ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2986/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області звернулося Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" суму в якості страхового відшкодування у розмірі 8896,72 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним було виплачено страхове відшкодування на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи зі Звіту №PZU3 на користь потерпілого в ДТП, шкоду в розмірі 8896,72 грн., яку було завдано винуватцем ДТП, застрахованим у ПрАТ "Харківська муніципальна страхова компанія".

Ухвалою від 05.11.2018 р. було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи та призначено судове засідання на 21.11.2018 р. о 10:00. Ухвалою від 21.11.2018 р. та від 03.12.2018 р. розгляд справи відкладався.

12.12.2018 р. через канцелярію господарського суду від ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №34683), в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з тим, що на момент звернення з позовом до суду був відсутній предмет спору, оскільки на виконання вимог діючого законодавства України ПрАТ «ХМСК» було розглянуто вимогу в порядку суброгації №426/2017 від 18.12.2017 р. на суму 8896,72 грн. та перераховано позивачу суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи (1000,00 грн.). На підтвердження перерахування коштів відповідачем надано платіжне доручення №110 від 19.03.2018 р. на суму 7896,72 грн.

17.12.2018 р. через канцелярію господарського суду від представника позивача надійшло клопотання (вх. №3335707) про розгляд справи без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги позивач просить задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у призначене на 19.12.2018 р. судове засідання не зявився.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав для долучення до матеріалів справи копію витягу з центральної бази МТСБУ за полісом № АК1269010 (вх. 35324).

Розглянувши матеріали, зясувавши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

09.02.2017р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ У країна» та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування транспортних засобів/Поліс № АЕ.006220 (надалі - Договір), предметом якого є страхування автомобіля «Ravon R2», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

11.02.2017 р. у м.Харків на просп. Набережний трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Ravon R2», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 (далі - Потерпілий) та автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номери АХ 1689 СХ, під керуванням ОСОБА_3 (далі - Винуватець). Згідно Європротоколу від 11.02.2017 р. (а.с. 60) дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Винуватцем Правил дорожнього руху.

Транспортний засіб «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номери АХ 1689СХ, власником якого є ОСОБА_4, було застраховано у ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» (далі - Відповідач) за договором АК 1269010, з лімітом відповідальності, як зазначав позивач, який покриває завдані збитки у розмірі 8896,72 грн.

До позивача звернувся Потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в звязку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору. Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи із Звіту № PZU3 здійснив виплату страхового відшкодування на користь Потерпілого в розмірі 8896,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1684 від 24.02.2017 р. на суму 8896,72 грн. (а.с. 88).

З метою стягнення виплаченого відшкодування позивач направив відповідачу ОСОБА_5 в порядку суброгації №426/2017 від 18.12.2017 р. на суму 8896,72 грн. У поданій позовній заяві позивач зазначав, що станом на 30.10.2018 р. загальна сума страхового відшкодування в розмірі 8896,72 грн. відповідачем не погашена.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач зазначав, що на виконання вимог діючого законодавства України ПрАТ «ХМСК» було розглянуто вимогу в порядку суброгації №426/2017 від 18.12.2017 р. на суму 8896,72 грн. та перераховано позивачу суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи (1000,00 грн.). На підтвердження перерахування коштів відповідачем надано платіжне доручення №110 від 19.03.2018 р. на суму 7896,72 грн. та копію витягу з центральної бази МТСБУ за полісом № АК1269010, з якого вбачається, що для полісу встановлена франшиза в розмірі 1000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У частині першій статті 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв'язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат. Правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі є суброгацією.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В той же час, відповідачем надано докази перерахування ПрАТ «ХМСК» позивачу коштів за платіжним дорученням №110 від 19.03.2018 р. в сумі 7896,72 грн. на вимогу в порядку суброгації №426/2017 від 18.12.2017 р. (за вирахуванням франшизи в розмірі 1000,00 грн., розмір якої підтверджується витягом з центральної бази МТСБУ за полісом АК1269010), вказане перерахування було здійснено 19.03.2018 р., тобто до звернення позивача з позовом до господарського суду Харківської області, тому суд визнає безпідставними позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" 8896,72 грн. в якості страхового відшкодування.

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на їх безпідставність.

З урахуванням відмови в задоволенні позову та приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі не підлягають покладенню на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 26.12.2018 р.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_6