Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/800/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до відповідача: Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія " Автомобільні дороги України"

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі

41 500 грн

за участю:

від позивача: представник не з"явився,

від відповідача: ОСОБА_1,

установив: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось в суд із позовною заявою до Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 41 500 грн.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

21.09.2018 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання у справі на 18.10.2018, яке відкладено на 06.11.2018, 20.11.2018.

20.11.2018 суд постановив продовжити підготовче провадження строком на 30 днів та відкласти підготовче засідання у справі на 06.12.2018 та 18.12.2018.

Представник позивача в підготовче судове засідання 18.12.2018 не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце його проведення, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (від 18.12.2018 вх.№19708/18) про вручення 14.12.2018 ухвали суду від 06.12.2018, яке суд приєднав до матеріалів справи.

18.12.2018 представник відповідача в підготовчому судовому засіданні підтримав подану 06.12.2018 заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та про розстрочку виконання рішення вх.№18878/18.

Відповідно до ч. 6 ст. 236 ГПК України, якщо одна із сторін визнала пред"явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 191 ГПК України.

Частина 1 ст. 191 ГПК України передбачає право відповідача визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв"язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз"яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч. 2 ст. 191 ГПК України).

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 191 України).

Заява про визнання позовних вимог підписана керівником Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ОСОБА_2, що підтверджується Витягом із ЄДРЮОФОПГФ .

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи у засіданні суду здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Приписами ч. 3 ст. 185 ГПК України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

У підготовчому засіданні 18.12.2018 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Полісу №АК/3231700 обов"язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.12.2017 та страхового акта від 25.04.2018 №, який складено внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 08.02.2018 за участю застрахованого транспортного засобу "HYUNDAI Accent" (державний номер AT 2567 BO) здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику та, як наслідок, відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 1172 Цивільного кодексу України отримав право регресної вимоги до особи, винної у створенні аварійної обстановки, а саме до Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія " Автомобільні дороги України". Позивач зазначив, що працівник відповідача ОСОБА_3, будучи посадовою особою відповідальною за технічний стан та утримання автомобільних доріг не вжив своєчасних заходів для відновлення безпечних умов для руху транспортних засобів при виникненні ожеледиці.

Позиція відповідача.

Відповідач визнав позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" в повному обсязі та просив суд розстрочити виконання рішення суду на 5 (п"ять ) місяців.

Обставини справи, дослідження доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

29.12.2017 між ОСОБА_4, як страхувальником та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" укладено договір обов"язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АК/3231700, відповідно до умов якого застраховано цивільно- правову відповідальність водія транспортного засобу "HYUNDAI Accent" (державний номер AT 2567 BO) рік випуску 2008. Строк дії договору з 31.12.2017 до 30.12.2018.

08.02.2018 приблизно о 20:30 год на автомобільній дорозі Івано-Франківськ -Тернопіль сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "MERCEDES -BENZ 611D" (державний номер НОМЕР_1), яким керував ОСОБА_5 та автомобіля "HYUNDAI Accent" (державний номер AT 2567 BO) , яким керував ОСОБА_4

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в постанові від 28.03.2018 встановив, що зазначена вище дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, водієм автомобіля "HYUNDAI Accent" (державний номер AT 2567 BO) - ОСОБА_4

05.04.2018 Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у постанові встановив, що ОСОБА_6 перебуваючи на посаді виконроба Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія " Автомобільні дороги України" та будучи відповідальним за технічний стан та утримання автомобільних доріг не вжив своєчасних заходів для відновлення безпечних умов для руху транспортних засобів при виникненні ожеледиці. Цією постановою ОСОБА_6 суд визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, оскільки його вина підтверджується зібраними по справі матеріалами, проте провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення суд закрив, у зв"язку із закінченням стоків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно приписів ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання умов договору обов"язкового страхування, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна", відповідно до розрахунку страхового відшкодування, на підставі страхового акта від 25.04.2018 №, розрахунку суми матеріального збитку, виплатило страхове відшкодування в розмірі 83000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 26 квітня 2018 року №0020095 та відомістю №ВПТ -001960 від 25.04.2018.

06.07.2018 позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу вих. № 1409, згідно якої пропонував відповідачу в добровільному порядку, зважаючи на вину обох сторін у вчиненні ДТП, компенсувати 50% виплаченої суми страхового відшкодування; докази направлення якої приєднані до матеріалв справи.

Проте, станом на 17.09.2018 відшкодування шкоди від відповідача на рахунок позивача не надійшло, у зв"язку із чим позивач змушений звернутися за захистом порушеного права до суду.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 352 ГК України страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом сплати страхувальниками страхових платежів. Страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов'язкове страхування) (ч. 2 ст. 352 ГК України).

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено у ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

В частині другій статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України закріплено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пп.38.1.2. п.38.1. ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини.

Відповідно до частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Враховуючи те, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 83000 грн, а рішенням суду встановлено вину працівника відповідача, то в силу наведених положень закону до позивача перейшло право вимоги на відшкодування 50% виплаченої потерпілій особі суми до відповідача.

Висновок суду.

Оцінивши надане суду обґрунтування позовних вимог, перевіривши матеріали справи, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 41500 грн.

Розгляд заяви про розстрочку виконання рішення.

06.12.2018 відповідач подав клопотання про розстрочку виконання рішення суду.

В заяві про розстрочення виконання судового рішення відповідач зазначив що він надає послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного і місцевого значення для замовника -Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській, а оплата за надані послуги здійснюється із державного бюджету України неритмічно. Звернув увагу суду на те, що 30.10.2017 накладено арешт на кошти боржника в межах суми 9425838 грн 47к., в підтвердження цього подав матеріали виконавчого провадження, зокрема постанову про арешт коштів серії ЗВП №47991062. Вказав, що наявність на виконанні у Відділі примусового виконання рішень зведеного виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника паралізує всю роботу відповідача внаслідок чого створюються борги по заробітній платі, податках та зборах.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд зазначає таке.

Згідно приписів ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

У рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі № 5-рп/2013 зазначено, що розстрочка виконання рішення суду має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно знаходиться у тяжкому фінансову становищі і на час звернення із заявою про надання розстрочення виконання рішення у боржника відсутні достатні грошові кошти, які можуть бути спрямовані на погашення заборгованості в повній сумі перед позивачем.

Розстрочка виконання рішення суду протягом трьох місяців сприятиме як можливості збереження господарської діяльності відповідача, так і зробить реальною можливість отримання боргу позивачем.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка вказує на те, що розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та має бути виправдана за конкретних обставин. В цьому випадку твердження заявника є переконливими та вказують на нездоланні причини, які оправдовують подовження виконання рішення суду. Слід зазначити, що дотримання принципу обов'язкового виконання судового рішення не повинно призводити до припинення фінансування першочергових зобов'язань боржника за відсутності реальної можливості виконати судовий акт неминуче і одночасно, тобто розстрочка виконання судового рішення дозволить акумулювати необхідні фінансові кошти для повного його виконання.

За наведених обставин та правових норм, суд беручи до уваги обставини вказані відповідачем, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, специфіку діяльності, з метою задоволення господарських інтересів обох сторін та недопущення можливих негативних наслідків примусового виконання рішення суду у встановлені законодавством строки та реального виконання рішення, вважає за доцільне частково задовольнити заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду та розстрочити виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.12.2018 строком на 3 (три) місяці.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору суд покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За поданий позов позивач сплатив судовий збір у розмірі 1762 грн.

За приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов.

Отже, позивачу за його клопотанням (ст.7 Закону України "Про судовий збір") належить повернути з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору, а саме 881 грн. Судовий збір в розмірі 881 грн враховуючи задоволення позовних вимог суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.124, ст.129 Конституції України, керуючись ст. 74, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 41500 грн задовольнити.

Стягнути із Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул.Петрушевича,1, м.Івано-Франківськ, 76004,код 31790584) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (проспект Повітрофлотський,25, м.Київ,03049, код 23510137) - 41 500 (сорок одну тисячу п"ятсот гривень) заподіяної шкоди та 881 (вісімсот вісімдесят одну гривню) - судового збору.

Розстрочити виконання рішення на 3 (три) місяці рівними частками із стягненням щомісячно по 13833 (тринадцять тисяч вісімсот тридцять три гривні ) 33к.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в порядку, передбаченому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.12.2018

Суддя Т.В.Максимів