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Одночасно, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, судовий збір за подання позову залишається за Фізичною особою-підприємцем Маслюковим Миколою Миколайовичем.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Маслюкова Миколи Миколайовича відмовити повністю.

2. Судовий збір, сплачений за подання позовної заяви покласти на позивача - Фізичну особу-підприємця Маслюкова Миколу Миколайовича.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.12.2018.

Суддя О.Є.Блажівська