РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2018Справа № 910/14256/18
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Дочірнього підприємства «Готельний комплекс «Турист» Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» (02002, м. Київ, вул. Р. Окіпної, 2)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «UBL» (01033, м. Київ, вул. Ш. Руставелі, 27-Б, оф. 56)

про стягнення заборгованості у розмірі 22 660,83 грн.

Представникисторін: без повідомлення (виклику)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Дочірнього підприємства «Готельний комплекс «Турист» Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «UBL» (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 22 660,83 грн., з яких: 20 658,02 грн. - основний борг, 183,38 грн. - 3% річних, 1 819,43 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав зобов'язання за Договором про надання готельних послуг №105-2018/А від 02.07.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 відкрито провадження у справі № 910/14256/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам строк на подання документів.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 29.10.2018 була надіслана на адресу позивача рекомендованим листом та була вручена його уповноваженій особі, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Також ухвала Господарського суду міста Києва у справі від 29.10.2018 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «UBL», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України, а саме: 01033, м. Київ, вул. Ш. Руставелі, 27-Б, оф. 56, а також на поштову адресу останнього, зазначену позивачем у позові: 03115, м. Київ, вул. Ф.Пушиної, 30/32, оф. 802.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зважаючи на повернення до суду конвертів з ухвалою про відкриття провадження у справі, надісланих відповідачу, Суд доходить висновку, що ухвала про відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачу.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «UBL» надало Дочірньому підприємству «Готельний комплекс «Турист» Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» замовлення від 20.06.2018 на розміщення в одномісному номері «Стандарт» зі сніданком однієї особи (ОСОБА_1) у період з 20.06.2018 по 22.06.2018. У цьому замовленні відповідач гарантував оплату замовленої послуги безготівковим розрахунком.

02.07.2018 Дочірнім підприємством «Готельний комплекс «Турист» Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» (готель) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «UBL» (агент) було укладено Договір про надання готельних послуг №105-2018/А (надалі також - Договір), відповідно до п. 2.1 якого готель зобов'язується на підставі замовлень агента надавати клієнтам агента готельні послуги за умови самостійної їх оплати або за умови оплати їх агентом відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору, розміщення клієнтів здійснюється на основі заявки, яка надсилається відповідачем не пізніше, ніж за 2 дні до початку надання готельних послуг.

За приписами п. 4.2 Договору, готель: не пізніше наступних 2 (двох) робочих годин після отримання замовлення Агента, що надійшло у строки та у формі, передбачені цим договором, за допомогою факсимільного зв'язку або за допомогою електронної пошти направляє Агенту підтвердження або відмову про можливість надання клієнтам замовних для них готельних послуг Заявка вважається офіційно підтвердженою готелем з моменту надання агенту номеру бронювання (п.п. 4.2.2); протягом 2 (двох) робочих днів, наступних за днем направлення агенту підтвердження про можливість надання готельних послуг зобов'язаний за допомогою факсимільного зв'язку направити агенту рахунок на оплату готельних послуг вказаних у відповідному замовленні (якщо оплата послуг здійснюється агентом безготівковим розрахунком) (п.п. 4.2.3); вважає замовлення прийнятим та підтвердженим, у разі направлення агенту підтвердження про можливість надання готельних послуг (номеру бронювання) та рахунку на оплату готельних послуг, зазначених у замовленні (якщо оплата послуг здійснюється агентом безготівковим розрахунком) (п.п. 4.2.4).

Згідно з п. 5.8.1 Договору, оплата за агентські послуги проводиться безпосередньо кожним клієнтом агента кредитною карткою або шляхом готівкового розрахунку при поселенні до готелю.

Як встановлено у п. 5.9.1 Договору, агент здійснює передоплату за послуги готелю згідно з порядком розрахунку, встановленим у п. 5.8.2 шляхом перерахування коштів на банківський рахунок готелю або готівкою в касу готелю згідно з тарифами, зазначеними у додатку до договору.

Порядок розрахунків встановлено сторонами у п. 5.9.2 Договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором. (п. 9.1 Договору)

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «UBL» надало Дочірньому підприємству «Готельний комплекс «Турист» Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» замовлення від 23.07.2018 на розміщення в чотирьох одномісних номерах «Стандарт» зі сніданками трьох осіб (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) у період з 23.07.2018 по 27.07.2018 та на розміщення іншої особи (ОСОБА_1) у період з 24.07.2017 по 27.07.2018. У цьому замовленні відповідач гарантував оплату замовленої послуги безготівковим розрахунком.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «UBL» надало Дочірньому підприємству «Готельний комплекс «Турист» Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» замовлення від 08.08.2018 на розміщення у двох одномісних номерах «Стандарт DBL» зі сніданком однієї особи (ОСОБА_2) у період з 08.08.2018 по 09.08.2018 та на розміщення іншої особи (ОСОБА_1) у період з 09.08.2018 по 10.08.2018. У цьому замовленні відповідач гарантував оплату замовленої послуги безготівковим розрахунком.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив платежів в рахунок погашення заборгованості за заявкою від 20.06.2018 та заявками в рамках Договору про надання готельних послуг № 105-2018/А від 02.07.2018, чим порушив умови п. 5.9.1 Договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 20 658,02 грн. Окрім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов'язань з оплати наданих послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 183,38 грн. та пеню у розмірі 1 819,43 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За приписами ст.ст. 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Частиною 1 ст. 642 ЦК України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 ЦК України).

Згідно норм ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (ч. 8 ст. 181 ГК України).

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Звертаючись до суду з даним позовом, у позовній заяві позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язань з погашення заборгованості за заявкою від 20.06.2018, а також заявками від 23.07.2018 і 08.08.2018 в рамках Договору про надання готельних послуг №105-2018/А від 07.02.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав позивачу замовлення від 20.06.2018 на розміщення в одномісному номері «Стандарт» зі сніданком однієї особи (ОСОБА_1) у період з 20.06.2018 по 22.06.2018.

Окрім того, на виконання умов Договору відповідачу надав позивач замовлення від 23.07.2018 на розміщення в чотирьох одномісних номерах «Стандарт» зі сніданками трьох осіб (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) у період з 23.07.2018 по 27.07.2018 та на розміщення іншої особи (ОСОБА_1) у період з 24.07.2017 по 27.07.2018, а також замовлення від 08.08.2018 на розміщення у двох одномісних номерах «Стандарт DBL» зі сніданком однієї особи (ОСОБА_2) у період з 08.08.2018 по 09.08.2018 та на розміщення іншої особи (ОСОБА_1) у період з 09.08.2018 по 10.08.2018.

На підтвердження надання послуг за вказаними замовленнями зі свого боку позивачем подано до суду рахунки-фактури № 920799-И від 20.06.2018, № 922355-И від 22.06.2018, № 9211494-И від 21.06.2018, № 13741-Г від 23.07.2018, № 950782-И від 08.08.2018, № 950786-И від 08.08.2018, скрін-шот з електронної пошти позивача, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1162, № 1163, № 1336, № 1431, № 1423, № 1161, № 302, інвойси, акт звіряння взаємних розрахунків за серпень 2018 року, картку рахунку 361 за 01.06.2018-08.10.2018.

Проте, описані вище документи Суд не приймає в якості належних та достатніх доказів відповідно до статей 77, 79 Господарського процесуального кодексу України виконання позивачем, а ні замовлення від 20.06.2018, а ні за замовлень від 23.07.2018 і 08.08.2018 за Договором, з огляду на таке.

В матеріалах справи відсутні докази направлення вказаних вище рахунків Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «UBL», як того вимагає п.п. 4.2.3 Договору, або ж докази їх отримання відповідачем. Натомість, поданий позивачем скрін-шот електронної пошти жодним чином не підтверджує факт його листування з відповідачем, оскільки адресата цього листування встановити неможливо, а докази того, що відповідна електронна адреса (ІНФОРМАЦІЯ_1) належить саме відповідачу, в матеріалах справи відсутні. Більше того, в укладеному між сторонами Договорі не визначено вказаної електронної адреси як такої, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «UBL».

Поряд з викладеним, Суд також звертає увагу на відсутність можливості встановити вміст надісланого.

Перераховані вище акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані в односторонньому порядку позивачем, відповідачем не підписані, а належних доказів їх надсилання відповідачу в матеріалах справи також немає, як то, опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек відділення поштового зв'язку. При цьому, копія конверту таким доказом не являється, оскільки на її підставі не видається за можливе встановити зміст надісланого. Більше того, адресою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «UBL» вказана інша, аніж його юридична чи фактична адреси.

Одночасно Суд звертає увагу, що в усіх поданих актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) позивач посилається на договір 13-2015/А від 15.01.2015, в той час як між сторонами укладений Договір про надання готельних послуг №105-2018/А від 02.07.2018, що в свою чергу дає підстави зробити висновок про їх складення на виконання умов іншого правочину аніж той, що є підставою даного позову.

Крім того Суд звертає увагу, що інші документи, такі як інвойси та картка рахунку є внутрішніми документами позивача та не підтверджують обставин надання послуг.

Поряд з наведеним, Суд зазначає, що акт звіряння за період серпень 2018 також не підписаний відповідачем.

Будь-яких інших первинних документів, оформлених належним чином, які б підтверджували надання послуг за Договором, матеріали справи не містять.

Окрім того, Суд критично ставиться до тверджень позивача про надання ним готельних послуг, оскільки за умовами Договору наданню послуг обов'язково має передувати попередня оплата.

Відтак, на підставі викладеного Суд доходить висновку про те, що позивачем у встановленому порядку не доведено перед судом а ні факту підтвердження готелем отриманих від позивача заявок, а ні прийняття їх до виконання, а ні факту надання послуг фізичним особам (клієнтам) за означеними вище заявками, а як наслідок і виникнення у відповідача обов'язку з їх оплати.

Отже, Суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в розмірі 20 658,02 грн є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 183,38 грн та пеню у розмірі 1 819,43 грн.

Однак, вказані вимоги Дочірнього підприємства «Готельний комплекс «Турист» Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» також не підлягають задоволенню як похідні вимоги від основного зобов'язання, в задоволенні якого Судом відмовлено.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28.12.2018

Суддя Т.Ю. Трофименко