РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018Справа № 910/11391/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Бородині В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо"

до Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця"

про стягнення 21 846, 68 грн.

Представники:

від позивача: Божик А.О.

від відповідача: Вишняк О.Є.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Вінницяоблпаливо" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" (далі-відповідач) про стягнення збитків у розмірі 21 846, 68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо збереження вантажу прийнятого до перевезення вантажу, у зв'язку з чим позивачу заподіяні збитки у вигляді вартості втраченого вантажу (вугілля кам'яне).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

24.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що надані позивачем документи, а саме рахунок-фактури №3Б-062702 від 27.06.2018 та видаткова накладна № 62702 від 27.06.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Збагачувач" не є належними доказами, які підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем здійснено неправильний розрахунок понаднормової недостачі вантажу, оскільки такий розрахунок здійснений як для вугілля зданого до перевезення у сухому стані.

Також, представник відповідача просив суд поновити строк на подання відзиву на позовну заяву.

Розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву суд зазначив наступне.

Відповідно до п. 3 резолютивної частини ухвали суду від 31.08.2018 про відкриття провадження у справі № 910/11391/18 зобов'язано відповідача надати суду в строк не пізніше п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 31.08.2018 отримана відповідачем 07.09.2018, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, тож з урахуванням ч. 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, останнім днем подання відзиву на позовну заяву є 24.09.2018.

Відповідно до ч. 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Тож, відзив на позовну заяву надійшов до суду у встановлений судом строк, відповідає вимогам ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з чим, суд приймає його до розгляду

10.10.2018 представник відповідача через відділ автоматизованого документообігу суду подав письмові пояснення, в яких зазначає, що у графі 20 накладної № 50425958 не зазначено у якому вигляді здано до перевезення вугілля марки ДГ 13-100. Відсутність зазначеного застереження у графі 20 залізничної накладної № 50425958 є наслідком бездіяльності відправника, оскільки дану графу заповнює вантажовідправник.

16.10.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав відповідь на відзив, в якій, зокрема зазначає, що вугілля кам'яне здане до перевезення в нормальному сухому стані при природній вологості 14 %, що відповідає технічним умовам ДСТУ 7146:2010, тому для визначення норм природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто потрібно застосовувати -1% маси, зазначеної в перевізних документах.

Також, представник позивача просив суд поновити строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку на подання відповіді на відзив суд зазначає, що відповідно до пункту 4 резолютивної частини ухвали суду від 31.08.2018 було зобов'язано позивача протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позовну заяву надати суду відповідь на відзив відповідно до ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень ч. 3-6 ст. 165 ГПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Як зазначає позивач у клопотанні про поновлення строку, Приватне акціонерне товариство "Вінницяоблпаливо" отримало відзив на позовну заяву 05.10.2018.

Тож, встановлений судом 5-денний строк для подання відповідь на відзив сплинув 10.10.2018 (останній день для подання відповіді на відзив).

З матеріалів справи вбачається, що відповідь на відзив надіслано засобами поштового зв'язку 11.10.2018, згідно відтиску поштового штемпеля на конверті.

Відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин, необхідність дослідження всіх обставин справи, суд вважає за необхідне поновити Приватному акціонерному товариству "Вінницяоблпаливо" строк подання відповіді на відзив.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов'язку вчинити відповідну процесуальну дію.

19.10.2018 представник відповідача через відділ автоматизованого документообігу суду подав заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач наголошує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Збагачувач" не є відправником - стороною договору перевезення вантажу за накладною № 50425958, відправником даного вантажу є ТОВ "ЦЗФ "Селидівська", тому в підтвердження позовних вимог повинні бути надані виключно документи вантажовідправника - ТОВ "ЦЗФ "Селидівська".

22.10.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав клопотання, відповідно до якого долучає до матеріалів справи оригінал залізничної накладної № 50425958 від 27.06.2018 та оригінал комерційного акту № 332409/3 від 05.07.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2018 вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.11.2018, зокрема зобов'язано позивача у строк до 13.11.2018 надати суду письмові обгрунтовані пояснення в частині зазначення у залізнічній накладній № 50425958 відправником - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЗФ «Селидівська».

У судовому засіданні 15.11.2018 представник позивача подав пояснення на заперечення відповідача, в яких позивач зазначає, що вартість втраченого вантажу розраховувалась на підставі вартості згідно рахунка-фактури №ЗБ-062702 від 27.06.2018, який сформовано відповідно до договору постачання вугільної продукції №0602174пр від 06.02.2017, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач», в специфікації до якого вантажовідправником визначено ТОВ «ЦЗФ «Селидівська».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/11391/18 призначено на 13.12.2018.

19.11.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" надійшли письмові пояснення на заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких позивач зазначає, що вугілля кам'яне здане до перевезення в нормальному сухому стані при природній вологості 14 %, що відповідає технічним умовам ДСТУ 7146:2010.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.12.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.02.2017 між Приватним акціонерним товариством "Вінницяоблпаливо" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач» (далі - постачальник) укладено договір № 060217 пр постачання вугільної продукції, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити згідно з умовами цього договору вугільну продукцію. Найменування, ціна, кількість, якість, терміни й умови постачання, термін оплати продукції та інші відомості, необхідні для виконання цього договору, зазначені у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, поставка продукції на адресу покупця або за його реквізитами здійснюється залізничним транспортом на умовах, зазначених у специфікаціях (додатках) до цього договору. При необхідності зміни реквізитів відвантаження покупець зобов'язаний письмового повідомити постачальника про ці зміни перед початком відвантаження.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 31.12.2017, а по фінансових зобов'язаннях - до повного їх виконання. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п. 9.2. договору).

Додатком № 33 до договору № 060217 пр від 06.02.2017 Приватним акціонерним товариством "Вінницяоблпаливо" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач» погоджено специфікацію на вугільну продукцію, відповідно до якої постачається вугільна продукція марки ДГ 13/100/ДГКОМ (13-100), загальною вартістю 3 135 000, 00 грн. Умови оплати: 100 % попередня оплата. Термін поставки: червень 2018 року. Умови поставки: FCA - станція вантажовідправника: ТОВ «Донінтервугілля», код 2409. Станція: Кривий Торець Донецької заліз., код 491003; ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», код 5575. Станція: Новогродівка Донецької заліз., код 482201.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЗФ «Селидівська» здійснило відправлення по залізничній накладній №50425958 вагону з вугіллям кам'яним № 60512050 масою вантажу 63 450 кг, зі станції Новоградівка Донецької залізниці на станцію Котюжани Південно-Західної залізниці одержувачу Приватному акціонерному товариству "Вінницяоблпаливо".

30.06.2018 на станції Нижньодніпровська-Вузол Придніпровської залізниці був складений комерційний акт № 450003/145 про недостачу вантажу у вагоні № 60512050.

Крім того, відповідно до комерційного акту № 332409/3 від 05.07.2018 з прибуттям вагону № 60512050 на станцію Котюжани Південно-Західної залізниці вагон відчеплено для комісійного переважування.

Так, у комерційному акті № 332409/3 вказано, що на підставі комерційного акту ст. Нижнєдніпровськ Вузол Придніпровської залізниці № 45000/145 від 30.06.2018 про недостачу вантажу, було проведено комісійне переважування вагона. В перевізному документі зазначено: нетто - 63 450 кг, тара - 24 000 кг. При комісійному огляді вагона було виявлено навантаження не рівномірне нижче бортів на 0,4-0,5 м, маркування відсутнє. Над 1-5 люками за ходом поїзда є заглиблення довжиною 6,5 м по всій ширині вагона, глибиною 0,4-0,7 м зі скосом до торцевого борта на 0,7-0,85 м нижче борта, над 6,7 люками поглиблення довжиною 3 м, шириною - 1,2 м, глибиною - 0,3 м. Комісійне зважування проводила ПЗВ ОСОБА_3 в присутності ДС ОСОБА_4, директора Мурованокуриловецького паливного складу Білика В.П. та представника поліції оперуповноваженого Висоцького С.О. При зважуванні виявлено: брутто 79 150 кг, тара з перевізного документа 24 000 кг, нетто - 55 150 кг, що менше вказаного в перевізному документі на 8 300 кг. Зважування проводилось на 150 т вагонних вагах (держповірка 30.05.2018) двічі - вага підтвердилася. В технічному відношенні вагон справний. Вагон без дверей. Розвантажувальні люки з обох боків закриті щільно, просипання вантажу немає. Вантаж якого бракує в вагоні поміститися міг.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку з незабезпеченням відповідачем схоронності вантажу під час його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу позивачу заподіяні збитки на загальну суму 21 846, 68 грн., у зв'язку з чим просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» зазначену суму.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У відповідності до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з "Загальними положеннями" Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту). На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту).

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з абз. 1 п. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як встановлено судом вище, 27.06.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЗФ «Селидівська» здійснило відправлення по залізничній накладній №50425958 вагону з вугіллям кам'яним № 60512050 масою вантажу 63 450 кг, зі станції Новоградівка Донецької залізниці на станцію Котюжани Південно-Західної залізниці одержувачу Приватному акціонерному товариству "Вінницяоблпаливо".

Так, з прибуттям вагону № 60512050 на станцію Котюжани Південно-Західної залізниці вагон відчеплено для комісійного переважування, про що складено комерційний акт № 332409/3 від 05.07.2018 про недостачу вантажу у вагоні № 60512050 у кількості 8 300 кг, про що у накладній №50425958 від 27.06.2018 здійснена відповідна відмітка.

За приписами ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Відповідно до п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 (далі - Правила оформлення перевізних документів), на кожне відправлення вантажу відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну).

Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, відправником заповнюються, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом) , а також "Спосіб визначення маси".

При цьому правильність вказаних у накладній відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом засвідчує представник відправника.

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України, тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантаж завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.

Відповідно до п.1. Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001 року, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам'яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.

Судом встановлено, що відомості зафіксовані сторонами у комерційному акті № 332409/3 від 05.07.2018 про недостачу вантажу внесені до залізничної накладної № 50425958 від 27.06.2018 року.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому приймаються судом у якості належного та допустимого доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній № 50425958 від 27.06.2018 року, фактичній масі вантажу, а саме щодо факту недостачі вантажу вагою 8 300 кг у вагоні № 60512050.

У вирішенні спорів, пов'язаних із збереженням вантажу під час перевезення насипом у вагонах відкритого типу, зокрема, вугілля, необхідно виходити з того, що стаття 111 Статуту звільняє перевізника від відповідальності за втрату та недостачу вантажу, якщо вантаж прибув на станцію призначення у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника за відсутності ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. Відправник згідно зі статтею 37 Статуту повинен визначити масу вантажу і зазначити її у залізничній накладній. Якщо залізниця використає своє право перевірити правильність даних, зазначених відправником у накладній, та візьме участь у контрольній перевірці маси вантажу, то сама лише ця обставина не є підставою для покладання відповідальності за недостачу вантажу на залізницю, а повинна оцінюватись поряд з іншими обставинами справи. Прибуття напіввагона на станцію призначення з недовантаженням до рівня бортів не свідчить про втрату або розкрадання навалочного або насипного вантажу при перевезенні, оскільки згідно зі статтею 111 Статуту позивач має довести вину перевізника. Залізниця вправі перевіряти дані, зазначені відправником в залізничні накладній, але не зобов'язана перевіряти масу усіх вантажів, які вона приймає до перевезення. Не має також правового значення оцінка того, чи могла залізниця при прийнятті вантажу до перевезення побачити недовантаження у вагоні, оскільки Статут та Правила перевезення не передбачають визначення маси вантажу "на око". До того ж різні вантажі мають різну питому вагу та вологість, внаслідок чого вантаж масою 70 тонн може займати лише третину або половину вагона. (п.3.19 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» №04-5/601 від 29.05.2002 року)

Згідно зі ст.ст.114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Так, у матеріалах справи наявна копія рахунку-фактури № ЗБ-062702 від 27.06.2018 виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач», а також актом прийому-передачі вугільної продукції від 27.06.2018 та видатковою накладною № 62702 від 27.06.2018.

Що стосується заперечень відповідача стосовно ненадання позивачем належних доказів, а саме належним чином засвідчених документів, на підтвердження розміру дійсної вартості втраченого вантажу, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна копія рахунку-фактури № ЗБ-062702 від 27.06.2018 виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач», (постачальником за договором №060217пр від 06.02.2017 року, при цьому, в специфікації до договору визначені умови поставки: FCA - станція вантажовідправника, зокрема ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», код 5575. Станція: Новогродівка Донецької заліз., код 482201), який в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України, та ст.ст. 114, 115 Статуту є належним та допустимим доказом визначення вартості вантажу.

Разом з тим, факт оплати позивачем вказаного рахунку підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень № 2885 від 27.06.2018, № 2891 від 02.07.2018, № 2915 від 03.07.2018

При цьому, суд звертає увагу відповідача, що ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» не є власником вантажу, що постачався за договором №060217пр від 06.02.2017 року, а лише здійснює його відправлення, що погоджено сторонами в укладеному договорі та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за втрату вантажу.

Суд також зазначає що у залізничній накладній № 50425958, в графі 20 «Найменування вантажу» вказано - «Вугілля кам'яне ДГ 13-100», при цьому накладна не містить відомостей про те, що вугілля здане до перевезення у вологому стані.

Відповідно до Таблиці № 1 «Якісні, технологічні та фізико-механічні показники вугілля» технічних умов ДСТУ 7146:2010 «Вугілля кам'яне та антрацит для побутових потреб», вказано, що загальна волога на робочий стан палива ДГ 13-100 повинна бути не більше ніж - 14%.

Так, додатком № 33 до договору № 060217 пр від 06.02.2017 Приватним акціонерним товариством "Вінницяоблпаливо" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач» погоджено специфікацію на вугільну продукцію, відповідно до якої постачається вугільна продукція марки ДГ 13/100/ДГКОМ (13-100), загальною вартістю 3 135 000, 00 грн. Умови оплати: 100 % попередня оплата. Термін поставки: червень 2018 року. Умови поставки: FCA - станція вантажовідправника: ТОВ «Донінтервугілля», код 2409. Станція: Кривий Торець Донецької заліз., код 491003; ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», код 5575. Станція: Новогродівка Донецької заліз., код 482201.

Таким чином, суд зазначає, що вугілля кам'яне здане до перевезення в нормальному сухому стані при природній вологості 14%, що відповідає технічним умовам ДСТУ 7146:2010, тому, для визначення норм природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто потрібно застосовувати - 1% маси (мінеральне паливо), зазначеної в перевізних документах, відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

Крім того, відповідно до ст.130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Всі вказані документи, які повинні бути надані одержувачем вантажу (позивачем) долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажів, які відносяться до мінерального палива.

Суд зазначає, що сума норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить 0,6345 т (63, 450 т х 1 % = 100%), тобто 8,300 т (недостача вантажу) - 0,6345 = 7,6655 т. - недостача вугілля з врахуванням норм природної втрати. Ціна однієї тони вугілля згідно специфікації від 08.06.2016 до договору № 060217пр від 06.02.2017, рахунку -фактури № ЗБ-062702 від 27.06.2018 (без врахування залізничного тарифу) становить 2 850, 00 грн. без ПДВ. Тож загальна сума недостачі без урахування суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить: 2 850, 00 грн. х 8,300 т = 23 655, 00 грн. без ПДВ, та загальна сума недостачі з врахування суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить: 2 850, 00 грн. х 7, 6655 т = 21 846, 68 грн. без ПДВ.

Таким чином, загальний розмір вартості недостачі вантажу складає 21 846, 68 грн.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи з аналізу ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні № 60512050, завданої шкоди - нестачі товару на загальну суму 21 846, 68 грн. та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вагоні № 60512050 сталась не з вини відповідача відповідно до ст. 127 Статуту залізниць України.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки при перевезенні вантажу у вагоні № 60512050 залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, у зв'язку з чим виявилась нестача вантажу на загальну суму 21 846, 68 грн., суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 21 846, 68 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код - 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (21021, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе 122, ідентифікаційний код - 01880670) 21 846 (двадцять одну тисячу вісімсот сорок шість) грн. 68 коп. - вартості недостачі вантажу та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 26.12.2018.

Суддя Щербаков С.О.