Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/794/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

секретаря судового засідання: Василенко М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність №14-167 від 12.09.2018;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №42 від 10.01.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" (м. Житомир)

про стягнення 40483,59 грн

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №1577/15-ТЕ-10 від 31.12.2014 в сумі 40483,59 грн, з яких: 19373,55 грн - основний борг, 7889,98 грн - пеня, 1876,75 грн - 3% річних, 11343,31 грн - інфляційні.

Представник відповідача через відділ діловодства суду 20.12.2018 подав заяву про зміну найменування відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" на Акціонерне товариство "Житомирський маслозавод" у зв'язку з державною реєстрацією змін щодо типу та найменування товариства, яка здійснена з метою приведення діяльності підприємства до вимог Закону України "Про акціонерні товариства".

Стаття 52 ГПК України передбачає, що у разі, зокрема, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частиною 1 ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства. Тип акціонерного товариства зазначається у статуті акціонерного товариства.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за кодом зареєстровано юридичну особу, назва якої Акціонерне товариство "Житомирський маслозавод", організаційно-правова форма - приватне акціонерне товариство.

Як передбачено абзацом 3 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства" зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

У пункті 1.4 Постановою Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

З огляду на викладене, заява представника відповідача про зміну найменування товариства підлягає задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в частині стягнення 7889,98 грн пені, 1876,75 грн 3% річних, 11343,31 грн інфляційних. Вказала, що після відкриття провадження у справі борг в сумі 19373,55 грн погашений.

Представник відповідача в засіданні суду вказав, що умовне порушення зобов'язання не завдало збитків позивачу. Враховуючи переплату за іншим договором купівлі-продажу, визнає правильність всіх нарахувань по 12.08.2015.

Суд дослідив в судовому засіданні документи, а саме: договір купівлі-продажу природного газу №1577/15-ТЕ-10 від 31.12.2014, додаткові угоди до договору, акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, банківські виписки, тощо.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм правову оцінку, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2014 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ПАТ "Житомирський маслозавод" укладено договір №1577/15-ТЕ-10 (а.с. 13-18), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі- газ), на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 100,0 тис.куб.м.

Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі на вхідній / запірній/ відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 5.1. договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

За умовами п. 5.2. договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу становить 1091,00 грн, крім того ПДВ 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ 1309,20 грн.

Порядок та умови проведення розрахунків визначені у розділі 6 договору №1577/15-ТЕ-10 від 31.12.2014.

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

Додатковими угодами №1 від 31.03.2015, №3 від 31.05.2015 пункт 5.2 статтю 5 договору "Ціна газу" викладено в новій редакції (а.с. 19-21).

Додатковою угодою до договору №2 від 30.07.2015 доповнено п. 6.3 статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" абзацом такого змісту: "… За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, зараховуються як попередня оплата за умови відсутності заборгованості за цим договором" (а.с. 20).

На підставі актів приймання-передачі природного газу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передав, а ПАТ "Житомирський маслозавод" отримав природний газ на загальну суму 49705,11 грн (а.с.22-24).

Відповідно до наданого розрахунку на час відкриття провадження у справі, у ПАТ "Житомирський маслозавод" наявна 19373,55 грн заборгованості.

Представник АТ "Житомирський маслозавод" посилався на те, що несвоєчасна оплата за газ, пов'язана з неналежним виконанням зобов'язань за договором ПАТ "НАК "Нафтогаз", тому що остаточний розрахунок за природний газ здійснювався після повернення підписаних актів, які мають бути підписані продавцем та повернуті до 8-го числа місяця відповідно до п. 3.4. договору. Разом з тим, між сторонами укладено договори купівлі-продажу природного газу №1/15-ПР від 12.12.2014 та №2573/14-ТЕ-10 від 01.10.2014, за якими наявна переплата. Пункт 6.4. договору зобов'язує ПАТ "НАК "Нафтогаз" зараховувати в рахунок погашення боргу та штрафних санкцій кошти, які надійдуть від підприємства незалежно від призначення платежу.

Однак суд не приймає доводів представника відповідача щодо оплати вартості газу на підставі підписаного акта приймання-передачі, оскільки вказані акти фіксують остаточний обсяг переданого газу, ціна якого визначена договором, тому настання обов'язку зі сплати спожитого газу не пов'язується з моментом підписання та повернення актів з датою розрахунку для кожного періоду постачання.

Водночас суд звертає увагу, що правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договорів купівлі-продажу природного газу №1/15-ПР від 12.12.2014 та №2573/14-ТЕ-10 від 01.10.2014 не є предметом розгляду справи №906/794/18, а тому не є належними доказами в розумінні ст. 76 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 1088 ЦК України порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами.

Постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Так, реквізит "призначення платежу" платіжного документа заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті "призначення платежу".

На підставі листа ПАТ "Житомирський маслозавод" від 21.09.2018 про зарахування передплати, кошти за договором №1/15-ПР від 12.12.2014 в розмірі 19373,54 грн та 0,01 грн за договором №2573/14-ТЕ-10 від 01.10.2014 зараховані в рахунок оплати за договором №1577/15-ТЕ-10 від 31.12.2014 (а.с. 118).

Представник позивача підтвердив зарахування 19373,55 грн за договором №1577/15-ТЕ-10 від 31.12.2014, а тому основний борг погашений.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 19373,55 грн основного боргу за відсутністю предмета спору на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язань щодо здійснення оплати за природний газ у визначений договором строк, позивач, посилаючись на статті 549, 625 ЦК України, нарахував 7889,98 грн пені, 1876,75 грн 3% річних, 11343,31 грн інфляційних втрат, які просить стягнути з відповідача.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановив суд, ПАТ "Житомирський маслозавод" вартість природного газу за актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 оплатив 13.02.2015 (а.с. 22, а.с.114). Кошти за договором №1577/15-ТЕ-10 від 31.12.2014 в сумі 8978,50 грн сплачені 13.08.2015 (а.с.115). Вказана сума зарахована в погашення боргу за актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 на підставі п. 6.3 договору в редакції додаткової угоди №2 від 30.07.2015.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд перевірив нарахування пені (а.с. 25-26), розрахунок здійснений правильно, а тому стягнення 7889,98 грн пені підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з поданим розрахунком, 3 % річних у сумі 1876,75 грн (а.с. 25-26) нараховані правильно та відповідно до вимог чинного законодавства.

Інфляційні нарахування на суму боргу також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат (а.с. 25-26), суд встановив, що має місце неправильне нарахування інфляційних за період з 01.08.2015 по 31.03.2018 на суму 10395,05 грн. За розрахунком суду інфляційні нарахування за вказаний період становлять 3747,49 грн. А загальна сума інфляційних, яка підлягає стягненню з відповідача 10239,49 грн (3061,85 + 3747,49 + 3430,15). В стягненні 1103,82 грн інфляційних (11343,31 - 10239,49) необхідно відмовити.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір у розмірі 870,75 грн (20006,22 (сума задоволених позовних вимог) х 1762,00 (судовий збір, який підлягав сплаті) / 40483,59 грн (загальна сума позовних вимог, заявлена до стягнення)) покладається на відповідача.

Разом з тим, пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 01.09.2015) передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи, що порядок повернення сум судового збору, визначений у статті 7 Закону України "Про судовий збір", передбачає обовязкову наявність клопотання особи, яка має право на повернення сум сплаченого до Державного бюджету України судового збору, суд позбавлений права вирішення цього питання без відповідного клопотання сторони.

Керуючись ст. ст. 123, 129, п.2 ч.1 ст. 231, ст. ст. 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" (10002, м. Житомир, вул. Івана Гонти, 4, ідентифікаційний код 00182863)

на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720)

- 7889,98 грн пені;

- 1876,75 грн 3% річних;

- 10239,49 грн інфляційних нарахувань;

- 870,75 грн судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 19373,55 грн.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 27.12.18

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1- в справу;

2,3 - стороанам (рек.)