ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Суми

26.12.2018 Справа № 920/1188/13
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О., при секретарі судового засідання Малюка Р.Б., розглянувши скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" № 2951/01-08.2-18 від 12.11.2018 (вх. № 2548(с) від 14.11.2018) на дії та рішення державного виконавця у справі № 920/1188/13 та матеріали зазначеної справи, порушеної за позовом: Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (вул. Григоровича-Барського, буд. 2, м. Київ, 03134, ідентифікаційний код 36265925), до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Оріон-Д" (вул. Курська, буд. 147, м. Суми, 40031, ідентифікаційний код 23638107), про стягнення 37870867,55 грн. та зобов'язання вчинити дії,

представники сторін:

позивач - Костюк В.А. за довіреністю № 33-У від 18.06.2018 приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції,

відповідач - не з'явився,

орган ДВС - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

14.11.2018 до господарського суду Сумської області від Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшла скарга 2951/01-08.2-18 від 12.11.2018 (вх. № 2548(с) від 14.11.2018) на дії та рішення державного виконавця, в якій заявник просить суд: визнати причину пропущення строку для подання даної скарги поважною та поновити строк для подання даної скарги; визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Юрія Володимировича при винесенні постанови від 19.09.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій ВП № 46409602; визнати незаконною та скасувати в повному обсязі постанову від 19.09.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій ВП № 46409602.

Представник відповідача в засідання не з'явився, письмових пояснень щодо скарги Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» № 2951/01-08.2-18 від 12.11.2018 (вх. № 2548(с) від 14.11.2018) до суду не подав, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення форми 119, повернуте на адресу суду відділенням поштового зв'язку.

Копії ухвал від 16.11.2018, від 23.11.2018, від 27.11.2018 у справі № 920/1188/13, що направлялись судом на адресу органу ДВС, повернуті відділенням поштового зв'язку на адресу господарського суду Сумської області у зв'язку з відсутністю адресата.

Відповідно до ст.ст. 339-342 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Як зазначає скаржник, постанова від 19.09.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій ВП № 46409602 на адресу ДП «Укравтогаз» не надходила, про її існування позивач дізнався тільки 08.11.2018 шляхом ознайомлення з відомостями про боржників, включених до Єдиного реєстру боржників, які відповідно до ст.. 9 Закону України «Про виконавче провадження» є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та проситиь визнати причини пропуску строку для подання даної скарги поважною та поновити строк для подання скарги.

Суд вважає, що строк пропущений ДП «Укравтогаз» з поважних причин, а тому поновлює строк для подання скарги.

Представник відповідача та ДВС в судове засідання не з'явились, письмових пояснень по суті вимог заявника не подали.

Згідно ч.2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Рішенням господарського суду Сумської області від 20.10.2014 у справі № 920/1188/13 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 у справі № 920/1188/13 рішення господарського суду Сумської області від 20.10.2014 скасовано та прийнято нове рішення, яким визначено: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Оріон-Д" (, м. Суми, вул. Курська, 147) на користь Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 2) 27309271,02 грн. пені, 10561596,53 грн. штрафу, 69967,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 37149 грн. судового збору за подання апеляційної скарги; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Інженерно-технічний центр "Оріон-Д" (, м. Суми, вул. Курська, 147) виконати умови Договору на закупівлю товарів № 18/11-У від 23 лютого 2011 року - передати у власність Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" обладнання (насоси та компресори повітряні (компресорні модулі до автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій - АГНКС) на базі компресора виробництва Дженерал Електрик) на об'єктах за якісними характеристиками та комплектністю зазначеними в Специфікаціях

Постановою Вищого господарського суду від 09.06.2015 у справі № 920/1188/13 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 залишено без змін.

02.02.2015 на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.01.2015 господарським судом Сумської області видано відповідні накази.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ст. 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Скаржник зазначає, що 16.02.2015 на адресу ДП «Укравтогаз» надійшла постанова Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 10.02.2015 ВП № 46409602 (з ідентифікатором для доступу) про відкриття виконавчого провадження, відкрите за заявою позивача.

02.03.2015 на адресу стягувача надійшли постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 25.02.2015 за відкритим ВП № 46409602 про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

30.04.2015 на адресу ДП «Укравтогаз» надійшла постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.04.2015 ВП № 46409602 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У зв'язку з невиконанням посадовими особами Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заходів щодо реалізації арештованого майна, скаржник 19.06.2015 за № 1370-02/09 направив заяву про перевірку діяльності державного виконавця, про тре відповіді не надходило.

ДП «Укравтогаз» належить до державного сектору економіки, організовує свою діяльність у чіткій відповідності до діючих законодавчих норм та стандартів.

08.11.2018, стягувачем, користуючись існуючими офіційними сайтами Міністерства юстиції України, а саме Автоматизованою системою виконавчого провадження (https:asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors), було встановлено, що 19.09.2018 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановським Юрієм Володимировичем винесено постанову про зупинення виконавчих дій по ВП № 46409602 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», а саме порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.

Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушень прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Частинами 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, зокрема, серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев'ятої статті 71 цього Закону. Які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Отже, постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 19.09.2018, державний виконавець повинен був направити стягувану не пізніше 20.09.2018.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази надсилання вищевказаної постанови стягувачу.

У зв'язку із неотриманням стягувачем постанови виконавчого провадження ВП № 46409602 від 19.09.2018 про зупинення виконавчих дій, ДП «Укравтогаз» звернувся листом № 2943/01-08.2-18 від 09.11.2018 до поштового відділення № 134, яке обслуговує підприємство, з проханням повідомити чи надходила на адресу поштового відділення будь-яка кореспонденція від відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за період з 19.09.2018 по дату отримання листа. Відповіді станом на дату направлення скарги не надійшло.

Крім того, підставою для зупинення вчинення виконавчих дій стало порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.

ДП «Укравтогаз», скориставшись офіційними сайтами Міністерства юстиції України, зокрема Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Вищого господарського суду України, встановив, що ТОВ ІТЦ «Оріон-Д» не перебуває в процесі припинення та відсутні публікації за критерієм «оприлюднення інформації про справи про банкрутство».

Вказані відомості підтверджуються інформацією, яка наявна офіційних сайтах:https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch; http://vgsu.arbitr.gov.ua/pages/print/157.

За таких обставин, матеріалами скарги спростовується інформація стосовно порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ ІТЦ «Оріон-Д».

Таким чином, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановський Ю.В., приймаючи 19.09.2018 постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, порушив вимоги ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», яка наголошує, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з вимогами частини 1 статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах «Ді Педе проти Італії» (Di Pede v. Italy) та «Заппія проти Італії» (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, п. 20 - 24 та с. 1410 - 1411, п. 16 - 20 відповідно).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 (заява № 18966/02) ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (994_535) (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії» (980_045), заява № 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-III; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, параграф 45, 6 березня 2003 року).

У справі «Глоба проти України» Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі «Comingersoll S.A.» проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» («…»), заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

Таким чином встановлена обов'язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Суд приходить до висновку про передчасність винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки відповідно до отриманої інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Оріон-Д» є діючим підприємством і товариство не перебуває у процесі припинення, отже, підстав для зупинення виконавчого провадження немає, у зв'язку з чим визнає протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Юрія Володимировича при винесенні постанови від 19.09.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій (ВП №46409602), а також визнає незаконною та скасовує в повному обсязі постанову від 19.09.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій (ВП №46409602).

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Розподіл витрат, пов'язаних з розглядом скарги в порядку ст. 344 Господарського процесуального кодексу України не здійснюється, оскільки нормами Закону України «Про судовий збір» не встановлено розміру ставки судового збору за звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу 2951/01-08.2-18 від 12.11.2018 (вх. № 2548(с) від 14.11.2018) Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії та рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі № 920/1188/13 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Юрія Володимировича при винесенні постанови від 19.09.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій (ВП №46409602).

3. Визнати незаконною та скасувати в повному обсязі постанову від 19.09.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій (ВП №46409602).

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Києво-Святошинському районному суду Київської області (вул. Мельниченка, буд. 1, м. Київ, 03170).

Відповідно до ст. 345 ГПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку, встановленому статтями 255-257 ГПК України.

Повний текст ухвали підписано 27.12.2018.

Суддя Н.О. Спиридонова