РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2018Справа № 910/14693/18
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича (АДРЕСА_1)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕЛАНЬ» (03134, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТРУБЛАЇНІ, будинок 18) стягнення заборгованості у розмірі 139 201 грн 37 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Відішенко Олександр Володимирович (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕЛАНЬ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 139 201 грн 37 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов'язань за Договором щодо надання адвокатських та юридичних послуг № 5163/01032015 від 01.03.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 відкрито провадження у справі №910/14693/18, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

15.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач просить відмовити у позові повністю та застосувати позовну давність до заявлених вимог.

30.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив, якою він підтримав позовні вимоги та просив суд визнати поважними причини пропуску позовної давності.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 07.11.2018 була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 16.11.2018 року уповноваженій особі Позивача та роздруківкою з офіційного веб-сайту ПАТ «УКРПОШТА» про вручення 19.12.2018 року уповноваженій особі Відповідача.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.03.2015 року між Фізичною особою-підприємцем Відішенком Олександром Володимировичем (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕЛАНЬ» (Замовник) було укладено Договір щодо надання адвокатських та юридичних послуг № 5163/01032015 (далі - Договір), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання надавати адвокатську та юридичну допомогу, надалі за Договором «послуги», зокрема, передбачені пунктами 2.2.2., 2.2.5., 2.2.8. та 2.2.10 вказаного Договору та інші види послуг на підставі додаткової домовленості із Замовником, що обов'язково відмічається Сторонами в Акті здачі-приймання наданих адвокатських та юридичних послуг (п. 1.1., 2.1. Договору). (а.с.12)

Згідно з пунктом 3.1.2. Договору Замовник зобов'язується своєчасно й у повному обсязі оплачувати усі надані послуги Виконавця.

За послуги Виконавця, зазначені у п.п. 2.2.2., 2.2.5., 2.2.8. та 2.2.10 Договору Замовник щомісячно перераховує плату у розмірі 21 500 (двадцять одна тисяча п'ятсот) грн 00 коп. Оплата здійснюється в безготівковому порядку, платіжним дорученням, на розрахунковий рахунок Виконавця. (п. 4.1. Договору). Пунктом 4.2. Договору Сторони узгодили розмір та порядок нарахування додаткової оплати.

Перелік фактично наданих послуг та їх остаточна загальна вартість за один календарний місяць погоджується/підписується Сторонами у відповідному Акті. Акт готується Виконавцем у строк 2-х робочих днів наступного місяця за місяцем, у якому були фактично надані послуги, у 3-х екземплярах і передається Замовнику на погодження/підписання. Замовник фіксує дату отримання Акту, один екземпляр без кінцевого погодження/підписання передає Виконавцю, після чого зобов'язаний у термін 3-х робочих днів погодити/підписати відповідний Акт, оплатити зазначену вартість наданих послуг та передати один екземпляр Акту Виконавцю. Несвоєчасне підписання/непідписання/відмова від підписання Замовником Акту не є підставою для затримки оплати за надані послуги у розмірі, зазначеному у п.п. 4.1. та 4.2. Договору (пункти 4.4.-4.7. Договору). Пунктом 4.8. Договору передбачено, що Замовник в разі непідписання/відмови від підписання/не погодження отриманого від Виконавця Акту зобов'язаний подати останньому свої нормативно обґрунтовані заперечення із відповідними письмовими доказами у строк 5-ти робочих днів з дати отримання Акту від Виконавця. В разі відсутності або несвоєчасного подання/неподання своїх заперечень Замовник зобов'язаний повністю оплатити надані послуги за вартістю, яка зазначена Виконавцем у наданому Замовнику Акті.

Пунктами 5.3. та 5.4. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату наданих послуг Замовник сплачує Виконавцю штрафну неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен календарний день затримки. За несвоєчасну оплату наданих послуг більше ніж на 30 календарних днів Замовник сплачує штрафну неустойку у вигляді штрафу у розмірі 15 % від суми боргу за кожний календарний місяць затримки оплати послуг (а.с.12-13).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначає, що на виконання умов Договору він надав послуги, що підтверджується Актами здачі - приймання, проте Відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за Договором. Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕЛАНЬ» перед Позивачем становить 90 391 грн. 81 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов Договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕЛАНЬ» інфляційні у розмірі 30 368 грн. 05 коп., 3% річних у розмірі 9 441 грн 51 коп.

Заперечуючи проти позову Відповідач у відзиві зазначив, що в Актах наданих послуг не конкретизовано які саме дії було вчинено Позивачем, також Позивач жодного разу не звертався з претензією про сплату боргу, а тому вважає, що послуг від Позивача не отримував на виконання умов Договору щодо надання адвокатських та юридичних послуг № 5163/01032015 від 01.03.2015. Крім того, просив Суд застосувати позовну давність до вимог Позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору щодо надання адвокатських та юридичних послуг № 5163/01032015 від 01.03.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що в матеріалах справи містяться Акти здачі-прийняття наданих адвокатських та юридичних послуг №1 за березень 2015 року від 01.04.2015 року на загальну суму 27 059 грн. 70 коп., №2 за квітень 2015 року від 06.05.2015 року на загальну суму 31 827 грн 19 коп., №3 за травень 2015 року від 04.06.2015 року на загальну суму 31 504 грн. 92 коп., згідно з якими Позивач надав Відповідачу послуги за договором № 5163/01032015 від 01.03.2015, а Відповідач прийняв вказані послуги на загальну суму 90 391 грн. 81 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с. 13-14).

Суд звертає увагу, що у пункті 1 вказаних Актів здачі-прийняття наданих адвокатських та юридичних послуг містить посилання на Договір №4162/22082014, проте оскільки у пункті 6 даних Актів зазначено, що вони є невід'ємною частиною Договору щодо надання адвокатських та юридичних послуг № 5163/01032015 від 01.03.2015 року, Суд приходить до висновку, що Акти здачі-прийняття наданих адвокатських та юридичних послуг №1 за березень 2015 року, №2 за квітень 2015 року, №3 за травень 2015 року підтверджують саме факт надання й прийняття послуг за Договором, що визначений Позивачем в якості підстави позову.

Згідно з п.4.6. Договору Замовник фіксує дату отримання Акту [здачі-приймання адвокатських та юридичних послуг], один екземпляр без кінцевого погодження/підписання передає Виконавцю, після чого зобов'язаний у термін 3-х робочих днів погодити/підписати відповідний Акт, оплатити зазначену вартість наданих послуг та передати один екземпляр Акту Виконавцю.

Враховуючи те, що вказані вище акти підписані Відповідачем із зазначенням дати підписання актів, надані Позивачем послуги вважаються прийнятими Відповідачем, а тому у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕЛАНЬ» станом на час розгляду цієї справи обов'язок з оплати настав.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача, що послуги Позивачем фактично не надавалися, а вказані вище акти підписані ним помилково, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. В той же час, факт підписання актів здачі-прийняття наданих адвокатських та юридичних послуг за березень-травень 2015 року Відповідачем у відзиві на позов не заперечувався. Посилання Відповідача на окрему судову практику не спростовує твердження Позивача щодо факту прийняття Відповідачем послуг, що підтверджується первинними документами - актами здачі-приймання адвокатських та юридичних послуг, які відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо наявності обов'язкових реквізитів.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕЛАНЬ» перед Фізичною особою-підприємцем Відішенком Олександром Володимировичем за Договором щодо надання адвокатських та юридичних послуг №5163/01032015 від 01.03.2015 становить 90 391 грн 81 коп.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Позивачу в розмірі 90 391 грн 81 коп.

Отже, Відповідач в порушення норм законодавства та умов Договору не здійснив оплату наданих і прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 90 391 грн. 81 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими.

15.11.2018 року Відповідачем подано заяву про застосування загального строку позовної давності до вимог Позивача.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року)

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 02.11.2018 року (згідно з відбитком канцелярії Господарського суду міста Києва).

Суд зазначає. що відповідно до п.4.6 Договору обов'язок Відповідача по сплаті за надані й прийняті послуги виник, зокрема: згідно з актом за березень 2015 року на загальну суму 27 059 грн. 70 коп. (акт № 1 від 01.04.2015), який був отриманий Замовником 02.04.2015, обов'язок по оплаті настав 07.04.2015 року, а прострочення розпочалося з 08.04.2015.

Згідно з актом за квітень 2015 року на загальну суму 31 827 грн. 19 коп. (акт № 2 від 05.05.2015), який був отриманий Замовником 05.05.2015, обов'язок по оплаті настав 08.05.2015 року, прострочення розпочалося з 09.05.2015.

Згідно з актом за травень 2015 року на загальну суму 31504 грн. 92 коп. (акт № 3 від 01.06.2015), який був отриманий Замовником 02.06.2015, обов'язок по оплаті настав 05.06.2015 року, а прострочення розпочалося з 06.06.2015.

За таких підстав, загальні строки позовної давності до вимог Позивача за Актом №1 спливли 07.04.2018 р., за Актом №2 - 08.05.2018 р., за Актом №3 - 05.06.2018 року.

У відповіді на відзиві Позивач просив суд визнати поважними причини пропуску позовної давності.

В силу ч. ч. 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Проте, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому, чинним законодавством не передбачено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

На підтвердження поважності пропуску строку позовної давності Позивач зазначає, що 23.03.2018 року ним подано заяву про збільшення розміру позовних вимог у справі №910/19352/17, зокрема, про стягнення заборгованості за Актами №№1, 2, 3. В судовому засіданні 23.03.2018 року Позивач підтримав подану заяву про збільшення розміру позовних вимог та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 01.06.2018 року. В судовому засіданні 19.09.2018 року заяву Позивача про збільшення розміру позовних вимог від 23.03.2018 року відхилено. 09.10.2018 року Позивачем подано клопотання про повторний розгляд у підготовчому засіданні 03.10.2018 року заяви від 23.03.2018 року. В судовому засіданні 23.10.2018 року клопотання про повторний розгляд у підготовчому засіданні 03.10.2018 року заяви від 23.03.2018 року залишено без розгляду. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, заяву позивача від 23.03.2018 року про збільшення розміру позовних вимог судом розцінено як заяву про одночасну зміну предмета та підстав позову та відхилено.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог від 23.03.2018 року відхилено, тобто не прийнято до розгляду, а тому дані обставини не є поважними причинами пропуску строку позовної давності. Посилання Позивача на те, що Господарським судом м. Києва у справі № 910/19352/17 були ухвалені процесуальні рішення, які перешкодили йому подати позов, не є доказами об'єктивної неможливості або наявності істотних труднощів своєчасно подати відповідний позов. Інших доказів на підтвердження обставин поважності причин пропуску позовної давності Позивачем до Суду не надано.

За таких підстав, клопотання Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича про визнання поважними причин пропуску позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕЛАНЬ» заборгованості у розмірі 90 391 грн 81 коп. задоволенню не підлягають у зв'язку з застосуванням загального строку позовної давності за заявою Відповідача.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 07.04.2015 р. по 30.10.2018 р. у розмірі 9 441 грн 51 коп. та інфляційні у розмірі 30 368 грн. 05 коп.

Пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Однак, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 3% річних у розмірі 9 441 грн. 51 коп. та інфляційних у розмірі 30 368 грн. 05 коп. також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов'язання, в задоволенні якого Судом було відмовлено.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відмову у позові, судові витрати у складі судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕЛАНЬ» про стягнення заборгованості у розмірі 139 201 грн. 37 коп. - відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 27 грудня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин