ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Справа № 911/1902/18

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Москалика О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційна фірма Біотон

(49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Войцеховича, 77, код 30189624)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Астерс Груп

(08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г, код 35995595)

про стягнення 161207,56 грн

за участю представників:

позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма Біотон звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Астерс Груп про стягнення боргу в сумі 161 207,56 грн, у тому числі 108 003,51 грн основного боргу за договором поставки №11034423 від 20.09.2016, 11 899,47 грн інфляційних втрат, 3% річних у сумі 3 740,63 грн та 37 563,95 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором поставки № 11034423 від 20.09.2016 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у строк, визначений договором. У звязку із чим просить стягнути із відповідача 108 003,51 грн основного боргу, 11 899,47 грн інфляційних втрат, три проценти річних у сумі 3740,63 грн та 37 563,95 грн пені.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2018 позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків шляхом подання доказів направлення ТОВ Астерс Груп копій додатків до позовної заяви.

21.09.2018 через канцелярію до Господарського суду Київської області надійшов лист ТОВ ВКФ Біотон із додатками на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.10.2018.

16.10.2018 представник відповідача подав до Господарського суду Київської області відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував повністю. На обґрунтування своєї позиції вказав, що приєднані до позову документи: акт звірки взаєморозрахунків від 17.08.2017, акт звірки взаєморозрахунків від 08.05.2018 та видаткові накладні не являються доказами наявності заборгованості перед позивачем, оскільки акт звірки взаєморозрахунків лише констатує залишок коштів по рахунках і договорах на певну дату, а до видаткових накладних не приєднано довіреностей на осіб, які прийняли товар.

Крім іншого, відповідач заперечив проти стягнення пені, яка не передбачена договором та обрахована позивачем поза межами строків спеціальної позовної давності, а на спростування доводів позивача про стягнення інфляційних втрат представник відповідача надав власний розрахунок, за яким інфляційне збільшення боргу складає 10 535,01 грн, а не 11 899,47 грн, як то зазначено в позові.

25.10.2018 на адресу Господарського суду Київської області надійшло клопотання директора ТОВ ВКФ Біотон про відкладення судового засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.10.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 22.11.2018 у зв'язку із неявкою представника позивача.

25.10.2018 представник позивача через канцелярію Господарського суду Київської області на спростування доводів відповідача у справі подав відповідь на відзив, зазначивши, що відповідач отримав від позивача товар, підтвердженням чого є частковий розрахунок. Видаткові накладні, які хоча і містять незначні недоліки, відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні являються належними доказами здійснення господарської операції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.11.2018 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 13.12.2018.

23.11.2018 засобами електронного зв'язку, а 26.11.2018 через канцелярію суду надійшло клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.11.2018 клопотання позивача задоволено. Постановлено судове засідання 13.12.2018 проводити з використанням систем відеоконференцзвязку із приміщення Господарського суду Дніпропетровської області.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача надала суду усні пояснення, якими факт отримання товару та частковий розрахунок за нього підтвердила, наявність заборгованості за договором в сумі 108 003,51 грн не заперечила, у задоволенні позову просила відмовити з посиланням на доводи, викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

ВСТАНОВИВ:

20.09.2016 між ТОВ ВКФ Біотон (позивач, постачальник) та ТОВ Астерс Груп (відповідач, покупець) укладено договір № 11034423 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Згідно пункту 3.1. Договору товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості та цінах у строк, зазначений в замовленні.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних (п. 7.1. Договору).

За змістом пунктів 7.8., 7.9. Договору загальна сума цього Договору складається з суми накладних, по яких була здійснена поставка товару. Оплата товару здійснюється щосереди в українській національній валюті - гривні в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 70 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. У випадку якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому, сторони домовилися, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше ніж 500 грн з кожного магазину.

Відповідно до п. 10.1. Договору останній набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021.

На виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товари на загальну суму 113777,04 грн, що підтверджується видатковими накладними: №398 від 16.02.2017 на суму 5 945,52 грн, №494 від 23.02.2017 на суму 8 205,84 грн, №598 від 02.03.2017 на суму 10 471,74 грн, №659 від 09.03.2017 на суму 11 749,68 грн, №739 від 15.03.2017 на суму 8 865,96 грн, №818 від 22.03.2017 на суму 3 609,72 грн, №887 від 29.03.2017 на суму 4 434,96 грн, №977 від 06.04.2017 на суму 3 600,72 грн, №1059 від 13.04.2017 на суму 5 191,92 грн, №1132 від 20.04.2017 на суму 6 445,86 грн, №1194 від 27.04.2017 на суму 6 818,46 грн, №1322 від 04.05.2017 на суму 4 970,52 грн, №1405 від 11.05.2017 на суму 4 456,80 грн, №1469 від 18.05.2017 на суму 4 222,08 грн, №1544 від 25.05.2017 на суму 4 842,78 грн, №1623 від 01.06.2017 на суму 2 183,40 грн, №1705 від 08.06.2017 на суму 2 511,78 грн, №1794 від 15.06.2017 на суму 5 409,36 грн, №1891 від 22.06.2017 на суму 5 532,90 грн, №1955 від 29.06.2017 на суму 4307,04 грн.

17.08.2017 між сторонами було підписано Акт перевірки розрахунків за період з 01.07.2017 по 31.07.2017 по договорах укладених між позивачем та відповідачем, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.07.2017 склала 108 003,51 грн.

14.05.2018 позивачем на адресу відповідача направлена претензія №1 із розрахунком заборгованості за Договором на суму 121 707,51 грн.

Згідно поданого позивачем до господарського суду розрахунку сума несплачених по Договору коштів за поставлений товар становить 108 003,51 грн.

Зазначена обставина визнається відповідачем, а тому відповідно до ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню.

За таких обставин, коли відповідач, отримавши товар, розрахунки за нього у повному обсязі не здійснив, а зворотнього судовим розглядом не встановлено, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відносини з приводу поставки товару регулюються Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами та безпосередньо договором.

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Такого ж змісту положення містить стаття 712 ЦК України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У пункті 7.9. Договору сторони визначили, що оплата товару здійснюється щосереди в українській національній валюті - гривні в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 70 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. У випадку якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем.

У визначені Договором строки відповідач обов'язок щодо оплати товарів у повному обсязі не виконав, у зв'язку із чим перед позивачем утворилася заборгованість на суму 108 003,51 грн.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ході розгляду справи відповідачем доказів належного виконання зобов'язань щодо оплати товару по Договору поставки №11034423 від 20.09.2016 не надано, а тому вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості у розмірі 108 003,51 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що видаткові накладні не містять всіх необхідних реквізитів, а тому є недопустимими доказами у справі.

З огляду на те, що відповідач не заперечує сам факт поставки, а видаткові накладні містять відомості про господарську операцію, не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, тому відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відсутні підстави вважати, що така поставка не була здійснена.

Окремі недоліки видаткових накладних не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язання здійснити оплату.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені за неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань, суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Виходячи зі змісту ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У вчиненому сторонами договорі №11034423 від 20.09.2016 розмір та базу нарахування пені за несвоєчасну оплату поставленого товару не визначено, обов'язковість її сплати, виходячи із суті спірних правовідносин, чинним законодавством не передбачено, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для її стягнення.

Позовна вимога про стягнення 11 899,47 грн інфляційних втрат, три проценти річних у сумі 3 740,63 грн підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних, враховуючи відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо нарахувань у сумі 3 740,63 грн, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та задовольняє.

Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню й інфляційні нарахування на суму боргу, що виступають способом захисту майнового права та інтересу останнього.

При визначенні розміру втрат від інфляції, суд враховує встановлений НБУ індекс інфляції, за кожен місяць періоду заборгованості з травня 2017 року по серпень 2018 року.

Так, у вказаний період НБУ встановлював наступні індекси інфляції: травень 2017 року 101,3 % індексу інфляції, червень 2017 року 101,6 % індексу інфляції, липень 2017 року 100,2 % індексу інфляції, серпень 2017 року - 99,9 % індексу інфляції, вересень 2017 року 102 % індексу інфляції, жовтень 2017 року 101,2 % індексу інфляції, листопад 2017 року 100,9 % індексу інфляції, грудень 2017 року 101,0 % індексу інфляції, січень 2018 року 101,5 % індексу інфляції, лютий 2018 року 100,9 % індексу інфляції, березень 2018 року 101,1 % індексу інфляції, квітень 2018 року 100,8 % індексу інфляції, травень 2018 року 100,0 % індексу інфляції, червень 2018 року 100,0 % індексу інфляції, липень 2018 року 99,3 % індексу інфляції, серпень 2018 року 100,0 % індексу інфляції.

Тому, враховуючи індекс інфляції, встановлений НБУ за кожен місяць прострочення повернення суми боргу, в період з травня 2017 року по серпень 2018 року, до стягнення підлягає індекс інфляції в розмірі 10 742,71 грн. (за період із 03.05.2017 по 27.08.2018 на суму 171,99 грн боргу інфляційне збільшення складає 21,19 грн, із 10.05.2017 по 27.08.2018 на суму 8 205,84 грн 1 010,76 грн, із 17.05.2017 по 27.08.2018 на суму 10 471,74 грн 1 138,93 грн, із 24.05.2017 по 27.08.2018 на суму 11 749,68 грн 1 277,92 грн, із 31.05.2017 по 27.08.2018 на суму 8865,96 грн 964,28 грн, із 07.06.2017 по 27.08.2018 на суму 3609,72 грн 392,60 грн, із 14.06.2017 по 27.08.2018 на суму 4434,96 грн 482,35 грн, із 21.06.2017 по 27.08.2018 на суму 3600,72 грн 328,75 грн, із 05.07.2017 по 27.08.2018 на суму 5191,92 грн 474,03 грн, із 05.07.2017 по 27.08.2018 на суму 6445,86 грн 588,51 грн, із 12.07.2017 по 27.08.2018 на суму 6818,46 грн 622,53 грн, із 19.07.2017 по 27.08.2018 на суму 4970,52 грн 453,81 грн, із 26.07.2017 по 27.08.2018 на суму 4456,80 грн 397,20 грн, із 02.08.2017 по 27.08.2018 на суму 4222,08 грн 376,28 грн, із 09.08.2017 по 27.08.2018 на суму 4842,78 грн 431,60 грн, із 16.08.2017 по 27.08.2018 на суму 2183,40 грн 196,97 грн, із 23.08.2017 по 27.08.2018 на суму 2511,78 грн 226,60 грн, із 30.08.2017 по 27.08.2018 на суму 5409,36 грн 470,71 грн, із 06.09.2017 по 27.08.2018 на суму 5532,90 грн 499,14 грн, із 13.09.2017 по 27.08.2018 на суму 4307,04 грн 388,55 грн).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 108 003,51 грн основного боргу, 10 742,71 грн інфляційних втрат, три проценти річних у сумі 3 740,63 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки із заявлених позивачем 161 207,56 грн, стягненню підлягають кошти на суму 122 486,85 грн., тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 837,30 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційна фірма Біотон до Товариства з обмеженою відповідальністю Астерс Груп про стягнення 161 207,56 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Астерс Груп (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Войцеховича, 77, код 30189624) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційна фірма Біотон (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г, код 35995595) 108 003,51 грн основного боргу, 10 742,71 грн інфляційних втрат, три проценти річних у сумі 3 740,63 грн та 1 837,30 гривень судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 13.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 26.12.2018.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Д. Лилак