ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 Справа № 904/3687/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Кеся Н.Б. за участю секретаря судового засідання Хавіної О.С.

за позовом Фізичної особи-підприємця Карпенко Лади Петрівни, м.Кривий Ріг Дніпропетровська область

до Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

про визнання договору оренди укладеним (таким, що набрав чинності)

Представники:

Від Позивача: Карпенко Л.П., паспорт НОМЕР_3 від 22.12.1998 р.

Від Позивача: Карпенко М.О., довіреність № 1379 від 03.07.2009 р.

Від Відповідача: Ольховська А.М., довіреність № 63 від 09.01.2018 р., представник

СУД ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Карпенко Лада Петрівна (далі-Позивач) 15.08.2018 року звернулась з позовом до Управління комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської ради (далі-Відповідач), в якому просить суд визнати Договір оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста № І-11 від 29.02.2016 року укладеним між Управлінням комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської ради та Фізичною особою-підприємцем Карпенко Ладою Петрівною та таким, що набрав чинності на умовах орендаря.

В обґрунтування позову Позивач посилається на відмову Відповідача визнати Договір оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста № 1-11 від 29.02.2016 р. укладеним на умовах орендаря на підставі ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України, оскільки Відповідач у встановлені законом строки не передав для врегулювання до суду проект Договору з протоколом розбіжностей для узгодження, тому вважає, що пропозиція Позивача є прийнятою, а Договір таким, що набрав чинності.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2018р. залишено позовну заяву без руху для усунення Фізичною особою-підприємцем Карпенко Ладою Петрівною недоліків позовної заяви.

У зв'язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

30.10.2018р. представник Позивача надав заяву про визнання недійсним правочину, в якому просить суд: визнати недійсним правочин Відповідача, зазначений в листі від 07.04.2016 р. №1302, в частині визнання договору оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №І-11 від 29.02.2016 р. неукладеним (таким, що не відбувся).

31.10.2018р. Позивач надіслав до справи відповідь на відзив Відповідача (арк.с. 119-124), в якому просить суд проводити розгляд по суті позовної заяви в рамках ст.14 ГПК України, а саме, в межах предмету позову та заявлених вимог та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018р. закрито підготовче провадження, розгляд справи призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні оголошувалася перерва з 11.10.2018р. по 30.10.2018р., з 06.12.2018 р. по 17.12.2018р. в порядку ст. 216 ГПК України.

В судовому засіданні 17.12.2018р. проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

3. Позиції інших учасників справи

08.10.2018р. представник Відповідача надав відзив на позов (арк.с. 69-71), в якому просить суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог , мотивуючи тим, що сторони не досягли згоди з істотних умов договору.

15.11.2018р. представник Відповідача надав заперечення (арк.с. 127-128), в якому просить суд відмовити заявнику в задоволенні заяви від 30.10.2018 щодо визнання недійсним правочину відповідача, зазначеного в листі від 07.04.2016 №1302 в частині визнання договору оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №1-11 від 29.02.2016 неукладеним (таким, що не відбувся), відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та судові витрати покласти на Позивача.

4. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи по суті

До переліку вільних приміщень, що пропонувалися в оренду виконкомом Криворізької міської ради 05.01.2016, був внесений комплекс будівель з інфраструктурою за адресою: вул.Тимірязева, 23А м.Кривий Ріг.

11.01.2016 року Фізична особа - підприємець Карпенко Лада Петрівна звернулась до Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради Дніпропетровської області з відповідною заявою про узгодження оренди комплексу будівель з інфраструктурою за адресою: вул. Тимірязєва. 23А, місто Кривий Ріг Дніпропетровської області та укладення договору.

25.01.2016 року Позивач направив на адресу Відповідача супровідний лист із звітом про незалежну оцінку вищезазначеного комунального майна (арк.с. 15).

Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради Дніпропетровської області розмістило оголошення в засобах масової інформації про наміри передати в оренду комунальне майно, розташоване за адресою: вул. Тимірязєва, 23А, місто Кривий Ріг Дніпропетровської області.

29.02.2016 року Відповідач звернувся до Позивача з листом № 768 (арк.с.16), в якому просив останнього розглянути та підписати Договір оренди № І-11 від 29.02.2016 року (3 екземпляри) об'єктів, розташованих за адресою: вул. Тімірязєва, 23А, місто Кривий Ріг Дніпропетровської області, два екземпляри Договору повернути Відповідачу в 20-денний термін після отримання даного листа.

Позивач направив на адресу Відповідача лист від 22.03.2016 року, до якого додав 2 підписані екземпляри проекту Договору оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста з застереженням „З протоколом розбіжностей" та 2 екземпляри протоколу розбіжностей до даного Договору в запропонованій редакції.

В протоколі розбіжностей до Договору оренди Позивачем запропоновано власну редакцію пунктів 1.2. (технічний стан об'єкта оренди), 2.2. (вступ орендаря у користування об'єктом оренди), 3.2. (плата за суборенду), 4.1. (орендна плата), 4.2. (земельний податок), 4.4. (оплата за весь період строкового користування), 5. (амортизаційні відрахування), 6. (обов'язки орендаря), 7. (права орендаря), 8. (обов'язки орендодавця), 11.2. (продовження терміну приватизації), 11.5. (поновлення договору), 13.3 (відповідальність за залишення об'єкта оренди).

07.04.2016 року листом № 1302 Відповідач повідомив Позивача про розгляд протоколу розбіжностей та зазначив, що умови Договору, запропоновані в пунктах 1.2., 2.2, 3.2., 4.1., 4.2., 4.4., 5., 6., 7., 8., 11.2 протоколу є неправомірними, необґрунтованими та такими, що суперечать діючому законодавству України. Враховуючи викладене Відповідач вважає, що між сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов договору, тому на підставі статті 181 Господарського кодексу України Договір від 29.02.2016 року № І-11 є неукладеним (таким, що не відбувся).

11.04.2016 року Позивач надав Відповідачу згоду на звернення останнього до суду з позовом про врегулювання розбіжностей за Договором оренди № І-11 від 29.02.2016 року, що залишились неврегульованими.

Відповідач на вищевказане звернення Позивача надав відповідь від 11.04.2016 року, згідно з якою повідомив, що вичерпна інформація вже надавалася управлінням комунальної власності листом від 07.04.2016 року № 1302.

У вересні 2016 року Позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління комунальної власності міста виконавчого комітету

Криворізької міської ради Дніпропетровської області про зобов'язання Управління комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області передати до Господарського суду Дніпропетровської області розбіжності по договору оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №1-11 від 29.02.2016 р. для врегулювання.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016р. у справі №904/8542/16 (арк.с. 72-75), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2017р. у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з обранням Позивачем невірного способу захисту прав.

27.01.2017 року Позивач звернулася до Відповідача з проханням передати орендарю за актом приймання-передавання об'єкт оренди згідно Договору, оскільки Відповідач не використав свого права та не передав для врегулювання до суду проект договору з протоколом розбіжностей, тому пропозиція позивача вважається прийнятою, а договір таким, що набрав чинності.

Листами від 14.02.2017р. №441 (арк.с. 35) та 07.04.2017р. №11-із (арк.с. 37) Управління повідомило Позивача, що комунальне майно за адресою: вул. Тимірязєва. 23А, місто Кривий Ріг Дніпропетровської області не є вільним, оскільки на підставі рішення Криворізької міської ради Комунальному підприємству "Парковка та реклама" надано згоду на передачу вищезазначеного майна в безоплатне користування (позичку) Управлінню Криворізької Єпархії Української православної церкви.

04.07.2017р. Позивач звернулася до Криворізької міської ради з проханням скасувати рішення, яким надано згоду Комунальному підприємству "Парковка та реклама" на передачу майна за адресою: вул. Тимірязєва. 23А, місто Кривий Ріг Дніпропетровської області в безоплатне користування (позичку) Управлінню Криворізької Єпархії Української православної церкви.

У відповідь Криворізька міська рада надала лист №7/7-2949 від 03.08.2017р. (арк.с. 42-43), відповідно до якого вважає рішення, яким надано згоду Комунальному підприємству "Парковка та реклама" на передачу спірного комунального майна в безоплатне користування (позичку) Управлінню Криворізької Єпархії Української православної церкви таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та для скасування якого відсутні будь-які підстави.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору на свій розсуд з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч.3 ст.179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 187 ГК України передбачено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору

Частиною 7 статті 181 ГК України передбачено: якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

За матеріалами справи спірні обставини пов'язані з орендою комунального майна, засади якої визначені Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Стаття 9 зазначеного Закону встановлює загальне правило укладення договорів зазначеного майна шляхом проведення конкурсу. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником.

Рішенням Криворізьскої міської ради від 23.11.2011 №726 затверджено Положення про порядок оформлення оренди об'єктів комунальної власності міста, а також Типовий договір оренди.

Зазначені нормативно-правові акти встановлюють публічний порядок укладення договорів оренди об'єктів державної та комунальної форми власності, який встановлює, в яких випадках в укладенні договору може бути відмовлено. Недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов серед цих підстав не зазначено.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016р. у справі №904/8542/16 (арк.с. 72-75), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2017р., зазначено, що оскільки у встановлений строк Відповідач не використав свого права та не передав для врегулювання до суду проект договору з протоколом розбіжностей, позиція Позивача вважається прийнятою, а договір таким, що набрав чинності.

Враховуючи це, а також положення частини 7 статті 181 ГК України, необхідно водночас зазначити, що чинне законодавство в даному випадку не вимагає визнання договору укладеним в судовому порядку. Отже, договір оренди є таким, що набрав чинності в редакції Позивача в силу закону, що й було встановлено рішеннями судів у справі №904/8542/16.

Водночас, у справі, що розглядається, Позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав. Спосіб захисту, що обраний Позивачем, встановлений для розгляду саме розбіжностей сторін у переддоговірному спорі та визначення умов договору в тій чи іншій редакції сторони договору. Якщо договір вважається укладеним в порядку ч.7 ст.181 ГК України, спір між сторонами щодо факту укладення договору та узгодження його умов юридично припиняється.

Позивач вказує на те, що Відповідач відмовляється надати йому приміщення, що пов'язується зі спором за зобов'язальними правовідносинами.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, захист цивільних прав здійснюється способами, переліченими в статті 16 Цивільного кодексу України, а також іншими способами, передбаченими законом або договором, а відтак цей перелік не є вичерпним. Проте, використання інших способів захисту прав допускається лише при наявності прямої вказівки закону. Отже, судовий захист порушеного права чи інтересу повинен відповідати змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, тобто повинен бути ефективним.

Для реалізації передбаченого статтею 69 Конституції України права на судовий захист, при зверненні до суду, особа вказує в позовній заяві власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Законодавчо визначені способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, суд дійшов висновку, що Позивач обрав спосіб захисту порушеного права, який унеможливлює захист цивільного права у заявлений спосіб, оскільки між сторонами вже виникли зобов'язальні правовідносини, в той час як Позивач просить вирішити спір як переддоговірний.

30.10.2018р. представник Позивача надав заяву про визнання недійсним правочину, в якому просить суд: визнати недійсним правочин Відповідача, зазначений в листі від 07.04.2016 р. №1302, в частині визнання договору оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №І-11 від 29.02.2016 р. неукладеним (таким, що не відбувся).

У справі відсутні підстави для задоволення цієї заяви, оскільки правовідносини сторін носять двосторонній характер, лист Відповідача про неукладеність договору несе інформаційний характер, в якому Відповідач викладає свою оцінку обставин, а тому не може розцінюватися судом як правочин. На підставі викладеного суд відмовляє в задоволенні зазначеної заяви.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі суд покладає на Позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Карпенко Лади Петрівни (АДРЕСА_1, 50037; ідентифікаційний номер НОМЕР_1, Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 994011, серія ААБ) до Управління комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської ради (вул. Молодіжна, буд. 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50101; код ЄДРПОУ ) про визнання Договору оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста № І-11 від 29.02.2016 року укладеним між Управлінням комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської ради та Фізичною особою-підприємцем Карпенко Ладою Петрівною та таким, що набрав чинності на умовах орендаря залишити без задоволення.

Понесені Фізичною особою-підприємцем Карпенко Ладою Петрівною судові витрати у вигляді судового збору покласти на Позивача.

Рішення набирає законної сили у строки та порядку, встановлені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в двадцятиденний строк з дня складення повного тексту рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.12.2018

Суддя Н.Б. Кеся