ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. Справа№ 908/137/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивачів: ОСОБА_2 (особисто), ОСОБА_3, ОСОБА_4

від відповідача: Перцев Д.П.

від третьої особи-1: Круть Є.Ю.

від третьої особи -2: Панченко О.В.

від третьої особи -3: Квашін М.О.

від третьої особи -4: Грамма Ю.В.

від третьої особи -5: не з'явився

від третьої особи -6: не з'явився

від третьої особи -7: не з'явився

від третьої особи -8: не з'явився

від третьої особи -9: не з'явився

від третьої особи -10: не з'явився

від третьої особи -11: не з'явився

від третьої особи -12: не з'явився

від третьої особи -13: не з'явився

від третьої особи -14: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16

на рішення Господарського суду м. Києва від 18.07.2018 р. (повне рішення складено 25.07.2018 р.)

у справі № 908/137/18 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом: 1. ОСОБА_2; 2. ОСОБА_17; 3. ОСОБА_11; 4. ОСОБА_12; 5. ОСОБА_13; 6. ОСОБА_14

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ПАУЕР ТРЕЙД"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1. Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго";

2. Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України";

3. Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк";

4. Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку;

5. ДТЕК ХОЛДИНГЗ ЛІМІТЕД (DTEK HOLDINGS LIMІTED);

6. ДТЕК ЕНЕРДЖІ Б.В. (DTEK ENERGY B.V.);

7. ДЖІ. ПІ. EJI. ІНДЖЕН ПАУЕР ЛІМІТЕД (GPL INGEN POWER LIMITED);

8. ДТЕК ОЙЛ ЕНД ГАЗ Б.В. (DTEK OIL&G E B.V.);

9. Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА";

10. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ЕНЕРГО";

11. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ";

12. Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля";

13. Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу"

та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів - ОСОБА_22

про визнання правочинів недійсними

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року позивачі звернулися до Господарського суду Запорізької області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ПАУЕР ТРЕЙД" про визнання недійсними правочинів щодо зобов'язання акціонерів Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" продати прості акції на вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ПАУЕР ТРЕЙД" у відповідності до публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" № 14 від 06.12.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області № 908/137/18 від 01.02.2018 позовну заяву та додані до неї документи направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.03.2018 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі № 908/137/18, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" (третя особа-1), Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" (третя особа-2), Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" (третя особа-3), Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку (третя особа-4).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ДТЕК ХОЛДИНГЗ ЛІМІТЕД (DTEK HOLDINGS LIMLTED) (третя особа-5), ДТЕК ЕНЕРДЖІ Б.В. (DTEK ENERGY B.V.) (третя особа-6), ДЖІ. ПІ. EJI. ІНДЖЕН ПАУЕР ЛІМІТЕД (GPL INGEN POWER LIMITED) (третя особа-7), ДТЕК ОЙЛ ЕНД ГАЗ Б.В. (DTEK &чт B.V.) (третя особа-8), Приватне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКА" (третя особа-9), Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ЕНЕРГО" (третя особа-10), Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ" (третя особа-11), Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (третя особа-12), Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ШАХТА КОМСОМОЛЕЦЬ ДОНБАСУ" (третя особа-13), також залучено ОСОБА_22 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів.

Як на підставу своїх позовних вимог позивачі зазначають, що наприкінці грудня 2017 року кожен міноритарний акціонер отримав копію знеособленої публічної безвідкличної вимоги від 06.12.2017 № 14 про придбання акцій ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" в усіх власників його акцій та копію знеособленого повідомлення для акціонерів ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО".

Направлення публічної безвідкличної вимоги та вчинення дій щодо обов'язкового викупу акцій ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" у міноритарних акціонерів обумовлено змінами внесеними 04.06.2017 до Закону України "Про акціонерні товариства", а саме доповнення ст. 65-2 у вигляді Закону України "Пре внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" від 23.03.2017 № 1983-VIII, що, за твердженнями позивачів, є неправомірним, здійсненим в порушення норм Конституції України та Конвенції про захист прав людини і її основоположних свобод у зв'язку з чим заявлені вимоги про визнання такого правочину недійсним.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.07.2018 р. у справі № 908/137/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції вказав, що підстави, порядок та умови примусового відчуження акцій визначені законом - ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства"; законом передбачений обов'язок попереднього та повного відшкодування вартості акцій (ціна, сплачена через ескроу рахунок), відповідно процедура сквіз-ауту не порушує право власності міноритарних акціонерів, а в розумінні положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції дотримано принципу законності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в особі їхнього представника ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Окрім цього, до апеляційної скарги приєднались ОСОБА_15 та ОСОБА_16.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не враховано, що позивачами в повному обсязі доведено невідповідність Конституції України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах» від 23.03.2017 № 1983-VIII в частині доповнення Закону України «Про акціонерні товариства» статтею 65-2.

Так, апелянт зазначає, що виведений статтею 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» механізм «squeeze-out» є дискримінаційним відносно міноритарних акціонерів (особливо для працівників корпоратизованих підприємств, що набули акції в процесі їх приватизації), і не відповідає конституційним засадам, а саме щодо дії в Україні принципу верховенства права, відповідно до якого Конституція України має вищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Також апелянт зазначив, що судом першої інстанції не було спростовано доводів стосовно неправомірності оскаржуваних правочинів в зв'язку порушенням принципу вільного волевиявлення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 апеляційну скаргу у справі № 908/137/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на рішення Господарського суду м. Києва від 18.07.2018 у справі № 908/137/18 було залишено без руху та надано скаржникам строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 908/137/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 908/137/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2018 прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 у справі № 908/137/18 до провадження у визначеному складі суддів.

Продовжено за ініціативою суду процесуальний строк на 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків шляхом надання доказів сплати ОСОБА_13 судового збору у розмірі 2 643,00 грн. та надання доказів направлення копії апеляційної скарги з додатками ДТЕК ХОЛДИНГЗ ЛІМІТЕД (DTEK HOLDINGS LIMІTED), ДТЕК ЕНЕРДЖІ Б.В. (DTEK ENERGY B.V.), ДЖІ. ПІ. EJI. ІНДЖЕН ПАУЕР ЛІМІТЕД (GPL INGEN POWER LIMITED) та ДТЕК ОЙЛ ЕНД ГАЗ Б.В. (DTEK OIL&Gбо B.V.) на юридичну адресу даних третіх осіб.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 у справі № 908/137/18 та призначено справу в режимі відеоконференції на 19.12.2018.

Позиції учасників справи

11.12.2018 р. через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказав, що мотиви, наведені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, в той же час рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України.

18.12.2018 р. через відділ документального забезпечення суду від третьої особи 4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Також, 19.12.2018 р. через відділ документального забезпечення суду від третьої особи 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, у листі ТОВ "ДТЕК ПАУЕР ТРЕЙД" за вих. № 14 від 06.12.2017 (адресований Наглядовій раді ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО") викладено публічну безвідкличну вимогу про придбання акцій в усіх власників акцій Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО", код за ЄДРПОУ - 00130872, місцезнаходження: вул. Добролюбова, буд. 20, м. Запоріжжя, 69006, Україна.

Вказана вимога, разом з повідомленням для акціонерів щодо умов, строків, порядку проведення грошових виплат за акції була отримана позивачами у справі, які на час її вчинення володіли простими акціями ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО", на підтвердження чого до справи надані копії виписок про операції з цінними паперами станом на 08.12.2017 (обмежена виписка про стан рахунку в цінних паперах ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_30, ОСОБА_13, ОСОБА_14) та за період 13.02.2018 (дата переведення акцій з рахунків власників на рахунок заявника вимоги), сертифікат іменних акцій в кількості 30 штук власником яких значиться ОСОБА_17 (у зв'язку з непереведенням його акцій в бездокументарну форму).

Спір у справі виник з підстав того, що на думку позивача направлення публічної безвідкличної вимоги та вчинення дій щодо обов'язкового викупу акцій ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" у міноритарних акціонерів є неправомірним, здійсненим в порушення норм Конституції України та Конвенції про захист прав людини і її основоположних свобод.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

23.03.2017 р. був прийнятий Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" № 1983-VIII від 23.03.2017, що набрав чинності 04.06.2017.

Вказаним Законом були внесені, зокрема, зміни до Закону України «Про акціонерні товариства» шляхом доповнення розділу XI статтею 65-2 (Обов'язковий продаж простих акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій).

Так, відповідно до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1983-VIII від 23.03.2017, протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом особа (особи, які діють спільно), яка станом на дату набрання чинності цим Законом є прямо або опосередковано з урахуванням кількості акцій, що належать їй або її афілійованим особам, вже є власником домінуючого контрольного пакета акцій акціонерного товариства (далі - заявник вимоги), має право застосувати положення статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" виключно в порядку та на умовах, визначених у цьому пункті.

Для реалізації прав, передбачених статтею 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", заявник вимоги зобов'язаний у строки, передбачені цим пунктом, подати товариству повідомлення про намір скористатися правами, передбаченими статтею 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" (далі - повідомлення), і публічну безвідкличну вимогу відповідно до положень статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства". Заявник вимоги втрачає право скористатися положеннями статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" у разі пропуску ним передбачених цим пунктом строків направлення і публікації повідомлення і публічної безвідкличної вимоги.

Позивачами у справі не заперечується вчинення дій відповідача на виконання вимог закону, зокрема ст. 65-2 "Про акціонерні товариства", однак посилається на невідповідність Закону ст. 41 Конституції України, що згідно з положеннями ст. 11 ГПК України, на думку позивача, дає право суду не застосовувати такий закон та задовольнити вимоги позовної заяви щодо визнання недійсним правочину про зобов'язання акціонерів ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" продати прості акції на вимогу ТОВ "ДТЕК ПАУЕР ТРЕЙД" у відповідності до публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" від 06.12.2017 № 14.

В той же час, згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, обраний позивачами спосіб захисту - визнання недійсним правочинів щодо зобов'язання акціонерів продати акції у відповідності до публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій - не визначений законом, в тому числі ЦК чи Законом "Про акціонерні товариства", якими не передбачено можливості оскарження публічної безвідкличної вимоги як вчинюваного правочину відповідно до положень ст. 203 ЦК України; не встановлений такий спосіб і договором сторін за відсутності вимог закону про його укладення з кожним акціонером у процедурі обов'язкового викупу акцій.

В свою чергу, ч. 2 ст. 5 ГПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, що зобов'язує суд розглянути спір по суті, та у разі підтвердження факту порушеного права, прийняти рішення, яким гарантуватиметься відновлення такого права позивача.

Так, статтею 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" була визначена процедура обов'язкового продажу простих акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, повідомлення про набуття права власності на значний контрольний та домінуючий контрольний пакет акцій ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" та інші відомості для акціонерів розміщені на офіційному сайті ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" як те передбачено ч. 3 ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства".

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" 06.12.2017 відповідачем подано до ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" публічну безвідкличну вимогу вих. № 14 від 06.12.2017 та копію договору рахунку умовного зберігання (ескроу) № 1119/2015-2 укладеного 16.11.2017 з ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк".

Рішенням Наглядової ради ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" від 04.10.2017 було затверджено ціну обов'язкового придбання акцій - 488, 14 грн.

Виплати сум з ескроу рахунку відповідача на користь бенефіціарів ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" підтверджені наданим переліком за вих. № 2821 від 27.03.2018.

Центральним депозитарієм завершено проведення операцій в системі депозитарного обліку, пов'язаних з обслуговуванням процедури обов'язкового продажу акціонерами простих акцій ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" на вимогу заявника публічної безвідкличної вимоги ТОВ "ДТЕК ПАУЕР ТРЕЙД" станом на 13.02.2018, що підтверджується відповідними повідомленнями за вих. № Г.12.0.0.1/2-713 від 13.02.2018 повідомленням ПАТ "Національний депозитарій України" за вих. № 700 від 13.02.2018 адресоване ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО".

Зазначені дії вчинено на виконання вимог ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", належних доказів порушення процедури обов'язкового продажу акціонерами простих акцій ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" встановленої законом суду не надано, про наявність таких порушень позивачем не заявлялось.

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність (п. 2,3,6 ч. 1 статті 3 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Так, встановлені Конституцією обмеження, з урахуванням вимог ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952, допускають примусове відчуження приватної власності, що може бути застосовано тільки з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього й повного відшкодування її вартості.

Однак, у ст. 41 Конституції України йдеться мова про експропріацію (вилучення майна державою або громадою) і не поширює свою дію на приватні правовідносини, оскільки даній нормі суперечили б інші норми примусового відчуження майна (поділ успадкованого майна, поділ майна, нажитого в період шлюбу, арешт і продаж майна в процесі виконання судових рішень, позасудовий спосіб звернення стягнення на майно тощо).

Тобто, наведені положення Конституції України не є застосовними до приватно-правових відносин, оскільки насамперед визначають недопустимість насильницької націоналізації чи реприватизації без відшкодування, обумовлюючи, що перехід власності з приватної до державної може відбуватись тільки відповідно до закону.

Так, позивачі не були позбавлені належних їм акцій ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» протиправно. Відповідач, відповідно до ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства», набув право вимагати обов'язкового продажу мінори тарними акціонерами простих акцій ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» («squeeze-out»), водночас міноритарні акціонери отримали зустрічне право вимагати обов'язкове придбання відповідачем їх акцій ПАТ «ДТЕК Дніпроеенрго» («sell-out»).

Тобто, судом першої інстанції було вірно відхилено доводи представника позивачів про те, що Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" № 1983-VIII в частині доповнення Закону України "Про акціонерні товариства" статтею 65-2 не відповідає ст. 41 Конституції України, у зв'язку з чим не підлягають застосуванню положення ч. 6 ст. 11 ГПК України.

При цьому, висновки Головного юридичного управління, в яких викладені зауваження до проекту Закону України (реєстраційний номер №2302а-д), не свідчать про неконституційність Закону України № 1983, оскільки вони не визначені такими, що підтверджують неконституційність прийнятого Верховною Радою України та підписаного Президентом України закону чи невідповідність його положень встановленим вимогам, а є позицією управління в ході опрацювання законопроекту до його прийняття.

При цьому, питання про відповідність Конституції України законів України належить до повноважень Конституційного Суд України (частина перша статті 147, 150 Конституції України).

Таким чином, положення ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" є чинними, неконституційними не визнавались, а відтак регулюють відповідні суспільні відносини та є обов'язковими до застосування.

Стосовно твердження апелянтів про те, що Закон України № 1983-VIII (в т.ч. процедура «squeeze-out») суперечить статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає наступне.

Так, процедури squeeze-out (обов'язковий продаж акцій на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій), та sell-out (обов'язкове придбання на вимогу акціонерів акцій особою (особами, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій) передбачені у законодавстві багатьох європейських держав, що було підставою для розгляду питання про конституційність таких положень, зокрема і Конституційними судами іноземних держав.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який був ратифікований Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР; кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 23.09.1982 в справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" (п. 61), від 21.02.1986 в справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (п. 37), від 23.01.2014 в справі "East/West Alliance Limited" проти України" (п. 166) ст. 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми.

Перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном.

Друга норма, що міститься в другому реченні того самого абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями.

Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, зокрема, контролювати використання майна в загальних інтересах.

Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у контексті загального принципу, закладеного першою нормою, хоча вони стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: - права вилучати власність у суспільних (громадських) інтересах; - права регулювати використання власності; - права встановлювати систему оподаткування.

Для встановлення відповідності певного заходу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції досліджуватися повинні три критерії: - чи є такий захід - втручання в право власності - законним (чи передбачений він національним законодавством); - чи переслідує втручання в право власності "суспільний інтерес"; - чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям (чи забезпечено справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини).

(а) законність втручання, принцип законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону, при цьому: до відносин щодо позбавлення державою власності своїх громадян застосовується національне законодавство (рішення ЄСПЛ від 21.02.1986 в справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (п. 66); - під "законом" розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 в справі "Щокін проти України" (п. 51);

(б) суспільний інтерес ЄСПЛ визнає за державами право користуватися "значною свободою (полем) розсуду" при визначенні суспільного інтересу. ЄСПЛ дотримується думки, що з огляду на безпосередню обізнаність щодо свого суспільства та його потреб національні органи влади знаходяться у кращому становищі, ніж міжнародний суддя, в аспекті оцінки того, що становить "суспільний інтерес". Відповідно до системи захисту, запровадженої Конвенцією, саме національні органи мають здійснювати первісну оцінку існування проблеми, що становить суспільний інтерес, яка б вимагала таких заходів, як втручання в право власності (рішення ЄСПЛ від 2311.2000 в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції" (п. 87);

(в) дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ЄСПЛ оцінює вимоги, закріплені у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, спираючись на принцип "справедливої рівноваги (балансу)" між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням у право власності, і інтересами особи, яка так чи інакше страждає від такого втручання (рішення ЄСПЛ від 23.09.1982 в справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" (п.п. 26- 28). Принцип "справедливої рівноваги (балансу)" не варто розуміти як необхідність обов'язкового досягнення "соціальної справедливості" у кожній конкретній справі. Зазначений принцип передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, що використовуються.

У питанні відсутності суперечностей статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запровадження на законодавчому рівні обов'язкового викупу акцій (так званий squeeze-out) судом першої інстанції було вірно враховано висновки, викладені у рішенні у справі "Bramelid and Malmstrom v. Sweden" від 12.10.1982, за якими Європейською Комісією з прав людини оголошено неприйнятною скаргу заявників про те, що примусовий викуп їх акцій є порушенням статті 1 Протоколу 1 до Конвенції.

В обґрунтування вказаного рішення було зазначено, що дії за допомогою яких держава вилучає, або дозволяє третій особі вилучати певну частину майна задля інтересів суспільства не є застосовними до приватно-правових відносин якими врегульовано squeeze-out, оскільки зобов'язання, що покладається за певних обставин на міноритарних акціонерів щодо передачі своїх акцій мажоритарному акціонеру виникає із законодавства про компанії, що регулює відносини акціонерів.

Законодавство усіх держав-учасниць Конвенції, що регулює відносини приватного права між фізичними особами, включаючи юридичних осіб, включає правила, які визначають наслідки цих правових відносин щодо майна, і в деяких випадках змушують особу передавати майно іншій особі. Приклади включають поділ спадкового майна, особливо сільськогосподарського, поділ сімейного майна і, зокрема, вилучення і продаж майна у виконавчому провадженні.

Цей тип правил, що необхідний в будь-якому ліберальному суспільстві, в принципі не може вважатися таким, що суперечить статті 1 Протоколу.

Колегія суддів відзначає, що підстави, порядок та умови примусового відчуження акцій визначені законом - ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства"; законом передбачений обов'язок попереднього та повного відшкодування вартості акцій (ціна, сплачена через ескроу рахунок), а тому процедура сквіз-ауту не порушує право власності міноритарних акціонерів, а в розумінні положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції дотримано принципу законності.

Про суспільну необхідність законодавчого регулювання шляхом прийняття органами державної влади таких заходів, як втручання в право власності неодноразово вказувалось у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні ЄСПЛ від 21.02.1986 "James and others v. the United Kingdom".

Так, п.46. вказаного рішення встановлено, що завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи влади мають у принципі кращі, ніж міжнародний суд, можливості для оцінки того, що відповідає "суспільним інтересам". Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок початкової оцінки як існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і проблеми необхідності заходів з усунення несправедливості (mutatis mutandis, рішення у справі Хендісайда від 7 грудня 1976 року, серія A, N 24, с. 22, п. 48). Це означає, що в цій сфері, як і в інших сферах, на які поширюються гарантії Конвенції, національні органи влади мають певну свободу розсуду.

Відповідно до статей 85, 91 Конституції України, Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та відповідно до частини першої статті 150 Конституції України є об'єктом судового конституційного контролю.

Так, Верховною Радою України, яка виражає волю народу України, оскільки до її складу делеговано обраних народом представників яких уповноважено на здійснення законодавчих функцій, прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" № 1983-VIII, яким доповнено Закон України "Про акціонерні товариства" статтею 65-2, а Президент України, як гарант додержання Конституції України, прав та свобод людини і громадянина, підписав його.

Згідно з Пояснювальною запискою до даного законопроекту, він розроблений з метою адаптації національного корпоративного законодавства до законодавства Європейського Союзу; зокрема, на виконання завдань щодо покращення корпоративного управління, які передбачені в Коаліційній угоді. Законопроект направлений на імплементацію Директиви 2204/25/ЄС Європейського Парламенту та Ради щодо пропозицій про поглинання в рамках виконання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом; Директивою врегульовані питання надання права міноритарним акціонерам вимагати від акціонера - власника 95 відсотків акцій товариства обов'язкового придбання за справедливою ціною акцій, що належать таким міноритарним акціонерам (sell-out) і надання права акціонеру - власнику 95 відсотків акцій товариства вимагати від міноритарних акціонерів обов'язкового продажу належних їм акцій (squeeze-out).

Таким чином, виходячи із системи захисту, запровадженої Конвенцією, національним органом держави (таким в даному випадку є Верховна Рада України, якій належить право законодавчої ініціативи) надано оцінку існуванню проблеми, що становить суспільний інтерес, яка б вимагала таких заходів, як втручання в право власності, а тому відповідно внесення змін до Закону України "Про акціонерні товариства" в частині доповнення ст. 65-2 не є порушенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції.

При розгляді справи, позивачами також не доведено і порушення принципу "справедливої рівноваги (балансу)" між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням у право власності, і інтересами особи, яка так чи інакше страждає від такого втручання, оскільки з врахуванням практики ЄСПЛ зазначений принцип не варто розуміти як необхідність обов'язкового досягнення "соціальної справедливості" у кожній конкретній справі.

Так, положеннями закону враховані інтереси міноритаріїв, а саме законодавством передбачено розкриття інформації щодо процесу реалізації сквіз-ауту; використання ескроу рахунка для гарантії виплати ціни акцій; достатній строк для отримання грошових коштів; можливість акціонерів, відсутніх у переліку, отримати виплату після підтвердження свого статусу рішенням суду; право звернутися на будь-якому з етапів реалізації сквіз-ауту за судовим захистом своїх прав; встановлено право міноритарних акціонерів вимагати від домінуючого мажоритарного акціонера викупити їхні акції (sell-out).

Позивачем не доведено факту порушення принципу розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, що використовуються, виходячи з критеріїв оцінки порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції встановлених Європейським судом з прав людини.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог, представник позивачів також посилався на недійсність правочинів щодо обов'язкового викупу акцій ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" згідно зі ст. 203 ЦК України, оскільки зміст даного правочину суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та волевиявлення учасників правочину - позивачів, не є вільним та не відповідає їхній внутрішній волі.

Однак, вказані твердження спростовуються обставинами, зазначеними вище (процедура «squeeze-out» відбулась у спосіб, чітко встановлений Законом, а Закон України № 1983-VIII не суперечить Конституції України та Конвенції).

Крім цього, Верховний суд України у постанові від 10.10.2012 р. у справі № 6-110цс12 зазначив, що свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Положення ст. 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" є чинними, неконституційними не визнавались, не суперечать Конституції України та Конвенції, а відтак регулюють відповідні суспільні відносини та є обов'язковими до застосування і виконання.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 року у справі № 908/137/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на рішення Господарського суду міста Києва в від 18.07.2018 року у справі № 908/137/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 року у справі № 908/137/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 908/137/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.12.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко