ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2018 р. Справа № 911/1647/18

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Еліттрансервіс", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Ніщименка Василя Петровича, м. Біла Церква, Київська область

про стягнення 3 916, 80 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ "Транспортно-експедиційна компанія "Еліттрансервіс" звернулось в господарський суд Київської області із позовом до ФОП Ніщименка В. П. про стягнення 3 000, 00 грн основної заборгованості, 378, 98 грн пені, 114, 00 грн 3 % річних, 423, 82 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати у повному обсязі за надані позивачем транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажу згідно договору-заявки № 15/03/2017 від 15.03.2017 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.07.2018 р. відкрито провадження у справі № 911/1647/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Еліттрансервіс" до Фізичної особи-підприємця Ніщименка Василя Петровича про стягнення 3 916, 80 грн, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), встановлено сторонам строки для подачі відповідних заяв по суті спору.

13.08.2018 р. до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання № б/н від 10.08.2018 р. про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та заява № б/н від 10.08.2018 р. про застосування строків позовної давності.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.08.2018 р. призначено справу до судового розгляду з викликом на нього учасників справи на 12.09.2018 р.

12.09.2018 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 26.09.2018 р.

26.09.2018 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 10.10.2018 р.

05.10.2018 р. до канцелярії суду від позивача надійшло заперечення № б/н від 05.10.2018 р. на заяву відповідача про застосування строків позовної давності від 10.08.2018 р., у якій просить суд відмовити у задоволенні відповідної заяви відповідача та застосувати у даній справі трирічний строк позовної давності.

10.10.2018 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 24.10.2018 р.

24.10.2018 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 07.11.2018 р.

26.10.2018 р. до канцелярії суду від відповідача надійшли письмові пояснення № б/н по суті справи від 23.10.2018 р., у яких також повідомив про здійснення 25.09.2018 р. та 18.10.2018 р. оплат за надані транспортно-експедиційні послуги згідно рахунку № 53 від 16.03.2017 р. на суму 2 000 грн та на 1000 грн відповідно.

Учасники справи у судове засідання 07.11.2018 р. не з'явились, хоча про судове засідання були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомили.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2017 р. між позивачем та відповідачем було підписано транспортну заявку № 5/03, згідно умов якої позивач зобов'язується здійснити для відповідача перевезення вантажу за маршрутом м. Чернігів (Україна) - м. Астана (Казахстан) автомобілем DAF номерний знак НОМЕР_3, номер причепа НОМЕР_4, місце та час завантаження - 16.03.2017 р. о 9 год. 00 хв.; погоджений строк доставки вантажу - 30 днів після перетину кордону; фрахтова сума замовлення - 66 968, 00 грн за автомобіль; форма оплати - безготівкова: 50% протягом 2-3 днів після розмитнення, 50% по факту прибуття на місце розмитнення.

На виконання умов транспортної заявки позивачем у березні 2017 р. було надано відповідачу послуги по організації перевезення вантажу за маршрутом м. Чернігів (Україна) - м. Астана (Казахстан) автомобілем DAF номерний знак НОМЕР_3, номер причепа НОМЕР_4 на суму 66 968, 00 грн, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR A № 614870 з відміткою про отримання вантажоодержувачем - ТОО "Швейный салон "Веста" (Казахстан), актом здачі-приймання транспортно-експедиторських послуг від 20.04.2017 р., рахунком № 53 від 16.03.2017 р., наявними у матеріалах справи.

За період дії транспортної заявки та на її виконання відповідачем було лише частково виконано свій обов'язок по оплаті за отримані послуги по перевезенню вантажу та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 63 968, 00 грн, що підтверджується відповідними виписками з банківського рахунку позивача, наявними у матеріалах справи.

У червні 2018 р. позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою № б/н від 05.06.2018 р., у який просив погасити заборгованість у розмірі 10 000, 00 грн за надані послуги по перевезенню вантажу. Факт направлення претензії підтверджується фіскальним чеком № 6255 від 05.06.2018 р. та описом вкладення у цінний лист № 687 від 05.06.2018 р., наявними у матеріалах справи.

Станом на час розгляду справи відповідачем було виконано свій обовязок по оплаті за надані послуги по організації перевезення вантажу та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 66 968, 00 грн, у тому числі 3 000, 00 грн після звернення позивачем в суд із даним позовом (після відкриття судом провадження за таким позовом), що підтверджується відповідними виписками з банківського рахунку позивача, платіжним доручення № 545 від 25.09.2018 р. на суму 2 000, 00 грн, платіжним дорученням № 571 від 18.10.2018 р. на суму 1 000, 00 грн., наявними у матеріалах справи.

Як було зазначено вище, однією із позовних вимог позивача є його вимога до відповідача про стягнення з відповідача на свою користь 3 000, 00 грн основної заборгованості за надані послуги по організації перевезення вантажу згідно транспортної заявки № 5/03 від 15.03.2017 р.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 2) ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору .

Із наданих у процесі розгляду справи позивачем та відповідачем документів вбачається, що після звернення позивачем із даним позовом до відповідача в господарський суд і після відкриття судом провадження у даній справі за таким позовом та станом на 18.10.2018 р. відповідач виконав свій обовязок по оплаті за надані послуги по організації перевезення вантажу та перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 3 000, 00 грн, що підтверджується відповідними виписками з банківського рахунку позивача, платіжним доручення № 545 від 25.09.2018 р. на суму 2 000, 00 грн, платіжним дорученням № 571 від 18.10.2018 р. на суму 1 000, 00 грн., тобто станом на час розгляду справи відповідачем була погашена основна заборгованість перед позивачем по оплаті за надані послуги по організації перевезення вантажу, що є предметом спору, у повному обсязі.

Отже, провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ніщименка Василя Петровича на користь ТОВ "Транспортно-експедиційна компанія "Еліттранссервіс" 3 000, 00 грн основної заборгованості по оплаті за надані послуги по організації перевезення вантажу згідно транспортної заявки № 5/03 від 15.03.2017 р на підставі п. 2) ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України підлягає закриттю.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню, згідно ст. 231 Господарського кодексу України, за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті за надані послуги по організації перевезення вантажу з 20.04.2017 р по 20.10.2017 р. всього на загальну суму 378, 98 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 231 цього ж кодексу штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки, при виникненні господарських відносин позивач та відповідач не досягли згоди щодо встановлення у договорі штрафних санкцій, а саме пені від суми несвоєчасно виконаного відповідачем зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а саме оплати за надані послуги по організації перевезення вантажу, то безпідставним є нарахування позивачем пені за прострочення відповідачем виконання обов'язку щодо оплати за надані послуги по перевезенню вантажу у заявлений період на підставі ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України так, як зазначені положення не встановлюють їх розмір, а визначають порядок формування відповідальності за порушення грошових зобов'язань, а тому позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 378, 98 грн пені, є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача 423, 82 грн інфляційних збитків та 114, 00 грн 3% річних за період прострочення відповідачем виконання обов'язку по оплаті наданих послуг з перевезення вантажу з 20.04.2017 р. по 25.07.2018 р., у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних збитків від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є невірним.

Правильний розрахунок інфляційних збитків від суми основної заборгованості наступний:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
20.04.2017 - 25.07.20183000.001.123369.533369.53

Отже, загальний розмір інфляційних збитків від суми основної заборгованості згідно транспортної заявки № 5/03 від 15.03.2017 р. у вищевказаний період становить 369, 53 грн.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача в частині стягнення із відповідача інфляційних збитків від суми основної заборгованості згідно транспортної заявки № 5/03 від 15.03.2017 р. у розмірі 369, 53 грн.

Розрахунок 3 % річних від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача 3 % річних від суми основної заборгованості згідно транспортної заявки № 5/03 від 15.03.2017 р. у вищевказаний період у розмірі 114, 00 грн.

Як було зазначено вище, відповідач у своїй заяві № б/н від 10.08.2018 р. та інших письмових поясненнях у справі, просить суд застосувати позовну давність строком 1 рік відповідно до ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів та відповідно відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, у звязку із тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

З приводу вказаної заяви відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього ж кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 6) ч. 2 ст. 258 цього ж кодексу передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: у звязку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" міжнародні перевезення вантажів-перевезення вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів" від 01.08.2006 р. Україна приєдналась до міжнародної Женевської Конвенції 1956 р. про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, шляхом підписання відповідного протоколу.

Згідно ч. 1 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого

неналежного виконання обов'язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки. Відлік терміну позовної давності починається:

a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки;

b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення;

c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення.

День початку відліку терміну позовної давності у термін не зараховується.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи після звернення позивача з листом-вимогою від 05.06.2018 р. до відповідача, останнім було здійснено часткову оплату за надані послуги по перевезенню вантажу на суму 7 000 грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками з рахунку позивача, наявними у матеріалах справи, та свідчить про визнання боргу відповідачем. Крім того, на момент розгляду справи відповідачем було додатково сплачено 3 000 грн основної заборгованості, що підтверджується платіжним дорученням № 545 від 25.09.2018 р., платіжним дорученням № 571 від 25.09.2018 р., наданими відповідачем та наявними у матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обов'язок відповідача щодо оплати за надані послуги по організації перевезення вантажу виник в день розмитнення - 19.04.2017 р., а прострочення виконання обов'язку відповідачем щодо оплати наданих послуг з перевезення розпочалась з 20.04.2017 р., а тому суд дійшов висновку, що позовна давність по основній заборгованості за надані послуги з перевезення, з урахуванням положень п. с) ч.1 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, не спливла, і відповідно позивач в межах строків позовної давності звернувся в господарський суд із позовом до відповідача за захистом своїх прав на одержання основної заборгованості згідно транспортної заявки № 5/03 від 15.03.2017 р.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням того, що погашення відповідачем основної заборгованості відбулось після звернення позивача в суд з даним позовом до відповідача і після відкриття судом провадження за таким позовом.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Еліттранссервіс" до Фізичної особи-підприємця Ніщименка Василя Петровича про стягнення 3 000, 00 грн основної заборгованості.

2. Позов в частині інших позовних вимог задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ніщименка Василя Петровича (09100, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Еліттранссервіс" (02090, м. Київ, вулиця Двінська, будинок 19, квартира 199; ідентифікаційний код 38408899) 369 (триста шістдесят дев'ять) грн 53 (п'ятдесят три) коп. інфляційних збитків, 114 (сто чотирнадцять) грн 00 (нуль) коп. 3% річних та судові витрати 1 567 (одна тисяча п'ятсот шістдесят сім) грн 09 (дев'ять) коп. судового збору.

4. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення складено і підписано

14 грудня 2018 р.