ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. Справа№ 918/321/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника апелянта згідно протоколу судового засідання від 19.12.2018

за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 (повне рішення складено - 14.09.2018)

у справі № 918/321/18 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум»

до Рівненської обласної державної адміністрації

про визнання поновленим договору оренди.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У травні 2018 року Дочірнє підприємство «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» (далі - ДП «Оптіма-770-Р») звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Рівненської обласної державної адміністрації (далі - Рівненська ОДА) про визнання поновленим договору оренди.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.05.2018 на підставі ст. 30, 31 ГПК України справу №918/321/18 передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду міста Києва, який розглянув спір по суті.

Позовні вимоги про визнання поновленим договору оренди обґрунтовано таким. ДП «Оптіма-770-Р» є орендарем земельної ділянки загальною площею 0, 5 гектара, що розташована на території Масевичівської селищної ради за межами населених пунктів Рокитнівського району Рівненської області, на підставі договору оренди землі, який було укладено між сторонами на п'ять років з 23.06.2006 (моменту реєстрації договору) та відповідно до додаткової угоди № 12/12 від 11.05.2012 продовжено ще на п'ять років (до 22.05.2017).

Позивач стверджує, що він належним чином виконував умови договору оренди землі, та, маючи намір скористатися своїм переважним правом на укладання договору оренди земельної ділянки на новий строк, відповідно до ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» звернувся до Рівненської ОДА із заявою від 20.04.2017 № 72/1 про продовження строку дії договору оренди землі, до якої було додано проект додаткової угоди від 20.04.2017 до договору оренди землі. Відповідач станом на момент закінчення строку дії договору оренди землі вказаний проект додаткової угоди не підписав, проте й не повідомив позивача про відмову в поновлені договору оренди землі протягом місяця після закінчення строку його дії.

Зважаючи на те, що позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, що є об'єктом оренди договору оренди землі, після закінчення строку дії цього договору, належно виконує свої обов'язки за договором, та за відсутності письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновлені договору протягом місяця після закінчення строку його дії, договір оренди землі вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Відтак, на думку позивача, наявні всі підстави для визнання згідно із ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» поновленим вказаного договору на строк п'ять років, відповідно до додаткової угоди у наведеній у позовній заяві редакції.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у позові ДП «Оптіма-770-Р» відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем було ініційовано механізм поновлення строку договору оренди, встановлений саме ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», внаслідок чого сторони почали процедуру узгодження розміру орендної плати (зокрема, відповідачем було витребувано від позивача витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку спірної земельної ділянки для встановлення розміру орендної плати). Однак за результатами такого узгодження не було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, оскільки відповідна додаткова угода про продовження строку дії договору не була укладена, та наданий позивачем проект додаткової угоди відповідачем, як орендодавцем, не був підписаний, у зв'язку з непогодженням всіх істотних умов та порушенням відповідачем умов договору.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

У вересні 2018 ДП «Оптіма-770-Р» звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №918/321/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Оптіма-770-Р» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №918/321/18, запропоновано учасника справи надати відзив та заперечення на нього; справу призначеного до розгляду.

У зв'язку з участю судді Суліма В.В. у позачерговому з'їзді суддів України, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2018, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 прийнято апеляційну скарг ДП «Оптіма-770-Р» до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

В судове засідання 19.12.2018 з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку ст. 120, 242 ГПК України. Відповідач надав відзив, який в порядку ст. 263 ГПК України, прийнятий судом.

Представник скаржника, в судовому засіданні, підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

ДП «Оптіма-770-Р» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що скаржник продовжував користуватися земельною ділянкою, яка була об'єктом оренди після закінчення договору оренди; належним чином виконував свої обов'язки за договором; письмове повідомлення про відмову в поновленні договору оренди протягом місяця після закінчення його строку орендодавець не направляв. А тому, за переконанням скаржника, наявні підстави для поновлення договору оренди землі від 14.03.2006 в редакції додаткової угоди.

Скаржник, в апеляційні скарзі вказує, що договір оренди землі пролонговано на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Також скаржник посилається на практику Європейського суду з прав людини у справах «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії» та «Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії», які, на його думку, мають бути застосовані у даній справі.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень третьої особи

Рівненська ОДА у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника та вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню з огляду на таке.

Позивач звернувся до відповідача з листом та проектом додаткової угоди з пропуском шестидесятиденного строку, передбаченого умовами договору. У відповідь на лист відповідач повідомив позивача, що для прийняття рішення про поновлення договору оренди необхідно надати витяг з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки та довідку про відсутність заборгованості з податків.

Однак, Рівненською ОДА з'ясовано, що за позивачем рахується заборгованість з орендної плати за землю та встановлено неналежне виконання умов договору. А тому, за відсутності належного виконання договору оренди землі та внаслідок недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору, переважне право позивача на укладення договору оренди землі, за переконанням відповідача, припинилось.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

14.03.2006 між Рівненською ОДА як орендодавцем та ДП «Оптіма-770-Р» як орендарем було укладено договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого відповідач надав, а позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0, 5 гектара, що розташована на території Масевичівської селищної ради за межами населених пунктів Рокитнівського району Рівненської області, для будівництва та обслуговування АЗС.

Відповідно до п. 7 договору оренди землі, договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

За оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцеві орендну плату виключно у грошовій формі, річний розмір якої складає 605, 90 грн, що становить 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (6059 грн). Річна орендна плата не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється чинним законодавством України (п. 8 договору).

Згідно з п. 13 - 15 договору оренди землі земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування АЗС. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування АЗС. Умови збереження стану об'єкта оренди: використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до п. 33 договору оренди землі дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 39 договору оренди землі).

Договір було зареєстровано, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис, 23.06.2006.

Як встановлено судом першої інстанції, земельну ділянку відповідно до умов договору оренди землі відповідач передав позивачу 14.03.2006, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 14.03.2006.

Доказів повернення вказаної земельної ділянки матеріали справи не містять.

Крім того, 11.05.2012 між відповідачем та позивачем було укладено додаткову угоду № 12/12 до договору оренди землі, згідно із якою у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди землі сторони домовились внести відповідні зміни у цей договір та поновити його строк на 5-ть років.

У цій додатковій угоді сторони збільшили розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який становив 243 326 грн, та збільшили розмір орендної плати до 29 199 грн на рік. Зазначена додаткова угода була зареєстрована 22.05.2012, про що в реєстрі земель вчинено запис №00042.

Отже, враховуючи умови договору оренди землі з урахуванням строків його поновлення згідно із наведеною додатковою угодою, він діяв до 22.05.2017. Зазначена обставина сторонами не оспорювалась.

У зв'язку із закінченням строку дії договору оренди землі, позивач звернувся до відповідача із листом вих. № 72/1 від 20.04.2017, згідно з яким позивач висловив намір продовжити дію вказаного договору. До цього листа додавався примірник підписаної з боку позивача проекту додаткової угоди від 20.04.2017 про продовження терміну дії договору оренди землі строком на 5-ть років.

Проте, шестидесятиденний термін, передбачений п. 7 договору оренди землі, звернення до відповідача із заявою про намір продовжити дію договору позивачем дотримано не було.

У відповіді на вказаний лист відповідач у листі №вих-3511/0/01-31/17 від 14.06.2017 зазначив, що для прийняття рішення відповідачем про поновлення договору оренди землі та узгодження однієї із істотних умов договору - орендної плати, позивачу до поданих матеріалів необхідно додатково долучити: витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; довідку про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів.

В якості підтвердження факту направлення вказаного листа відповідач надав копію відомості з реєстру кореспонденції, що надсилається загальним відділом апарату відповідача від 14.06.2017.

Крім того, підтвердженням того, що позивач отримав вказаний лист є саме посилання на нього у листі позивача вих. № 109 від 23.08.2017 (зареєстрований у відповідача №вх-6066/0/0-31/17 від 28.08.2017), який був надісланий позивачем у відповідь на лист № вих.-3511/0/01-31/17 від 14.06.2017 (копія наявна в матеріалах справи).

Докази того, що після наведеного листування між сторонами було узгоджено усі істотні умови договору оренди землі, необхідні для продовження строку дії договору, зокрема щодо розміру орендної плати, розрахованої із врахуванням актуальної даних про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції встановив, що при першому продовженні строку дії договору оренди землі, його сторонами було узгоджено та збільшено розмір орендної плати, враховуючи новий розмір нормативно грошової оцінки спірної земельної ділянки.

Також до матеріалів справи долучено копію листа Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області № вих.-5285/0/01-22/18 від 04.07.2018 з якого вбачається, що відповідно до інформації Головного управління ДФС у Рівненській області станом на 01.07.2018 за позивачем рахується заборгованість у сумі 36, 9 тис. грн, а також те, що на земельній ділянці, що передана в оренду відповідно до договору оренди землі, відсутні об'єкти будівництва. Вищенаведене не спростовувалось в апеляційній скарзі.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду даної справи є спір, що виник з правовідносини, пов'язаних з орендою землі. Орендар звернувся з позовом на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», мотивуючи порушення відповідачем свого переважного права на продовження дії договору оренди землі.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються, зокрема Законом України «Про оренду землі», а також договором оренди землі.

Переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі може бути реалізоване шляхом двох окремих правових підстав: перша наведена у ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», друга - у ч. 6 вказаної статті.

Відповідно до ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Правова конструкція, передбачена частинами 1 - 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» узгоджується з положеннями ст. 777 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальний принцип реалізації переважного права наймача на продовження договору найму на новий строк.

За змістом згаданої статті Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

Отже, ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачають, що орендар ініціює питання поновлення договору оренди землі на новий строк шляхом направлення орендодавцю листа-повідомлення та проекту додаткової угоди. Отримавши зазначений лист-повідомлення та проект додаткової угоди, орендодавець вчиняє ряд юридично значимих дій, а саме: перевіряє його на відповідність вимогам закону; узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень; приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

Отже, якщо орендар, маючи на меті реалізацію свого переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ініціював перед орендодавцем питання про таке поновлення, скориставшись правовим механізмом, встановленим ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», то ч. 6 вказаної статті не може бути застосована до таких правовідносин, оскільки, зокрема, переговори сторін щодо зміни (за необхідності) істотних умов не проводяться.

Виходячи з того, що в ч. 1 - 5 та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» містяться дві окремі правові підстави реалізації орендарем свого переважного права на поновлення договору оренди землі, вони не можуть бути застосовані одночасно, оскільки є різними за своєю правовою природою, механізмом застосування та правовими наслідками. Сам лише факт спливу місячного строку за відсутністю заперечення орендодавця в поновленні договору оренди, разом з іншими підставами, вказаними в ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», не може свідчити про автоматичне поновлення договору оренди землі за наявності триваючої процедури погодження сторонами змін істотних умов договору оренди.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 922/888/17, від 21.02.2017 у справі №917/770/17, від 07.03.2018 у справі № 917/769/17.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 641, 642 Цивільного кодексу України визначено порядок пропозиції до укладення договору (оферта) та її прийняття (акцепт). Так, пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. А відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було ініційовано механізм поновлення строку договору оренди, встановлений саме ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», внаслідок чого сторони почали процедуру узгодження розміру орендної плати (зокрема, відповідачем було витребувано від позивача витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку спірної земельної ділянки для встановлення розміру орендної плати), за результатами якої не було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, оскільки відповідна додаткова угода про продовження строку дії договору не була укладена, та наданий позивачем проект додаткової угоди відповідачем як орендодавцем не був підписаний. Тобто оферта позивача відповідачем не була прийнята (акцептована).

Отже, посилання скаржника в апеляційній скарзі на ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (автоматична пролонгація договору оренди), як на підставу позовних вимог є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи, оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідач реалізував механізм передбачений саме ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Також суд першої інстанції встановив, що станом на момент звернення позивача про продовження договору оренди землі на земельній ділянці, що передана в оренду відповідно до договору оренди землі, відсутні об'єкти будівництва. Зазначена обставина є порушенням позивачем умов використання земельної ділянки, що встановлені п. 13 - 15 договору оренди землі, а також згідно з п. 4 ч. 1 ст. 416 Цивільного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Крім того, останній платіж (орендна плата) було здійснено в січні 2017 за грудень 2016 року. Докази здійснення оплати за 2017 рік в матеріалах справи відсутні, що не спростовується доводами апеляційної скарги.

Отже правомірним є висновок суду першої інстанції про неналежне виконання позивачем обов'язків за умовами договору оренди землі.

Відтак, за відсутності належного виконання умов договору оренди землі та внаслідок недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право позивача на укладення договору оренди землі припинилося.

Норми ст. 15, 16 Цивільного кодексу України визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставин, які свідчать про існування між сторонами правовідносин щодо погодження істотних умов договору оренди, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для виникнення у позивача права на позов на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за умови реалізації правового механізму погодження істотних умов договору оренди, передбаченого ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», сама по собі обставина відсутності заперечень орендодавця проти укладення договору протягом місячного строку не є підставою для автоматичного продовження цього договору на попередніх умовах на новий строк. Наслідком реалізації вказаної процедури є або продовження договору у зв'язку з погодженням між сторонами його істотних умов (таких же або інших), або припинення переважного права орендаря внаслідок їх непогодження (ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі») (що і було встановлено в даній справі).

Північний апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії» та «Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» з огляду на таке.

Однією з головних умов для укладення договору оренди земельної ділянки у вказаних справах є належне виконання орендарем своїх обов'язків та всіх вимог законодавства (сплата орендної плати, розумне виконання та дотримання зобов'язань, тощо).

Водночас, матеріалами даної справи як раз і встановлено неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором оренди (сплата орендних платежів, відсутність об'єктів будівництва). А тому посилання скаржника на вказані рішення є безпідставними.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову ДП «Оптіма-770-Р».

Отже, керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі № 918/321/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №918/321/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом рішення в суді апеляційної інстанції, покласти на Дочірнє підприємство «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум».

4. Матеріали справи № 918/321/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 26.12.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз