ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2018 р. Справа№ 910/3751/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Разіної Т.І.

Михальської Ю.Б.

без виклику та повідомлення учасників апеляційного провадження,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Малого товариства «ФЛП СТП Гідраулікс» (Mazoji bendrija «FLP CTP Hydraulics»)

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 (повний текст рішення складено 04.06.2018)

у справі № 910/3751/18 (головуючий суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Малого товариства «ФЛП СТП Гідраулікс» (Mazoji bendrija «FLP CTP Hydraulics»)

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»

про стягнення 99 931,44 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Мале товариство "ФЛП СТП Гідраулікс" (Mazoji bendrija "FLP CTP Hydraulics") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про стягнення 99 931,44 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 02.12.2017 в місті Києві, на вул. Богатирській, 1 внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки "Audi", д.н.з. НОМЕР_2, який належить позивачу. Цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП - ОСОБА_2, було застраховано у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта", позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 96 985,96 грн., витрати на проведення авто товарознавчої експертизи в розмірі 1500 грн. та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в розмірі 1445,48 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.06.2018 у справі №910/3751/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що із висновку автотоварознавчого дослідження №661.12.17 від 27.12.2017 не вбачається, що експертом при визначенні вартості металобрухту складників пошкодженого автомобіля проводилось визначення вартості технічно справних складників. Також, зазначив, що надана позивачем копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого іноземною державою, без додавання перекладу зазначеного документа на українську мову не є належним доказом належності позивачу права власності на пошкоджений внаслідок ДТП транспортний засіб.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Мале товариство «ФЛП СТП Гідраулікс» (Mazoji bendrija «FLP CTP Hydraulics») звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, що вартість робіт по розбиранню/збиранню для повної діагностики та дефектування буде значно перевищуванти ринкову вартість КТЗ та придатних для подальшого використання залишків, що є економічно необгрунтованим. Скаржник звертає увагу, що відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №661.12.17 від 27.12.2017 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу майже у шість разів перевищує ринкову вартість автомобіля до аварії, тому вважає транспортний засіб фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим. Крім того, апелянтом надано для огляду оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого іноземною державою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи закінчення встановленого ухвалою суду від 25.10.2018 строку для подачі сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції по суті.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва не підлягає зміні чи скасуванню.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 02.12.2017 об 20:30 год. на вул. Богатирській, 1 у м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_1, завчасно не зайняв ліве положення та не надав дорогу автомобілю "Audi", д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний на праві власності позивачу автомобіль марки "Audi", д.н.з. НОМЕР_2.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 27.12.2017 у справі №756/16814/17-п (т. 1; а.с. 24) ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності у вигляді накладення на нього штрафу у розмірі 340 грн.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_1, застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/003926520 у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта", чинного на момент скоєння ДТП (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК003926520, діючий на 02.12.2017). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн., розмір франшизи - 0 (нуль) грн.

Отже, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки "Audi", д.н.з. НОМЕР_2, збитки у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

11.12.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Проте, відповідач залишив вказану заяву без уваги.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із п. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України).

За приписами п. 35.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 32.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Як зазначено вище, позивач 11.12.2017 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регрессу, тобто в межах строку зазначеного у законі. Проте, відповідач протягом 90 днів не вчинив жодних дій щодо оцінки пошкодженого транспортного засобу позивача та виплати суми страхового відшкодування.

Водночас, на замовлення позивача, суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 проведено автотоварознавче дослідження з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки "Audi", д.н.з. НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок розглядуваної ДТП. За результатами проведення дослідження складено висновок №661.12.17 від 27.12.2017, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 572 755,14 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 204 886,38 грн., при цьому його ринкова вартість становить 103 003,96 грн. Отже, згідно із вказаним висновком пошкоджений транспортний засіб визнано конструктивно знищенним, а вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля "Audi", д.н.з. НОМЕР_2, склала 103 003,96 грн.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 7.17 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі - Методика) якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.

Пунктом 7.18 Методики визначено, що вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися.

У разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ (п. 7.19 Методики).

У відповідності до п. 7.20 Методики вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності-дефектування.

Згідно із п. 7.21 Методики вартість технічно справних складників визначається відповідно до вимог пункту 7.36 та підпунктів 8.5.10 - 8.5.12 пункту 8.5 цієї Методики з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та з відніманням вартості робіт з їх демонтажу, діагностування, дефектування, витрат, пов'язаних з їх продажем у регіоні (складські, транспортні, торговельні витрати та інше), суми податків, зборів, інших обов'язкових платежів та прибутку, що очікується від реалізації складників на вторинному ринку. Зазначені витрати, окрім вартості робіт з демонтажу, діагностування, дефектування складників, мають бути задані як вихідні дані замовника оцінки або визначені залученими до оцінки фахівцями у галузі економіки.

Умовами п. 7.22 Методики визначено, що до складників, що підлягають оцінці, у разі визначення утилізаційної вартості КТЗ, не включають ті, демонтування яких потребує робіт, пов'язаних із застосуванням газополуменевого чи електродугового різання, а також такі складники, що впливають на безпеку руху та не підлягають повторному використанню: а) подушки пневматичні з піротехнічними активаторами, елементи системи їх електричного контролю і датчики цієї системи; б) гальмові колодки і накладки гальмових систем; в) трубопроводи і ущільнювальні системи; г) глушники випускної системи; ґ) шарніри системи кермування і підвіски; д) крісла, зінтегровані з ременями безпеки чи пневматичними подушками; е) складники системи блокування керма; є) складники системи знерухомлення КТЗ, виконані разом з передавально-приймальними пристроями електричного управління; ж) обладнання проти викрадання КТЗ і тривожної сигналізації; з) електричні і електронні елементи систем убезпечення руху-антиблокувальної (ABS), протибуксувальної (ASR); и) трубопроводи паливної системи; і) періодично замінювані фільтри і фільтрувальні елементи; ї) клапани системи рециркуляції газових викидів; й) складники установки живлення двигунів газовим паливом; к) автоматичні і неавтоматичні з'єднання ременів безпеки разом з частинами ременів, виконаних разом з пряжками, механізмом для звільнення від ременів, піротехнічними і механічними активаторами, електронні системи автоматичного натягу ременів безпеки; л) щітки склоочисників; м) експлуатаційні рідини, зокрема: моторні оливи, трансмісійні оливи, оливи гідравлічних приводів і систем, охолоджувальна рідина, холодоагенти, рідини гальмових та кліматизаційних систем; н) каталітичні конвертори (каталізатори); о) кріпильні складники, якщо інше не зазначено в офіційній інформації виробника; п) окремі складники, що мають використовуватися комплектно: амортизатори, комплекти стояків (амортизатор з пружиною) підвіски у разі їх розташування на КТЗ попарно - з обох боків однієї осі, моста; окремі замки дверей, капота, кришки багажника, а також деталі селективного поєднання складальних одиниць.

Згідно із п. 7.23 Методики якщо ринкова вартість технічно справних складників менша за суму вартості робіт з їх демонтування та витрат, пов'язаних з їх продажем у регіоні, то вартість оцінюваного КТЗ дорівнює вартості металобрухту складників, що залишилися, з урахуванням витрат на утилізацію.

Дослідивши наданий позивачем висновок автотоварознавчого дослідження №661.12.17 від 27.12.2017 колегія суддів звертає увагу, що експерт використав порівняльний та витратний підходи та при визначенні вартості металобрухту складників пошкодженого автомобіля не проводив визначення вартості технічно справних складників.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що в результаті ДТП автомобіль марки "Audi", д.н.з.НОМЕР_2, отримав пошкодження здебільшого передньої частини кузова, проте, матеріали експертного дослідження не містять визначення вартості не пошкоджених деталей. Також, визначення вартості металобрухту судовим експертом проведено на підставі ваги транспортного засобу, зазначеної в технічному паспорті автомобіля, що також свідчить про непроведення визначення вартості технічно справних складників транспортного засобу, що суперечить Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Твердження скаржника, що вартість робіт по розбиранню/збиранню для повної діагностики та дефектування буде значно перевищуванти ринкову вартість КТЗ та придатних для подальшого використання залишків, що є економічно необґрунтованим, оцінюється колегією суддів критично, оскільки проведення оцінки без повного діагностування не являється вірним оцінюванням вартості пошкодженої машини та суперечить нормам законодавства України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що висновок автотоварознавчого дослідження №661.12.17 від 27.12.2017 не може бути прийнятий, як належний та допустимий доказ визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля марки "Audi", д.н.з. НОМЕР_2.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 99 931,44 грн. не є доведеними та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Малого товариства «ФЛП СТП Гідраулікс» (Mazoji bendrija «FLP CTP Hydraulics») на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі № 910/3751/18 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі № 910/3751/18 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Малого товариства «ФЛП СТП Гідраулікс» (Mazoji bendrija «FLP CTP Hydraulics») на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі № 910/3751/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі № 910/3751/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/3751/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 ГПК України та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Т.І. Разіна

Ю.Б.Михальська