Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/634/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 ордер КС №402691 від 24.07.2018;

ОСОБА_2, довіреність №б/н від 21.05.18;

від відповідача -1: не з'явився

від відповідача -2: ОСОБА_3 довіреність № 1690/10 від 07.09.18

від третьої особи: ОСОБА_4, довіреність № 10 від 12.07.18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Злагода Плюс"

до 1) Вільської сільської ради ( с. Вільськ Черняхівський район Житомирська область) та 2) Черняхівської районної державної адміністрації (смт. Черняхів Черняхівський район Житомирська область)

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 підприємство "Черняхівська аграрна група" (НЕКРАШІВ) (Житомирська область, Черняхівський район, смт. Черняхів

про визнання недійсним договір на управління спадщиною від 12 жовтня 2017 року, визнання незаконним та скасувати Розпорядження №361 від 17 жовтня 2017р.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору на управління спадщиною від 12.10.2017, укладеного між Вільською сільською радою Черняхівського району та Черняхівською районною державною адміністрацією Житомирської області та визнання незаконним та скасування Розпорядження № 361 від 17.10.2017 "Про передачу в оренду земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною та укладання договорів оренди землі з приватним підприємством "Некрашів", яке прийняте Черняхівською районною державною адміністрацією.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладанні договору на управління спадщиною сільським головою Вільської сільської ради було перевищено повноваження, оскільки останній не мав права на укладання даного договору без прийняття сільською радою відповідного рішення на пленарному засіданні.

Також, позивач просить суд визнати незаконним та скасування Розпорядження № 361 від 17.10.2017 "Про передачу в оренду земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною та укладання договорів оренди землі з приватним підприємством "Некрашів" яке винесене Черняхівською районною державною адміністрацією посилаючись на те. що до компетенції районної державної адміністрації відноситься розпорядження земельними ділянками державної власності поза межами населених пунктів. При цьому, управління спадковими земельними ділянками здійснюється виключно органами місцевого самоврядування, адже в подальшому такі земельні ділянки переходять у комунальну власність, з моменту визнання спадщини відумерлою за рішенням суду.

Ухвалою суду від 20.08.2018 відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 підприємство "Черняхівська аграрна група" (НЕКРАШІВ).

10.09.2018 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи щодо позовних вимог (а.с. 60-61) , в якій зазначено, що відповідно до договору, укладеного між відповідачами, земельні частки (паї) , що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною (в кількості 34 земельних ділянок, площею 87,5312 га) .

Згідно розпорядження Черняхівської РДА від 17.10.2017 № 361 було передано в оренду ПП "Некрашів" (на даний час перейменоване на ПП "Черняхівська аграрна група") земельні ділянки земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою загальною площею - 87,5312 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами с. Зороків на території Вільської (Зороківської) сільської ради Черняхівського району Житомирської області. 14.11.2017 між відповідачем 2 та третьою особою укладені договори оренди землі, 28.11.2017 проведено їх державну реєстрацію.

Також, третя особа зазначає, що відповідно до п. 16 ч.4 ст. 42 ЗУ "Про місцеве самоврядування України" сільській голова наділений повноваженнями укладати від імені територіальної громади , ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради. Отже, як вказує третя особа, сільській голова має необхідні повноваження для укладання договорів в тому числі на управління спадщиною.

Також, третя особа не погоджується з вимогою позивача щодо скасування розпорядження Черняхівської РДА від 17.10.2017 № 361 посилаючись на те. що обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Ураховуючи викладене, третя особа у своїх письмових поясненнях просить відмовити в задоволенні позову.

12.09.2018 відповідачем -2 надав суду відзив на позов (а.с. 84-90), в якому зазначив, що Вільській сільській голова керуючись п. 16 ч. 4 ст. 42 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" в межах своїх повноважень на законних підставах уклав спірний договір. Щодо вимоги позивача про скасування розпорядження Черняхівської РДА від 17.10.2017 № 361 відповідач-2 зазначає, що даним розпорядженням передано в оренду приватному підприємству земельні ділянки, як на території Вільської сільської ради так і на території Салівської сільської ради. Однак, позивачем не оскаржується розпорядження в частині передачі в оренду земельних ділянок, що розташовані на території Салівської сільської ради та не наведено підстав щодо можливого оскарження видання даного розпорядження в частині передачі в оренду земельних ділянок на території Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області. Відповідно до листа ПП "Черняхівська аграрна Група" від 05.09.2018 року № 12 надано платіжні доручення про сплату орендної плати за договорами на управління спадщиною від 12.10.2017 року, що підтверджує факт, що дане підприємство є належним орендарем даних земельних ділянок. Тому, відповідач-2 просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

20.09.2018 позивач надав суду відповідь на пояснення третьої особи (а.с. 116-117), в якій зазначає, що укладання договору щодо передачі земельних ділянок (паїв) повинне було відбуватись після прийняття сільською радою відповідного рішення на пленарному засіданні. Також, позивач зазначає, що у разі дотримання сільським головою ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" то позивач мав би можливість взяти участь в сесії ради та міг би заперечувати проти незаконної передачі земельних ділянок Черняхівській РДА в управління, та міг би запропонувати передання в оренду земельні ділянки ПП "Злагода Плюс". Тому, позивач вважає. що внаслідок порушення порядку прийняття рішення позивач не зміг отримати спірні земельні ділянки в оренду.

Ухвалою суду від 09.10.2018 строк проведення підготовчого провадження продовжено на 30 днів до 19.11.2018.

В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду письмові звернення депутатів Вільської сільської ради Черняхівського району ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в яких вони висловили свою думку, що передача спірних земельних ділянок в управління Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області не є доцільною, оскільки РДА не має для цього відповідної компетенції (а.с. 146-152).

19.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, та надали суду клопотання про долучення до матеріалів справи заяв - звернень ОСОБА_9, ОСОБА_10 на підтвердження того, що вони звертались до ПП "Злагода Плюс" з проханням доглядати за їхніми земельними ділянками.

Представник відповідача-2 проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи.

Представник третьої особи проти позову також заперечує.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача-2 та представника третьої особи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12.10.2017 між Вільською сільською радою Черняхівського району Житомирської області, в особі сільського голови ОСОБА_11 (установник/відповідач-1) та Черняхівською районною державною адміністрацією Житомирської області , в особі першого заступника голови Черняхівської райдержадміністрації ОСОБА_12 (управитель/відповідач-2) укладено договір на управління спадщиною (а.с. 16).

Відповідно до п. 1 договору установник управління передає, а управитель приймає в управління майно, яке потребує утримання (догляду) земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною (в кількості 34 шт., загальною площею 87,5312 га ).

Відповідно до п. 2 договору, управитель зобов'язаний здійснювати управління зазначеним майном в інтересах спадкоємців померлих.

Передача майна в управління не тягне за собою переходу права власності на нього до управителя (п. 3 договору).

Управитель вправі вчиняти стосовно майна юридичні та фактичні дії, що не протирічать вимогам чинного законодавства, в тому числі дії по передачі в оренду, зазначаючи при цьому, що він діє як управитель (п. 4 договору).

Пунктом 6 договору передбачено, що договір діє до з'явлення спадкоємців або до прийняття спадщини, а у випадку визнання спадщини відумерлою - до спливу одного року з часу відкриття спадщини, але не більше 10 (десяти) років. Відмова спадкоємців від прийняття спадщини не припиняє дії зазначеного договору.

17.10.2017 Черняхівською районною державною адміністрацією винесено розпорядження № 361 "Про передачу в оренду земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною та укладання договорів оренди землі з приватним підприємством "НЕКРАШІВ" (а.с. 19).

В п. 3 вказаного розпорядження визначено передати в оренду приватного підприємства "НЕКРАШІВ" (на даний час перейменоване на ПП "Черняхівська аграрна група") земельні ділянки земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною загальною площею - 87,5312 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами с. Зороків на території Вільської (Зороківської) сільської ради Черняхівського району Житомирської області.

Пунктом 4 розпорядження визначено укласти договори оренди землі земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною згідно додатку, між Черняхівською районною державною адміністрацією Житомирської області та ПП "НЕКРАШІВ" (на даний час перейменоване на ПП "Черняхівська аграрна група") загальною площею 87,5312 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами с. Зороків на території Вільської (Зороківської) сільської ради Черняхівського району Житомирської області встановивши:

- строк оренди до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, але не більше 10 (десяти) років;

- розмір орендної плати 9 (дев'ять) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю) по реформованому ВАТ "Черняхівське".

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому 14.11.2017 між Черняхівською районною державною адміністрацією Житомирської області (орендодавець) та ПП "НЕКРАШІВ" (на даний час перейменоване на ПП "Черняхівська аграрна група") (орендар) укладено договори оренди земельних ділянок - земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами с. Зороків на території Вільської (Зороківської) сільської ради Черняхівського району Житомирської області (копія примірного договору а.с. 67-68).

Однак, в позовній заяві позивач зазначає, що спірні земельні ділянки були передані Вільською сільською радою в управління Черняхівської районної державної адмістрації неправомірно, тому просить суд визнати недійсним договір на управління спадщиною від 12.10.2017 та визнати незаконним та скасувати розпорядження № 361 від 17.10.2017.

При цьому позивач посилається на те, що в порушення вимог ст. 26 та ст. 42 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" укладання спірного договору відбулося без прийняття сільською радою відповідного рішення на пленарному засіданні про передачу земельних ділянок, а отже сільський сільський голова не мав на укладання даного договору повноважень, що суперечить ч. 2 ст. 203 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

На підтвердження своєї вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження № 361 від 17.10.2017 "Про передачу в оренду земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною та укладання договорів оренди землі з приватним підприємством "НЕКРАШІВ" позивач зазначає, що відповідно до ст. 1285 ЦК України, особою, що має право на утримання спадщиною є виключно сільська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки, а тому передача в управління земельних ділянок (паїв), що входять до складу спадщини: які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною до РДА є незаконною.

Також, позивач зазначає, що у зв'язку з укладанням договору на управління спадщиною та винесеним розпорядженням про передачу в оренду земельних ділянок були порушені його права виходячи з наступного.

ПП "Злагода Плюс" є єдиним сільськогосподарським підприємством, яке бере участь в розвитку с. Зороків, а саме : проводить ямковий ремонт доріг, допомагає в підтримці порядку на сільському цвинтарі, допомагає в опалюванні школи ( в зимовий період), фінансово підтримує ремонт церкви, допомагає в проведенні святкових заходів в селі, допомагає в чищенні доріг ( в зимовий період) та надає іншу потрібну для села допомогу (копія довідки № 461 від 12.07.2018 а.с. 23).

Також, позивач вказує на те, що він на підставі звернень жителів с. Зороків доглядав за земельними ділянками на які з різних причин не оформлено спадщину.

Отже, за умови дотримання головою сільської ради обов'язків передбачених Законом України " Про місцеве самоврядування в Україні" позивач мав би реальну можливість взяти участь в сесії ради та заперечувати проти незаконної передачі земельних ділянок Черняхівській РДА в управління та міг би запропонувати передання в оренду земельні ділянки ПП "Злагода Плюс".

Крім того, позивач зазначає, що 08.06.2018 Вільською сільською радою Черняхівського району Житомирської області передано в користування позивачеві аналогічні не успадковані земельні ділянки, що також, на думку позивача, є підтвердженням недоцільності та протиправності передачі в управління РДА зазначених в позові земельних ділянок.

Ураховуючи викладене, суд зазначає наступне.

12 жовтня 2017 року між відповідачами був укладений договір на управління спадщиною на підставі ст. 1285 ЦК України.

В подальшому 17.10.2017 Черняхівською районною державною адміністрацією Житомирської області винесено розпорядження № 361 "Про передачу в оренду земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/абоможуть бути визнані відумерлою спадщиною та укладання договорів оренди землі з приватним підприємством "НЕКРАШІВ".

На підставі вказаного розпорядження 14.11.2017 між Черняхівською районною державною адміністрацією Житомирської області та ПП "НЕКРАШІВ" ( на даний час перейменоване на ПП "Черняхівська аграрна група") були укладені договори оренди землі згідно переліку визначеному у додатках до розпорядження, а саме: на земельні ділянки які розташовані на території Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області.

В послідуючому дані договори оренди землі пройшли державну реєстрацію

Статтею 1285 ЦК України передбачено, якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою.

У разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки.

Особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з'явлення спадкоємців або до прийняття спадщини.

Особа, яка управляє спадщиною, має право на плату за виконання своїх повноважень.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, рішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно п. 16 ч. 4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Сільський, селищний, міський голова укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На переконання господарського суду відповідно до статей 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Приписами статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

За змістом частини 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини 3 статті 6 ЦК України: сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Однак позивач не обґрунтував, які саме його права та інтереси внаслідок укладення спірного договору та розпорядження порушені, яким чином, в разі задоволення позову, відбудеться реальне поновлення чи захист його прав чи інтересів

Посилання позивача на те, що за умови дотримання головою сільської ради обов'язків передбачених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" позивач мав би реальну можливість взяти участь в сесії ради та заперечувати проти незаконної передачі земельних ділянок Черняхівській РДА в управління та міб би запропонувати передання в оренду земельні ділянки ПП "Злагода Плюс" є лише його власними припущеннями, які не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, враховуючи навіть наведені позивачем припущення, не дають підтвердження того, що земельні ділянки, у випадку визнання недійсним договору на управління спадщиною від 12.10.2017, були б передані йому в оренду.

Лист - відповідь на звернення ПП Злагода Плюс" сільського голови Вільської сільської ради Черняхівського району від 26.12.2017 № 488, згідно якого повідомлено позивача про відмову у наданні земельних ділянок площею 83,9242 га в оренду, оскільки вони вже зареєстровані між ПП "НЕКРАШІВ" та Черняхівською районною державною адміністрацією, також не може розглядатись судом як доказ того, що в разі задоволення позову, спірні земельні ділянки були б передані позивачу в оренду. (а.с.17)

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Щодо вимоги позивача про визнання незаконним та скасування розпорядження № 361 від 17.10.2017 "Про передачу в оренду земельних часток (паїв), що входять до складу спадщини, які є та/або можуть бути визнані відумерлою спадщиною та укладання договорів оренди землі з приватним підприємством "НЕКРАШІВ", суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Статтею 7 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що Правовий статус місцевих державних адміністрацій встановлюється Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Місцеві державні адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня, а районні державні адміністрації в Автономній Республіці Крим - також рішеннями та постановами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їх повноважень

Згідно ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Проекти розпоряджень нормативно-правового характеру погоджуються з керівниками відповідних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій.

Проекти нормативно-правових актів місцевих державних адміністрацій, які відповідно до закону є проектами регуляторних актів, підлягають погодженню з територіальними органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань державної регуляторної політики в порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Проекти нормативно-правових актів місцевих державних адміністрацій виносяться на громадське обговорення шляхом оприлюднення в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Акти місцевих державних адміністрацій індивідуальної дії, прийняті в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо самими актами не встановлено пізніший строк введення їх у дію. Ці акти доводяться до їх виконавців, а також обовязково оприлюднюються, крім внутрішньо організаційних актів.

Нормативно-правові акти місцевих державних адміністрацій підлягають державній реєстрації у відповідних органах юстиції в установленому порядку і набирають чинності після реєстрації з моменту їх оприлюднення, якщо самими актами не встановлено пізніший строк введення їх у дію.

Визначені в цій статті акти місцевих державних адміністрацій підлягають обовязковому оприлюдненню в порядку, установленому Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Акти місцевих державних адміністрацій, які відповідно до закону є регуляторними актами, оприлюднюються у порядку, встановленому статтею 12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Статтею 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Дія актів місцевих державних адміністрацій, які відповідно до закону є регуляторними актами, або окремих положень цих актів зупиняється у разі невиконання або не оскарження у встановленому законом порядку рішень спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань державної регуляторної політики про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики.

Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Накази керівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, що суперечать Конституції України, іншим актам законодавства, рішенням Конституційного Суду України та актам міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, можуть бути скасовані головою місцевої державної адміністрації, відповідним міністерством, іншим центральним органом виконавчої влади.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" зазначено, що підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку із прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову. Вказаний принцип закріплено у статті 16 Цивільного кодексу України та статті 1 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають, що кожна особа має право на захист свого порушеного права чи охоронюваних законом інтересу.

Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі щодо його форми, строків прийняття тощо може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є правильним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 155 ЦК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 1 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та ч. 2 ст. 124 Конституції України, відповідно до якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Однак, позивачем не надано суду доказів того, що прийняте Черняхівською РДА розпорядження від 17.10.2017 №361 призвело до порушення прав та охоронюваних законом інтересів ПП "Злагода Плюс".

Посилання позивача на те, що він доглядав за земельними ділянками на підставі звернень спадкоємців та інших не байдужих жителів села Зороків та в подальшому теоретично міг би розраховувати на укладання договорів оренди на ці земельні ділянки не доводить на момент звернення позивача до суду про порушення прав та законних інтересів ПП "Злагода Плюс".

Вказане доводить безпідставність та необґрунтованість позовних вимог зі сторони позивача, оскільки відсутнє порушення прав та інтересів позивача, які потрібно захистити чи відновити зі сторони суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за:

дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою;

дотриманням строків своєчасного повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок та обовязковим здійсненням заходів щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням

використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення;

дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, законодавством визначений уповноважений орган який, у разі порушення земельного законодавства, має право звернутись до суду за захистом інтересів держави.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 02.01.19

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-4- сторонам (рек. з повід.)

5- третій особі (рек. з повід.)