ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2018 р. Справа №909/654/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Пріма Мед", б/н від 05.11.2018 (вх. № ЗАГС 01-05/1070/18 від 14.11.2018)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2018 (суддя Фанда О.М., повний текст складено 26.10.2018)

у справі № 909/654/18

за позовом: приватного підприємства "Пріма Мед" (надалі ПП "Пріма Мед"), м. Івано-Франківськ

до відповідача: Івано-Франківської центральної міської клінічної лікарні, м. Івано-Франківськ

про стягнення завданих матеріальних збитків в сумі 213 202,08 грн

за участю учасників справи:

від позивача: ОСОБА_2 - адвокат, (довіреність б/н від 26.04.2018, посвідчення адвоката №1797 від 01.12.2010)

від відповідача: ОСОБА_3 адвокат (довіреність № 11/298 від 03.09.2018, свідоцтво № 557 від 18.04.2006)

ВСТАНОВИВ:

27.07.2018 ПП "Пріма Мед" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської центральної міської клінічної лікарні про стягнення матеріальних збитків в сумі 213 202,08 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2018 у справі № 909/654/18 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено в діях відповідача наявності усіх обов'язкових елементів складу правопорушення, в звязку з чим позовні вимоги вважає необґрунтованими.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПП "Пріма Мед" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що оскільки на період перебування позивача в орендованому приміщенні відповідачем виставлялись рахунки по сплаті комунальних послуг та сплату їх позивачем, то на думку апелянта, це свідчить про укладення нового договору предметом якого є забезпечення надання комунальних послуг (електро- та водопостачання, водовідведення, опалення, вивіз сміття) та тривалість таких договірних відносин. Проте, відповідачем безпідставно 14.11.2017 було відключено позивача водо- та електропостачання в нежитловому приміщенні першого поверху загальною площею 67,9 кв.м, у зв'язку із чим ПП "Пріма Мед" завдано матеріальної шкоди на суму 213 202,08 грн, що підтверджується актом списання товарно-матеріальних цінностей від 16.11.2017.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/1294/18 від 10.12.2018), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд, встановив наступне.

24.01.2007 між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради (орендодавець) та ПП "Пріма Мед" (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень за №ДО-2976, згідно з умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення площею 55, 3 кв.м., розташовані на першому поверсі в будівлі центральної міської клінічної лікарні за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Г.Мазепи, буд.114, яка перебуває на балансі центральної міської клінічної лікарні. Термін дії даного договору неодноразово продовжувався відповідними угодами (а.с. 14-20).

В продовж дії договору між вказаними сторонами було підписано ряд додаткових угод до договору, якими зокрема продовжувалася дії договору з кінцевим терміном до 31.05.2015 та було збільшено площу орендованих приміщень до 67,9 кв.м (а.с. 21-32).

У п. 1.3 договору зазначено, що приміщення передаються в оренду для надання лікувально-діагностичних послуг.

Пунктом 4.3.3 договору передбачено, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендодавцеві орендну плату згідно з розділом 3 цього договору.

Також сторони п.4.3.4 договору передбачили, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити плату за надані комунальні послуги підприємства і установи міста відповідно до укладених ними договорів.

03.02.2012 між Івано-Франківською центральною міською клінічною лікарнею та ПП "Пріма Мед" укладено угоду про відшкодування витрат, згідно з якою Івано-Франківська центральна міська клінічна лікарня зобов'язується забезпечувати надане в користування орендарю приміщення електроенергією, холодним, гарячим водопостачанням, тепловою енергією та вивозом твердих побутових відходів, а орендар зобовязувався відшкодовувати всі витрати за комунальні послуги, електроносії та інші витрати, пов'язанні з утриманням приміщень та земельної ділянки в порядку, передбаченому цією угодою (а.с. 33).

Пунктом 8 вказаної угоди передбачено, що цей договір укладається на термін дії договору оренди.

В подальшому між сторонами тривали судові спори, зокрема у справі №909/794/15 щодо звільнення спірного орендованого приміщення, за результатами розгляду яких були прийняті відповідні судові рішення.

Листом №798/01-22/19 від 07.11.2017 Центральна міська клінічна лікарня повідомила ПП «Пріма Мед» про те, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2016 (яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2017) по справі №909/794/15 позов заступника прокурора міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задоволено та зобов'язано ПП "Пріма Мед" звільнити займані нежитлові приміщення, оскільки відсутні законні підстави для використання вказаних приміщень. Разом з тим, попередив про відсутність права у відповідача забезпечувати позивача комунальними послугами (а.с. 141-142).

Проте, ПП «Пріма Мед» в добровільному порядку рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2016 у справі № 909/794/15 не виконало, в звязку з чим відбулися заходи щодо примусового виконання рішення суду, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2017 ВП №53354146 та постановою про закриття виконавчого провадження від 23.03.2018 в звязку із звільненням приміщення (а.с. 109-113).

Крім того, ПП «Пріма Мед» листом №01-12/12 від 09.11.2017 звернулося до Центральної міської клінічної лікарні, в якому повідомило про те, що станом на листопад 2017 року між ним та виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради тривають судові спори, які стосуються питання оренди зазначеного нежитлового приміщення, а відтак питання щодо звільнення орендованого приміщення буде розглянуто підприємством лише після прийняття судом остаточного рішення. Також повідомив відповідача про те, що у випадку припинення постачання комунальних послуг орендованих підприємством приміщень, діяльність лабораторії та медичного центру буде повністю припинено, що завдасть значних збитків підприємству, відшкодування яких може бути покладено на ЦМКЛ (а.с. 101-102).

14.11.2017 відбулося відключення водопостачання та електроенергії, в результаті чого було складено акт обстеження приміщення Медичного центру ПП "Пріма Мед" (а.с. 115-117).

Факт відключення електроенергії не заперечується і самим відповідачем. Про факт відключення електроенергії свідчать також листи ЦМКЛ №798/01-22/19 від 07.11.2017, Управління патрульної поліції від 14.11.2017 та лист Івано-Франківського ВП ГУНП України №18247/108/46/04-2015 за листопад 2017 року (а.с. 97-98, 104, 115-117).

В звязку із відключенням позивача від водо-, електропостачання, ПП "Пріма Мед" прийняла наказ від 14.11.2017 про списання товарно-матеріальних цінностей. 16.11.2017 було складено відповідний акт на загальну суму 213 202,08 грн (а.с. 125-128).

Позивач вважає, що внаслідок таких незаконних дій Івано-Франківською центральною міською клінічною лікарнею, а саме через відключенням його від водо-, електропостачання в орендованому нежитловому приміщені, ПП "Пріма Мед" було завдало матеріальних збитків на суму 213 202,08 грн, які просить суд стягнути з відповідача.

В свою чергу, відповідач проти позову заперечує, вважає його необґрунтованим та безпідставним. Зазначає, що договірні відносини, зокрема на підставі договору оренди нежитлових приміщень №ДО-2976 від 24.01.2007 (із змінами) та угоди про відшкодування витрат від 03.01.2017 між позивачем та відповідачем припинені на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2016 по справі №909/794/15. А тому відсутні підстави стверджувати, що збитки завдані з вини відповідача, оскільки такі понесені позивачем в звязку із своєю бездіяльністю. Щодо здійснення оплати позивачем комунальних послуг, то відповідач вказує, що вказані дії здійснювались з метою відшкодування фактично понесених витрат, тобто за користування комунальними послугами за період фактичного перебування в спірних приміщеннях.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Предметом спору у даній справі є питання наявності підстав покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню збитків, завданих, як стверджує позивач, внаслідок незаконного відключення його від водо-, електропостачання в орендованому ним нежитловому приміщені.

За змістом положень ст.ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За приписами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Виходячи з приписів ст.22 ЦК України, ст.ст.224, 225 ГК України, суд констатує, що збитки мають правову природу, яка не ототожнюється з будь-якими сумами, які особа повинна сплатити у звязку з виконанням умов договору, оскільки під збитками слід розуміти реальну втрату матеріальних цінностей, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, або втрата доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

При цьому обов'язок доведення в суді факту протиправної поведінки відповідача, розміру завданої шкоди, а також прямого причинного зв'язку між ними покладається на позивача з документальним підтвердженням обґрунтованого розрахунку суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Водночас, відсутність або ж недоведеність хоча б одного елементів складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди (збитків).

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.226 ГК України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків. Сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі, якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше. Не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов'язаної сторони від подальшого виконання зобов'язання.

Окрім того, відповідно до ст.ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, відповідач має довести, що він повідомляв позивача про можливість невиконання зобов'язання ще до порушення, а позивач, у свою чергу, у разі понесення збитків має довести, що він не мав змоги запобігти їм.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, договірні відносин між позивачем та відповідачем, які діяли на підставі угоди про відшкодування витрат від 03.01.2017 по справі на момент відключення електро- та водопостачання припинились на підставі п. 8 вказаної угоди та прийнятого рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2016 по справі №909/794/15, яке набрало законної сили.

Вищенаведене свідчить про те, що позивач на момент відключення електроенергії та водопостачання в спірному приміщенні перебував без правових на те підстав.

Окрім того, проаналізувавши матеріали справи та вищенаведені норми права, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено противправної поведінки відповідача у заподіяних, як вважає позивач, збитках. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зокрема листів ЦМКЛ №798/01-22/19 від 07.11.2017, позивач був обізнаний про відключення електроенергії, а тому він повинен був передбачити про можливість їх отримання та вжити відповідних заходів для їх уникнення. Однак, позивач не вчинив відповідних дій, щоб запобігти уникнення завдання йому збитків, про що свідчить відсутність відповідних доказів по справі.

Щодо твердження позивача про те, що між ним та відповідачем тривають договірні відносини, на підставі виставлених відповідачем рахунків за комунальні послуги та прийняття їх (здійснення оплати) позивачем, то суд вважає безпідставним. Вказана оплата не свідчить про укладення відповідного про те договору, а свідчить про те, що такі здійснювались з метою відшкодування фактично понесених витрат, тобто, за користування комунальними послугами за період фактичного перебування в спірних приміщеннях.

Отже, системний аналіз матеріалів справи та норм чинного законодавства не дає суду підстав для висновку про те, що поведінка відповідача є протиправною, а позивачем не доведено зворотнього. В свою чергу, судом встановлено, що позивач перебував в спірному приміщенні та користувався в ньому електро- та водопостачанням без правових підстав, а отже завдання йому матеріальних збитків відповідачем на підставі договірних відносин є неможливим.

Відтак, з огляду на викладене, не встановивши в діях відповідача наявності всіх обов'язкових елементів складу правопорушення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволені позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено свої доводи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2018 у справі № 909/654/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1