ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 Справа №914/1558/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Айзенбарт А.І., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго», м. Самбір, Львівська область

про стягнення 2 912 887,26 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Білецька М.О., представник (довіреність від 30.08.2018)

Обставини розгляду справи.

20.08.2018 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго», м. Самбір, Львівська область про стягнення 2 912 887,26 грн.

Ухвалою від 23.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.09.2018.

10.09.2018 через канцелярію суду від Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №32958/18 від 10.09.2018).

17.09.2018 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшла відповідь на відзив (вх. №34015/18 від 17.09.2018).

В підготовчому засіданні 17.09.2018 було оголошено перерву до 01.10.2018.

01.10.2018 через канцелярію суду від Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання та долучення документів до матеріалів справи (вх. №36269/18 від 01.10.2018).

Ухвалою від 01.10.2018 суд відклав підготовче засідання на 18.10.2018.

18.10.2018 через канцелярію суду від Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» надійшло клопотання про продовження підготовчого провадження на 30 днів та долучення документів до матеріалів справи (вх. №2753/18 від 18.10.2018).

Ухвалою від 18.10.2018 суд продовжив підготовче провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання на 19.11.2018.

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, сторонами зазначено, що ними подані усі докази, які доводять обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, суд ухвалою від 19.11.2018, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 03.12.2018.

В судовому засіданні 03.12.2018 було оголошено перерву до 17.12.2018.

17.12.2018 через канцелярію суду від Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. №48140/18 від 17.12.2018).

Сторонам роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 30.12.2014 було укладено договір купівлі-продажу природного газу №2424/15-БО-21, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність природний газ. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості природного газу виконав несвоєчасно, заборгованість за спожитий газ, поставлений у грудні, становить 870 000,00 грн. У зв'язку з порушенням строків оплати вартості природного газу, відповідачу нараховано пеню в сумі 1 075 629,50 грн., 3% річних в сумі 127 943,22 грн., інфляційні в сумі 839 314,54 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача, становить 2 912 887,26 грн.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

30.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (покупець) було укладено договір №2424/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу.

За цим договором продавець (позивач) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідачу) у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2015 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 9 715 269,41 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.10.2015, 30.11.2015, 31.12.2015. Факт отримання природного газу відповідачем у відповідних обсягах не оспорюється.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків щодо оплати вартості отриманих обсягів газу у січні-квітні та жовтні-грудні 2015 року (порушенням строків, встановлених п. 6.1. договору), позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 870 000,00 грн. основного боргу, 1 075 629,50 грн. пені, 127 943,22 грн. 3% річних, 839 314,54 грн. інфляційних.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 7.2. договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення основний борг в сумі 870 000,00 грн., пеню в сумі пеню в сумі 1 075 629,50 грн., 3% річних в сумі 127 943,22 грн., інфляційні в сумі 839 314,54 грн.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення вартості газу у розмірі 870 000,00 грн., поставленого відповідачу у грудні 2015 року. Проте, як встановлено судом, позивачем не враховано оплати у розмірі 130 000,00 грн., які були здійснені відповідачем 27.04.2018, 23.05.2018 та 27.06.2018. Вказані оплати були проведені відповідачем до звернення позивача із даним позовом до суду, а тому в задоволенні вимоги про стягнення 130 000,00 грн. основного боргу слід відмовити у зв'язку із безпідставністю. Таким чином, станом на дату відкриття провадження у даній справі розмір основного боргу становив 740 000,00 грн.

30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), відноситься, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та також заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Згідно ч. 1 ст. 5 вищевказаного Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Як встановлено судом, 12.12.2018 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (кредитор) та Підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (боржник) було укладено договір №55/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ.

Відповідно до п. 1 вказаного договору, у порядку та на умовах, визначених договором, кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 01.07.2016 та не погашена до 31.12.2016 згідно з договором купівлі-продажу (постачання) природного газу від 30.12.2014 №2424/15-БО-21, шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення.

Сума заборгованості, що підлягає реструктуризації, становить 740 000,00 грн. (п. 3 договору №55/1/1730-РЗ від 12.12.2018).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 740 000,00 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

У зв'язку із прострочення оплати вартості газу, поставленого у грудні 2015 року, відповідачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 299 343,41 грн., 3% річних в сумі 81 843, 00 грн., інфляційні в сумі 361 682,78 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

З огляду на те, що заборгованість за поставлений у грудні 2015 року газ згідно договору №55/1/1730-РЗ від 12.12.2018 реструктуризована, нараховані за прострочення вказаної заборгованості пеня в сумі 299 343,41 грн., 3% річних в сумі 81 843, 00 грн. та інфляційні в сумі 361 682,78 грн. підлягають списанню згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Згідно з частиною третьою статті 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, заборгованість за поставлений природний газ у січні-квітні та жовтні-листопаді 2015 року у розмірі 7 976 269,12 грн. згідно договору купівлі-продажу природного газу №2424/15-БО-21 від 30.12.2014 була погашена до 30.11.2016, а саме набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Суд зазначає, що запроваджені Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих штрафних санкцій перед стягувачем та їх реалізація не перебувають в залежності від обставин формування реєстру, участі відповідача у визначеній процедурі списання чи вжиття заходів щодо списання такої заборгованості.

Враховуючи, що заборгованість за поставлений природний газ у січні-квітні та жовтні-листопаді 2015 року у розмірі 7 976 269,12 грн. згідно договору купівлі-продажу природного газу №2424/15-БО-21 від 30.12.2014 була погашена до 30.11.2016 року, а саме набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», нараховані на вказану суму боргу пеня в сумі 776 286,09 грн., 3% річних в сумі 46 100,22 грн. та інфляційні в сумі 477 631,76 грн. підлягають списанню згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення 130 000,00 основного боргу, 1 075 629,50 грн. пені, 127 943,22 грн. 3% річних, 839 314,54 грн. інфляційних відмовити повністю. В частині стягнення 740 000,00 грн. основного боргу провадження слід закрити.

Частиною 4 ст. 231 ГПК України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, сплачені суми судового збору підлягатимуть поверненню особам, які їх сплатили, у випадку подання ними відповідних клопотань.

Решту судових витрат по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на позивача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 551, 599, 612, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231, 233 ГК України, ст.ст. 1, 5, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» та ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В частині стягнення 740 000,00 грн. основного боргу провадження закрити у зв'язку із відсутністю предмету спору.

2. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 17.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.12.2018.

Суддя Мазовіта А.Б.