ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.08.2018                      Справа № 905/1128/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Грабчак Г.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу №905/1128/18

за позовом: Приватного акціонерного товариства «ОТІС»

до відповідача: Комунального підприємства Слов’янської міської ради «ЖЕК №6»

про стягнення 139 182,73 грн.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору: ПрАТ «ОТІС» звернулось до господарського Донецької області з позовом, в якому просить стягнути з КП Слов’янської міської ради «ЖЕК №6» 139 182,73 грн., з яких: 131 517,50 грн. - основний борг, 7 105,54 грн. – пеня, 350,71 грн. - інфляційні втрати, 208,98 грн. - 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору №2/11/04-2018 від 11.04.2018р. про реструктуризацію заборгованості, яка виникла за договором №682 від 31.12.2009р. на технічне обслуговування ліфтів і диспетчерських систем, щодо повної та своєчасної оплати боргу.

Відповідач у судове засідання не з’явився, відзив на позов не надав, при цьому про розгляд справи повідомлений належним чином. Тому, суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами на підставі ч.9 ст.165 ГПК України.

На підставі ст.240 ГПК України у судовому засіданні 15.08.2018р. складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

31.12.2009р. між ЗАТ «ОТІС» (на т.ч. ПрАТ «ОТІС») (позивач, виконавець) та КП «ЖЕК №6» м. Слов’янськ (на т.ч. КП Слов’янської міської ради «ЖЕК №6») (відповідач, замовник) укладено договір на технічне обслуговування ліфтів і диспетчерських систем №682 (договір), за умовами п.1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем в обсягах згідно Переліку об’єктів і вартості технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем (Додаток №1 до цього договору).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору місячна ціна технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, яка діє на момент укладення договору, визначається згідно Додатку № 1 до цього договору. Місячна ціна технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем протягом строку дії договору підлягає перегляду у випадку зміни економічної ситуації і пов’язаних з цим: індексацій цін, мінімальної заробітної плати/прожиткового мінімуму, ставок відрахувань до державних фондів, підвищення вартості комплектуючих виробів, матеріалів, енергоносіїв, орендної плати тощо. Перегляд місячної плати технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем також може здійснюватися один раз у квартал у відповідності з офіційно опублікованими Міністерством статистики України індексами інфляції. Про зміну місячної ціни технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем замовник повідомляється у письмовій формі. Нова місячна ціна технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем вважається прийнятою замовником, якщо протягом 20 днів з моменту направлення виконавцем відповідного повідомлення, від замовника не надійде заперечень. При зміні, згідно з нормативними документами (Закони України, Укази Президента України, Постанови Верховної Ради та Кабінету Міністрів України і т.п.), витрат виконавця в процесі виконання технічного обслуговування у поточному місяці, сторони погоджують ціну на цей період.

Замовник щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця перераховує виконавцю оплату технічного обслуговування за цей поточний місяць в розмірі місячної ціни технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем (п.3.3. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору при порушенні строків оплати виконаного за цим договором технічного обслуговування замовник сплачує виконавцю пеню, визначену виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України (станом на період, за який розраховується пеня) від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Строк дії договору встановлюється з 01.01.2010р. по 31.12.2014р. (п.5.1. договору).

Договір вважається продовженим на наступні та кожні п’ять календарних років, якщо ні одна зі сторін не заявила про відмову від його пролонгації за 1 місяць до закінчення строку дії договору (п.5.2. договору).

Відповідно до Додатку №1 «Перелік об’єктів та вартість технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем» до договору (в редакції додаткової угоди від 03.01.2017р. до договору) місячна ціна технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем складає 13 804,31 грн.

У листі від 13.07.2017р. №136 позивач просив відповідача забезпечити оплату наявної заборгованості, яка станом на 30.06.2017р. складала 25 314,22 грн.

У претензії за вих.№190 від 19.10.2017р. позивач просив відповідача сплатити наявну заборгованість, яка станом на 01.10.2017р. складала 66 495,95 грн.

У претензії за вих. №322 від 07.03.2018р. позивач просив відповідача сплатити наявну заборгованість, яка станом на 01.10.2017р. складала 117 713,19 грн. В цій претензії позивач також запропонував відповідачу укласти договір про реструктуризацію заборгованості строком на 4-6 місяців у разі неплатоспроможності відповідача.

У листі №68/01-4 від 21.03.2018р. відповідач повідомив позивача про недостатність коштів для погашення заборгованості та просив позивача розглянути питання про розстрочку оплати заборгованості в строк до затверджених нових графіків.

В подальшому, між сторонами проведено звірку взаємних розрахунків, за результатами якої складений відповідний акт станом за період 01.01.2017р. – 19.03.2018р., згідно з яким заборгованість відповідача перед позивачем складає 131 517,50 грн. Вказаний акт підписаний сторонами та засвідчений печатками підприємств.

11.04.2018р. між ПрАТ «ОТІС» (кредитор, позивач) та КП Слов’янської міської ради «ЖЕК №6» (дебітор, відповідач) укладено договір №2/11/04-2018 про реструктуризацію заборгованості.

За умовами п.1. договору сторони підтверджують наявність заборгованості дебітора перед кредитором за технічне обслуговування ліфтів і диспетчерських систем за договором № 682 від 31.12.2009р. за період з травня 2017 по березень 2018 включно на загальну суму 131 517,50 грн., яка утворилась станом на 01.04.2018р.

Відповідно до п. п. 2, 3 договору дебітор зобов’язується погасити заборгованість, визначену п. 1 цього договору, рівними частинами з квітня 2018р. по червень 2018р. не пізніше 20 числа відповідного місяця. Дебітор має право на дострокову сплату цього боргу повністю або частково.

Пунктом 4 передбачено, що крім оплати в рахунок погашення заборгованості , яка вказана в п.2 договору, дебітор зобов’язаний щомісячно виплачувати основний свій платіж за надані послуги по договору №682 від 31.12.2009р. на умовах, які визначені в ньому.

У разі прострочення дебітором оплати будь-якої частини заборгованості у строк, визначений цим договором, дебітор вважається таким, що прострочив виплату всієї неповернутої заборгованості, а кредитор набуває право на стягнення всього залишку несплаченої заборгованості у судовому порядку. (п. 5 договору).

За порушення строків оплати відповідної частини заборгованості дебітор сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загального розміру заборгованості за кожен день прострочення оплати (п.6 договору).

Договір набуває чинності з моменту укладення і діє до 01.07.2018р. (п. 7 договору).

Відповідач не здійснив платежі за договором №2/11/04-2018 від 11.04.2018р. про реструктуризацію заборгованості, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір про реструктуризацію заборгованості №2/11/04-2018 від 11.04.2018р., згідно з яким відповідач підтвердив наявність заборгованості перед позивачем за технічне обслуговування ліфтів і диспетчерських систем за договором № 682 від 31.12.2009р. у загальному розмірі 131 517,50 грн., яка утворилась станом на 01.04.2018р., та зобов’язався погасити вказану заборгованість відповідно до узгодженого графіку.

При цьому, у п. 5 цього договору сторони також узгодили, що у разі прострочення відповідачем оплати будь-якої частини заборгованості у строк, визначений цим договором, відповідач вважається таким, що прострочив виплату всієї неповернутої заборгованості, а позивач набуває право на стягнення всього залишку несплаченої заборгованості у судовому порядку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч. 1,7 ст.193 ГК України.

Між тим, як вище встановлено господарським судом, відповідачем не здійснено жодного платежу згідно графіку, встановленого договором про реструктуризацію заборгованості №2/11/04-2018 від 11.04.2018р., у зв'язку з чим позивач набув право на стягнення всієї суми боргу у розмірі 131 517,50 грн. відповідно до п. 5 договору.

При цьому, жодних заперечень щодо вказаного боргу, а тим більш доказів, які спростовують його наявність, відповідач до суду не надав.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 131 517,50 грн., а отже і про їх задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або атом цивільного законодавства.

В силу положень ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п.6 договору сторони передбачили, що за порушення строків оплати відповідної частини заборгованості дебітор сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загального розміру заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Розрахунок позивача, згідно з яким розмір пені за загальний період з 21.04.2018р. по 04.06.2018р. становить 7 105,54 грн. (з 21.04.2018р. по 04.06.2018р. на суму 131 517,50 грн.; з 22.05.2018р. по 04.06.2018р. на суму 131 517,50 грн.), перевірений господарським судом та встановлено, що позивачем помилково здійснено подвійне нарахування на суму боргу за зобов’язаннями квітня 2018р., травня 2018р., червня 2018р.

Тому, господарським самостійно, з урахуванням конкретних обставин справи, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобов'язання, здійснено розрахунок пені та встановлено, що розмір пені за період з 21.04.2018р. по 04.06.2018р. на суму 131 517,50 грн. становить 5 390,41 грн.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 5 390,41 грн., а отже і про їх задоволення.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок позивача, згідно з яким розмір 3% річних за загальний період з 21.04.2018р. по 04.06.2018р. становить 208,98 грн. (з 21.04.2018р. по 04.06.2018р. на суму 43 839,16 грн.; з 22.05.2018р. по 04.06.2018р. на суму 43 839,16 грн.), перевірений господарським судом та встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 208,98 грн., а отже і про їх задоволення.

У п.п. 3.1, 3.2 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З розрахунку позивача, вбачається, що періодом нарахування інфляційних втрат у розмірі 350,71 грн. є період з 21.04.2018р. по 04.06.2018р. та сумою боргу, на яку здійснюється нарахування, є 43 839,16 грн. Поряд з цим, у позовній заяві позивач посилається та з розрахунку вбачається, що нарахування інфляційних втрат у розмірі 350,71 грн. фактично здійснено лише за період квітень 2018р. на суму 43 839,16 грн.

Між тим, нарахування інфляційних втрат за період квітень 2018р. є помилковим, оскільки здійснено починаючи з місяця, у якому мав бути здійснений платіж, а не з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Водночас, з огляду на те, що позивачем зазначено у розрахунку період нарахування з 21.04.2018р. по 04.06.2018р., суд вважає за необхідне зазначити, що індекс інфляції у травні 2018р. становив 100%, тобто інфляційні процеси не відбулися у цей період, а також те, що нарахування інфляційних втрат за період, який складає неповний місяць (01.06.-04.06.2018р.), не допускається.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 350,71 грн.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на позивача – 30,99 грн.; на відповідача – 2 056,75 грн.), виходячи з встановленого законом розміру судового збору - 2 087,74 грн., який підлягав сплаті за подання даного позову.

При цьому, господарський суд роз’яснює право позивача на повернення судового збору в частині, що сплачена останнім при поданні позову у більшому розмірі, ніж встановлено законом - 244,51 грн., в порядку п.1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «ОТІС» задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Слов’янської міської ради «ЖЕК №6» (84122, Донецька обл., м. Слов’янськ, вул. Шовковична, буд. 29; ) на користь Приватного акціонерного товариства «ОТІС» (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, буд. 32; ) основний борг у розмірі 131 517 (сто тридцять одна тисяча п’ятсот сімнадцять) грн. 50 коп., пеню у розмірі 5 390 (п’ять тисяч триста дев’яносто) грн. 41 грн., 3% річних у розмірі 208 (двісті вісім) грн. 98 коп., судовий збір у розмірі 2 056 (дві тисячі п’ятдесят шість) грн. 75 коп.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 20.08.2018р.

Суддя Л.В. Ніколаєва