ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2018м. ДніпроСправа № 904/4947/18

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансконструкція", м. Дніпро

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 32020грн.10коп., 3% річних у розмірі 255грн.00коп., пені у розмірі 3025грн.68коп. та інфляційної складової у розмірі 379грн.98коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, дов №021/09-2018 від 21.09.2018р.

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансконструкція" з позовом про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 32020грн.10коп., 3% річних у розмірі 255грн.00коп., пені у розмірі 3025грн.68коп. та інфляційної складової у розмірі 379грн.98коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на акт здачі-прийняття виконаних робіт (послуг) №1 від 19.07.2018р. в частині оплати виконаних робіт.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" №б/н від 31.10.2018р. залишено без руху. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" усунути недоліки позовної заяви в строк до 23.11.2018р. включно.

12.11.2018р. позивач надав на адресу суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні 05.12.2018р. оголошувалась перерва до 26.12.2018р.

Представник відповідача в судові засідання від 05.12.2018р. та 26.12.2018р. не зявився, відзиву на позовну заяву не надав, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з пунктом 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2018р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі та від 05.12.2018р. про оголошення перерви в судовому засіданні були направлені відповідачу у справі в установленому законом порядку на адресу, вказану у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 06.11.2018р., який наявний в матеріалах справи (а.с. 13-15).

Поштова кореспонденція, направлена судом на адресу відповідача, до суду не була повернута.

З огляду на наведене, відповідач вважається повідомлений про відкриття провадження у справі та призначені судові засідання належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов'язки, а відповідач, натомість, проявив процесуальну бездіяльність. Тому судове засідання проводиться за відсутності його повноважного представника і причини неявки цього представника у засідання судом не визнаються поважними.

На день розгляду справи у судовому засіданні від 26.12.2018р. будь-яких письмових заяв та клопотань від відповідача щодо відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідно до п. 9 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд може розглянути справу за наявними в ній доказами.

Враховуючи, що від відповідача повідомлення щодо неможливості участі у судовому засіданні від 26.12.2018р. до Господарського суду Дніпропетровської області не надходило, відзив на позовну заяву не подано, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

19.07.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" (далі-виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртрансконструкція" (далі-замовник) підписано акт здачі-прийняття виконаних робіт (послуг) №1 від 19.07.2018р., з якого вбачається, що за замовленням замовника №СТО00000609 від 04.07.2018р. виконавцем були надані послуги, вартість послуг з становить 32020грн.10коп., Зазначений акт підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та претензій (а.с.9).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною першою статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З огляду на викладене, господарський суд прийшов до висновку, що виконання робіт (послуг) здійснена на умовах договору надання послуг.

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу №б/н від б/д (а.с.29) з проханням сплатити заборгованість в розмірі 32020грн.10коп.

Як вбачається з веб-сайту «Укрпошти», зазначену вимогу не було вручено відповідачу та 19.10.2018р. повернуто позивачу (а.с.30).

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

З огляду на викладене, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати є таким, що настав 26.10.2018р.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 32020грн.10коп., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 255грн.00коп. та інфляційну складову в розмірі 379грн.98коп. за загальний період з 26.07.2018р. по 31.10.2018 року (розрахунок наявний в матеріалах справи а.с. 5).

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, відповідач повинен був розрахуватись з позивачем у строк до 26.10.2018р.

Позивачем при нарахуванні суми інфляційної складової та 3% не враховано, що строк оплати настав 26.10.2018р.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, нарахування суми інфляційної складової є помилковим. В частині стягнення суми інфляційної складової в розмірі 379грн.98коп. слід відмовити.

За результатом зробленого судом розрахунку суми 3% річних за період з 27.10.2018р. по 31.10.2018р., стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 13грн.16коп. В частині стягнення суми 3% річних в розмірі 241грн.84коп. слід відмовити.

Також, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 3025грн.68коп. за загальний період з 26.07.2018р. по 31.10.2018 року (розрахунок наявний в матеріалах справи а.с. 5).

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно частини першої статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини першої статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Частиною першою статті 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Отже, майнова відповідальність за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання, тобто зобов'язання, в силу якого боржник зобов'язаний сплатити певну грошову суму за будь-якою цивільно-правовою угодою, настає відповідно до закону чи договору у вигляді неустойки (штрафу, пені).

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Враховуючи те, що між сторонами не укладено письмової домовленості взагалі, а отже і не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов'язання.

За наведеного, вимога позивача про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу у сумі 32020грн.10коп., 3% річних в розмірі 13грн.16коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 3025грн.68коп., 3% річних в розмірі 241грн.84коп. та інфляційної складової в розмірі 379грн.88коп. слід відмовити.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 81, 91, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансконструкція" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 32020грн.10коп., 3% річних у розмірі 255грн.00коп., пені у розмірі 3025грн.68коп. та інфляційної складової у розмірі 379грн.98коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансконструкція" (ідентифікаційний код: 35341800; місцезнаходження: 49033, м. Дніпро, вул. Гладкова, буд. 6А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" (ідентифікаційний код: 33109363; місцезнаходження: 49080, м. Дніпро, вул.Висоцького, 4) суму основного боргу у сумі 32020грн.10коп., 3% річних в розмірі 13грн.16коп. та судовий збір в розмірі 1582грн.28коп.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 3025грн.68коп., 3% річних в розмірі 241грн.84коп. та інфляційної складової в розмірі 379грн.88коп. відмовити.

В судовому засіданні 26.12.2018р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 28.12.2018р.

Суддя Р.Г. Новікова