ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2214/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Віктореал" м. Харків
до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Харківська роздрібна компанія", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_3, адвокат; ОСОБА_4 за дов .б/н від 08.09.2018;

відповідача: ОСОБА_5, за дов. №17Д від 02.11.18.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, приватне підприємство "Віктореал", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська роздрібна компанія", про стягнення заборгованості за договором № 0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року, а також за додатковою угодою від 03 листопада 2017 року до договору № 0421-2 про надання послуг від 01 листопада 2017 року у розмірі 338 625,00 грн.; пені внаслідок невиконання грошового зобов'язання за вказаним вище договором та додатковою угодою у розмірі 33 368,89 грн.; 3% річних від простроченої суми внаслідок невиконання грошового зобов'язання за вказаним вище договором та додатковою угодою у розмірі 2 962,77 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року та умов додаткової угоди від 03 листопада 2017 року до договору № 0421-2 про надання послуг від 01 листопада 2017 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 серпня 2018 року позовну заяву приватного підприємства "Віктореал" до товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська роздрібна компанія" про стягнення коштів повернуто заявникові на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

27 вересня 2018 року, постановою Харківського апеляційного господарського суду ухвалу господарського суду Харківської області від 13 серпня 2018 року у справі № 922/2214/18 скасовано, справу направлено на розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду від 05.10.2018 суддею Калініченко Н.В. заявлено самовідвід з розгляду справи №922/2214/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (заяви) між суддями від 08.10.2018 для розгляду справи № 922/2214/18 визначено суддю Жельне С.Ч.

Ухвалою господарського суду Харівської області від 10.10.2018 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.11.2018.

05.11.2018 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№31443) зазначаючи про те, що на дату складання відзиву на позовну заяву у зв'язку із добровільним виконанням позовних вимог заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Крім цього 05.11.2018 надав клопотання про закриття провадження у справі (вх.№31442) на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

06.11.2018 та 21.11.2018 у підготовчому засіданні оголошувалась перерва.

20.11.2018 за вх.№32752 та 22.11.2018 за вх.№32906 позивачем до суду було надано заяви, які за правовою природою фактично є заявами про зменшення позовних вимог. В останній редакції поданої до суду в порядку ст.46 ГПК України заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№32906 від 22.11.2018) позивач просить суд:

-стягнути з відповідача на його користь пеню внаслідок невиконання грошового зобов'язання за Договором №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року, а також за Додатковою угодою від 03 листопада 2017 року до договору №0421-2 про надання послуг від 01.11.2017 року, за надані послуги за період з листопада місяця 2017 року до листопада місяця 2018 року в розмірі 8 616,97 грн.

-стягнути з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми внаслідок не виконання грошового зобов'язання за Договором №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року, а також за Додатковою угодою від 03 листопада 2017 року до договору №0421-2 про надання послуг від 01.11.2017 року, за надані послуги за період з листопада місяця 2017 року до листопада місяця 2018 року в розмірі 721,28 грн.

-стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати внаслідок невиконання грошового зобов'зання за Договором №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року, а також за Додатковою угодою від 03 листопада 2017 року до договору №0421-2 про надання послуг від 01.11.2017 року, за надані послуги за період з листопада місяця 2017 року до листопада місяця 2018 року в розмірі 4761,88 грн.

- судові витрати в розмірі 5100,14 грн. просить стягнути з відповідача.

Заява про зменшення розміру позовних вимог (вх.№32906 від 22.11.2018) була прийнята судом до розгляду у зв'язку із чим подальший розгляд справи ведеться з урахуванням зазначених у заяві змін.

Через канцелярію господарського суду Харівської області відповідач надав відзив на позовну заява (вх.№33232 від 27.11.2018) в якому посилається на відсутність в умовах договору №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року, а також в Додатковій угоді від 03 листопада 2017 року до цього договору визначених строків, в які вартість послуг підлягає сплаті. Наголошує на тому, що вартість послуг за Договором та Додатковою угодою до нього в сумі 201 250,00 грн була повністю сплачена.

Ухвалою суду, що була занесена до протоколу судового засідання від 27.11.2018 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 17.12.2018 року.

У судовому засіданні 17.12.2018 представники позивача позовні вимоги в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№32906) підтримали та просили суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 17.12.2018 представник відповідача проти позову заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити в його задоволенні.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01 листопада 2017 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Харківська роздрібна компанія" (надалі-замовник, відповідач) та Приватним підприємством "Віктореал" (надалі-виконавець, позивач) був укладений Договір №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач зобов'язувався надати відповідачу на підставі письмових заявок замовника інформаційні послуги, а замовник, в свою чергу, зобов'язався прийняти належно виконані послуги та оплатити їх.

Пунктами 2.2. та 8.1. Договору передбачено термін його дії з моменту підписання обома сторонами по 31 жовтня 2018 року включно.

Згідно п. 2.1. Договору для реалізації мети даного договору на підставі письмової заявки замовника виконавець може здійснювати такі дії:

- видача письмових висновків;

- усних та письмових консультацій з правових питань, що цікавлять замовника;

- складання проектів необхідних процесуальних та інших документів правового характеру (скарг, заяв, претензій, запитів тощо);

- інформування замовника про всі виникаючі загрози, фактори та передумови, здатні вплинути на стабільну роботу ТЦ "Барабашово", приймати участь в усуненні причин виникнення таких негативних факторів чи конфліктів;

- за письмовим дорученням замовника - виконання інших дій, пов'язаних з виконанням даного Договору.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що за надані послуги відповідач сплачує позивачу винагороду в сумі 63 875,00 грн. щомісячно. Винагорода сплачується щомісячно на підставі підписаного сторонами акту наданих послуг (виконаних робіт).

Відповідно до п. 5.3. Договору, винагорода, зазначена у п. 5.2. Договору, підлягає індексації на індекс інфляції без наростаючого коефіцієнту. Виконавець самостійно індексує винагороду на офіційно опублікований індекс інфляції за попередній місяць та зазначає суму винагороди з урахуванням індексації у рахунку-фактурі, який направляється замовнику для перевірки нарахувань та оплати. При цьому, сума винагороди у будь-якому разі не може бути меншою ніж, яка зазначена у п.5.2. Договору.

Згідно п. 7.2. Договору, у випадку прострочення виплати винагороди замовник (відповідач) сплачує виконавцю (позивачу) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення, від простроченої суми. Також, у даному пункті Договору було зазначено про те, що сторони дійшли згоди, що ніякі другі штрафні санкції, крім пені, до замовника не застосовуються.

Пунктом 7.3. Договору було передбачено, що сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від обов'язку виконати свої зобов'язання по договору у повному обсязі.

Судом встановлено, що між сторонами були складені наступні акти здачі-приймання виконаних робіт за Договором:

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 30 листопада 2017 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року про надання інформаційно-юридичних послуг;

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 31 грудня 2017 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року про надання інформаційно-юридичних послуг;

-акт здачі-приймання виконаних робіт від 31 січня 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року про надання інформаційно-юридичних послуг;

-акт здачі-приймання виконаних робіт від 28 лютого 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року про надання інформаційно-юридичних послуг;

-акт здачі-приймання виконаних робіт від 31 березня 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року про надання інформаційно-юридичних послуг;

-акт здачі-приймання виконаних робіт від 30 квітня 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року про надання інформаційно-юридичних послуг;

-акт здачі-приймання виконаних робіт від 31 травня 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року про надання інформаційно-юридичних послуг;

акт здачі-приймання виконаних робіт від 30 червня 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року про надання інформаційно-юридичних послуг

Пунктом 4 кожного акту здачі-приймання виконаних робіт, а також п. 1.2. та 5.2. Договору було передбачено, що акт є підставою для взаєморозрахунків між сторонами та є невід'ємною частиною Договору.

Також, 03 листопада 2017 р. між сторонами була укладена Додаткова угода до Договору №0421-2 про надання послуг від 01.11.2017.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди на замовлення Замовника Виконавець виконує додаткові, не передбачені Договором консультаційні послуги.

Додаткова угода у відповідності до п.5 вступає в силу з моменту підписання.

Пунктом 3, 4 Додаткової угоди встановлено, що надання послуг підтверджується ОСОБА_3 наданих послуг (виконаних робіт), який підписується уповноваженими представниками сторін та винагорода виплачується на підставі підписаного сторонами акту наданих послуг (виконаних робіт).

Винагорода по Додатковій угоді виплачується Замовником Виконавцю у відповідності до п.2 в розмірі 36 750,00 грн. щомісячно на період дії основного Договору №0421-2 від 01.11.2017 року.

На виконання Додаткової угоди до Договору №0421-2 про надання послуг від 01.11.2017 між сторонами були підписані наступні акти здачі-приймання виконаних робіт по Додатковій угоди:

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 30 листопада 2017 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року по додатковій угоді від 03 листопада 2017 року;

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 30 грудня 2017 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року по додатковій угоді від 03 листопада 2017 року;

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 31 січня 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року по додатковій угоді від 03 листопада 2017 року;

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 28 лютого 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року по додатковій угоді від 03 листопада 2017 року;

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 31 березня 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року по додатковій угоді від 03 листопада 2017 року;

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 30 квітня 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року по додатковій угоді від 03 листопада 2017 року;

-акт здачі-приймання виконаних робіт від 31 травня 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року по додатковій угоді від 03 листопада 2017 року;

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 30 червня 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року по додатковій угоді від 03 листопада 2017 року;

- акт здачі-приймання виконаних робіт від 31 липня 2018 року до договору №0421-2 від 01 листопада 2017 року по додатковій угоді від 03 листопада 2017 року

Згідно вищевказаних актів здачі-приймання виконаних робіт вбачається, що позивач відповідно до умов Договору свої зобов'язання виконав в повному обсязі.

Матеріали справи містять докази проведення відповідачем в процесі розгляду справи, тобто після подання позовної заяви до суду повного розрахунку за надані позивачем послуги за Договором №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року, а також за Додатковою угодою від 03 листопада 2017 року до договору №0421-2 про надання послуг від 01.11.2017 року на загальну суму 201 250,00 грн. Вказані обставини підтверджуються платіжним дорученням №, №, №, № від 19.11.2018. (том.2 арк.132-134).

Таким чином, фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідач умов Договору не додержувався, грошові кошти за надані послуги сплатив з порушенням строків визначених умовами Договору, про що також свідчить банківська виписка по рахунку позивача за період з 01.11.2017 р. до 15.07.2018 р. та вищевказані платіжні доручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором

Твердження відповідача про те, що в умовах договору №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року та Додаткової угоди від 03 листопада 2017 року до цього договору відсутні строки оплати за надані послуги є безпідтавними та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки в п.5.2. Договору та в п.2 Додаткової угоди до нього встановлено, що така оплата за надані послуги здійснюється щомісячно на підставі підписаного сторонами акту наданих послуг (виконаних робіт).

Так, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин позовні вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми внаслідок невиконання грошового зобов'язання за Договором №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року, а також за Додатковою угодою від 03 листопада 2017 року до договору №0421-2 про надання послуг від 01.11.2017 року, за надані послуги за період з листопада місяця 2017 року до листопада місяця 2018 року в розмірі 721,28 грн та інфляційних витрати внаслідок невиконання грошового зобов'зання за Договором №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року, а також за Додатковою угодою від 03 листопада 2017 року до договору №0421-2 про надання послуг від 01.11.2017 року, за надані послуги за період з листопада місяця 2017 року до листопада місяця 2018 року в розмірі 4761,88 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені внаслідок невиконання грошового зобов'язання за Договором №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року, а також за Додатковою угодою від 03 листопада 2017 року до договору №0421-2 про надання послуг від 01.11.2017 року у розмірі 8616,97 грн., суд зазначає наступне.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.2. Договору у випадку прострочення виплати винагороди замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення, від простроченої суми.

Суд, перевіривши розрахунки пені визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за Договором №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року, а також за Додатковою угодою від 03 листопада 2017 року до договору №0421-2 про надання послуг від 01.11.2017 року стягненню підлягає пеня у розмірі 8 616,97 грн.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем за Договором №0421-2 про надання інформаційно-юридичних послуг від 01 листопада 2017 року, а також за Додатковою угодою від 03 листопада 2017 року до договору №0421-2 пені за період з листопада 2017 по листопад 2018 в розмірі 8616,97 грн, 3% річних від простроченої суми внаслідок невиконання грошового зобов'язання за період з листопада 2017 по листопад 2018 у розмірі 721,28 грн. та інфляційних витрат у розмірі 4761,88 грн за період з листопада 2017 по листопад 2018, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження по справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, у зв'язку із чим відмовляє у задоволенні клопотання відповідача (вх.№31442 від 05.11.2018).

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2)повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як свідчать матеріали справи, в звязку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останнім за квитанцією 0.0..1 від 21.08.2018 за подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 13.08.2018 по даній справі було сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн., а також банківську комісію на перерахування судового збору у розмірі 22,62 грн.

Крім цього, за відправлення позовної заяви, претензій про неналежне виконання грошових зобов'язань та апеляційної скарги з додатками відповідачу, позивачем було витрачено кошти на поштове відправлення на загальну суму 82,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальними чеками (том.1 арк.104, 159, 163).

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат у загальному розмірі 1866,82 грн. підтверджується матеріалами справи, суд покладає на відповідача вказані витрати.

Інші завлені до стягнення судові витрати не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів фактичного понесення Приватним підприємством "Вікторіал" зазначених у попередньому розрахунку (том 2 а.с.95-96) судових витрат, розрахункові документи (платіжні доручення, квитанції та інш.) на їх підтвердження надано так і не було.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахування тої обставини, що відповідачем у добровільному порядку було сплачено позивачу витрати по сплаті судового збору у розмірі 5624,36 грн., про що останній також зазначає в заяві про зменшення розміру позовних вимог (вх.№32906 від 22.11.2018) в даному випадку витрати по сплаті судового збору з відповідача не стягуються.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526, 530, 534, 549, 611, 625, 628, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, 73, 74, 86, 123, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВСЬКА РОЗДРІБНА КОМПАНІЯ» (адреса: 61038, Харківська область, м. Харків, проспект Льва Ландау, буд. 182, код в ЄДРПО 39783459) на користь Приватного підприємства «ВІКТОРЕАЛ» (адреса: 61052, Харківська область, м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 38-Ж, код в ЄДРПО 31555242) 8616 грн. 97 коп. пені, 721 грн. 28 коп. процентів річних, 4761 грн. 88 коп. втрат від інфляції та 1866 грн. 82 коп. судових витрат.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення через господарський суд Харківської області (п. 17.5 Перехідних положень до Господарського процесуального кодексу України).

Рішення буде розміщено за адресою в мережі Інтернет: www.court.gov.ua.

Позивач: Приватне підприємство «ВІКТОРЕАЛ» (адреса: 61052, Харківська область, м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 38-Ж, код в ЄДРПО 31555242)

Відповідач: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВСЬКА РОЗДРІБНА КОМПАНІЯ» (адреса: 61038, Харківська область, м. Харків, проспект Льва Ландау, буд. 182, код в ЄДРПО 39783459).

Повне рішення складено 26.12.2018 р.

Суддя ОСОБА_1