ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р. Справа№ 910/5274/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Прокопчука Дмитра Олександровича

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018

у справі №910/5274/18 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Прокопчука Дмитра Олександровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар»;

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Директ Офіс Сервіс»

про стягнення 54 098,70 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Прокопчук Д.О. (надалі - ФОП Прокопчук Д.О., позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» (надалі - ТОВ «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт», відповідач) про стягнення суми безпідставно отриманих коштів у розмірі 54 098, 70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладених з відповідачем договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 18.12.2017, позивач набув у власність нежитлові приміщення № 511 загальною площею 102, 00 кв.м. та № 512 загальною площею 67, 40 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 19. Як зазначає позивач, на момент укладення договорів купівлі-продажу вказані приміщення перебували в користуванні у ТОВ «Директ Офіс Сервіс» на підставі договору оренди № 14/08-17 від 14.08.2017, укладеного з ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар», яке діяло від імені та в інтересах відповідача на підставі договору доручення № 16/1 від 08.08.2017. З урахуванням того, що відповідач з 18.12.2017 продовжував отримувати від ТОВ «Директ Офіс Сервіс» орендні платежі від здавання в оренду чужого майна, не будучи їх власником, з останнього на користь позивача має бути стягнуто суму орендної плати за користування приміщеннями за період з 18.12.2017 по 01.02.2018 у розмірі 54 098,70 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/5274/18 позивачеві у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), виходив з недоведеності позивачем належними та допустимими доказами наявності у нього правових підстав на стягнення коштів, сплачених Товариством з обмеженою відповідальністю «Директ Офіс Сервіс» в рахунок орендної плати за користування приміщеннями, а також факту, що саме відповідач є набувачем грошових коштів від сплати орендної плати, зважаючи на відсутність в матеріалах справи договору доручення № 16/1 від 08.08.2017, а також доказів перерахування спірної суми коштів (орендної плати) ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» та/або ТОВ «Директ Офіс Сервіс» на користь відповідача.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ФОП Прокопчук Д.О. звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Мотивуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято судом з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню; зазначив, що відсутність у матеріалах справи договору доручення або доказів сплати ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» отриманих коштів довірителю, сама по собі не змінює характер правовідносин доручення та відповідних зобов'язань сторін та не може бути достатньою підставою для відмови у позові; сам по собі факт отримання/неотримання довірителем вказаних коштів від повіреного, з урахуванням характеру правовідносин, не має принципового значення для правильного застосування наведених позивачем положень законодавства.

У зв'язку з розпочатою процедурою ліквідації та припиненням здійснення правосуддя Київським апеляційним господарським судом матеріали справи було передано до новоутвореного Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 апеляційну скаргу ФОП Прокопчук Д.О. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 поновлено ФОП Прокопчук Д.О. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі № 910/5274/18, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, встановлено ТОВ «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт», ТОВ «Директ Офіс Сервіс» та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 у розгляді апеляційної скарги оголошено перерву, зобов'язано ТОВ «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» надати для огляду в судове засідання оригінал договору доручення №16/1 від 08.08.2017, укладеного між ТОВ «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар».

Учасники справи, наданим статтею 263 ГПК України, право не скористалися, відзиву на апеляційну скаргу не надали, вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 26.11.2018 відповідач та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» не виконали, витребувані документи суду апеляційної інстанції не представили.

В судове засідання сторони не з'явилися, своїх представників не направили, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін, судова колегія, з урахуванням приписів

ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення має бути залишеним без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 14.08.2017 між ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» (надалі - орендодавець) та ТОВ «Директ Офіс Сервіс» (надалі - орендар) укладено договір № 14/08-17 оренди нежитлових приміщень (надалі - договір), згідно з умовами якого передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) без права відчуження нежиле приміщення за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе 19А (далі - об'єкт оренди) загальною площею 239 м2, в порядку та на умовах визначених в цьому договорі.

Згідно з пунктом 1.2. цього договору, на момент підписання цього договору орендодавець розпоряджається вказаним приміщенням на підставі договору доручення № 16/1 від 08.08.2017 від власника приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт».

Відповідно до п. 3.1. договору, передача орендарю об'єкта оренди оформлюється актом прийому-передачі приміщення.

Згідно п.п. 4.2. та 4.3. договору, термін оренди починається з 01.09.2017 та діє до 01.12.2018. Якщо жодна зі сторін не менше ніж за 30 календарних днів до моменту закінчення строку дії договору не заявить письмово про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на наступний рік на тих самих умовах і на той самий строк. Кількість таких пролонгацій не обмежена.

Розмір орендної плати становить 220, 00 грн за 1 кв.м. користування за місяць, загальна сума орендної плати за один місяць становить 52 580,00 грн з урахуванням ПДВ. Орендодавець не може змінювати розмір орендної плати протягом строку дії договору (п. 5.1. договору).

Орендна плата вноситься шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця (п. 5.2. договору).

За умовами п. 5.3. договору, орендар сплачує орендні платежі щомісячно попередньою оплатою до 20-го числа поточного місяця в національній валюті, відповідно до рахунків, наданих орендодавцем. Вказані рахунки надаватимуться виключно для зручності у взаєморозрахунках і їх неотримання або невчасне отримання орендарем не є підставою для порушення строків оплати, встановлених цим договором. В разі неотримання рахунку орендар зобов'язується до 20-го числа поточного місяця сплатити орендну плату за договором в погодженому сторонами в даному договорі чи додатках до нього розмірі.

У відповідності до п. 5.4. договору, орендар зобов'язується після підписання цього договору сплатити орендодавцю попередньою оплатою орендну плату за перший місяць оренди та гарантійний внесок у розмірі 100% місячної орендної плати, який може бути використаний, як сплата за останній місяць оренди.

Згідно п. 5.5. договору, орендар за згодою орендодавця має право вносити орендні платежі наперед за будь-який термін.

Згідно з платіжним дорученням № 9080 від 18.12.2017 ТОВ «Директ Офіс Сервіс» сплатило на користь ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» гарантійний внесок у розмірі 100% місячної орендної плати у розмірі 52 580, 00 грн із вказівкою в призначенні платежу: Оплата за послуги згідно договору №14/08-17, за останній місяць.

18.12.2017 між ТОВ «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» (надалі - продавець) та Прокопчук Дмитром Олександровичем (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П, зареєстрований в реєстрі за № 1472.

Відповідно до умов цього договору продавець продає та передає у власність покупця, а покупець купляє та приймає від продавця у власність нежитлове приміщення № 511, загальною площею 102, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, будинок 19.

Пунктом 1.3. договору купівлі-продажу визначено, що нежитлове приміщення, що відчужується за цим договором, має загальну площу 102, 00 кв.м., знаходиться на 5-му поверсі «Житлово-офісно-торгового комплексу».

Відповідно до п. 1.4. договору купівлі-продажу, продаж нежитлового приміщення проводиться за ціною 1 200 000, 00 грн.

Згідно з п. 2.1. договору купівлі-продажу, продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продане нежитлове приміщення, отримання від покупця грошей у сумі 1 200 000,00 грн, до укладення та нотаріального посвідчення цього договору, відповідно до норм чинного законодавства України.

За умовами п. 3.2. договору купівлі-продажу, право власності на нежитлові приміщення виникає у покупця після нотаріального посвідчення цього договору з моменту державної реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у відповідності до ст. 334 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 9.1. договору купівлі-продажу визначалося, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за Прокопчуком Дмитром Олександровичем зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 102, 00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, будинок 19, приміщення № 511, номер запису про право власності: 24006241, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000.

В подальшому, на виконання умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 18.12.2017, продавець передав, а покупець прийняв нежитлове приміщення № 511, що розташоване на 5-му поверсі «Житлово-офісно-торгового комплексу» за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, будинок 19, загальною площею 102, 00 кв.м., що підтверджується актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 26.12.2017.

Судом також встановлено, що 18.12.2017 між ТОВ «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» (далі - продавець) та Прокопчук Дмитром Олександровичем (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П, зареєстрований в реєстрі за № 1470, умовами якого передбачено, що продавець продає та передає у власність покупця, а покупець купляє та приймає від продавця у власність нежитлове приміщення № 512, загальною площею 67, 40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, будинок 19.

Нежитлове приміщення, що відчужується за цим договором, має загальну площе 67,40 кв.м., знаходиться на 5-му поверсі «Житлово-офісно-торгового комплексу» (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 1.4. договору купівлі-продажу, продаж нежитлового приміщення проводиться за ціною 800 000,00 грн.

Згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу, продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продане нежитлове приміщення, отримання від покупця грошей у сумі 800 000,00 грн, до укладення та нотаріального посвідчення цього договору, відповідно до норм чинного законодавства України.

За умовами п. 3.2. договору купівлі-продажу, право власності на нежитлові приміщення виникає у покупця після нотаріального посвідчення цього договору з моменту державної реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у відповідності до ст. 334 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення (п. 9.1. договору).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за Прокопчуком Дмитром Олександровичем зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 67, 40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, будинок 19, приміщення № 512, номер запису про право власності: 24006317, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000.

Як стверджує позивач, з моменту набуття ним у власність вищевказаного майна, до нього також перейшли права та обов'язки наймодавця за договором № 14/08-17 оренди нежитлових приміщень від 14.08.2017, в тому числі на отримання орендної плати за користування ними, проте орендна плата за січень 2018 року була сплачена ТОВ «Директ Офіс Сервіс» не на його користь, а на користь ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар», що підтверджується платіжним дорученням № 87 від 26.12.2017 на суму 52 580,00 грн.

01.02.2018 між Прокопчуком Дмитром Олександровичем (орендодавець) та ТОВ «Директ Офіс Сервіс» (орендар) було складено та підписано акт приймання-передачі (повернення) нежитлових приміщень, за яким орендар передав, а орендодавець прийняв нежитлове приміщення № 511 загальною площею 102, 00 кв.м. та нежитлове приміщення № 512, загальною площею 67, 40 кв.м., розташовані на 5-му поверсі «Житлово-офісно-торгового комплексу» за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 19. Загальна площа переданих приміщень складає 169, 4 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу ТОВ «Директ Офіс Сервіс» позивачем була надіслана вимога від 05.02.2018, в якій останній просив ТОВ «Директ Офіс Сервіс» сплатити на його користь заборгованість по орендній платі за період з 18.12.2017 по 01.02.2018 у розмірі 54 098,70 грн.

На вказане звернення ТОВ «Директ Офіс Сервіс» відреагувало листом від 13.02.2018, в якому висловилось про належне виконання ним свого зобов'язання з оплати орендного платежу за січень 2018 року з огляду на те, що позивач не повідомляв його письмово про зміну власника об'єкту оренди, а ТОВ «Директ Офіс Сервіс» не могло знати про зміну кредитора у зобов'язанні.

Судом також встановлено, що позивачем на адресу відповідача та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» направлялась вимога від 07.03.2018, в якій позивач інформував вищевказаних осіб про перехід до нього прав та обов'язків наймодавця за договором оренди № 14/08-17 від 14.08.2017 та запропонував протягом 10 календарних днів з моменту направлення вимоги надати оригінали або належним чином завірені копії документів, що підтверджують зобов'язання, а саме: договір оренди № 14/08-17 від 14.08.2017 (з усіма додатками та доповненнями), договір доручення № 16/1 від 08.08.2017, укладений між ТОВ «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар», акт приймання-передачі приміщення в оренду за договором оренди № 14/08-17 від 14.08.2017, розрахункові документи, які підтверджують сплату ТОВ «Директ Офіс Сервіс» орендних платежів за договором оренди № 14/08-17 від 14.08.2017 (здійснених з 01.12.2017 по даний час), якщо такі проводилися, а також просив, у разі здійснення ТОВ «Директ Офіс Сервіс» орендних платежів за грудень 2017 року та січень 2018 року, вказані платежі сплатити на користь позивача, що підтверджується копіями фіскальних чеків від 12.03.2018.

В обґрунтування позову позивач посилається на зазначені обставини, вважаючи, що кошти у розмірі 54 098,70 грн є безпідставно отриманими саме відповідачем, оскільки з 18.12.2017 власником орендованих приміщень є позивач, а тому на підставі ст. 1212 ЦК України зазначена сума коштів має бути стягнута з відповідача на його користь як безпідставно набута.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову, а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном, у відповідності до ч. 1 ст. 762 ЦК України, з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 18.12.2017 позивач набув право власності на нежитлове приміщення № 511 загальною площею 102, 00 кв.м. та нежитлове приміщення № 512, загальною площею 67, 40 кв.м., що розташовані на 5-му поверсі «Житлово-офісно-торгового комплексу» за адресою м. Київ, вул. Харківське шосе, 19, загальна площа приміщень складає 169, 4 кв.м.

Зазначене нерухоме майно перебувало у користуванні (оренді) ТОВ «Директ Офіс Сервіс» на підставі договору № 14/08-17 оренди нежитлових приміщень від 14.08.2017 укладеного з ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар», який на момент підписання договору оренди розпоряджався вказаними приміщеннями на підставі договору доручення № 16/1 від 08.08.2017 від власника приміщення ТОВ «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт».

Як вже зазначалося, позивач посилається на наявність у нього права, як власника, отримувати орендні платежі за користування вказаними приміщеннями, в тому числі орендного платежу за січень 2018 року, а відтак перерахування вказаного платежу в рахунок орендної плати на користь ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар», яке діяло на підставі договору доручення в інтересах відповідача, вважає підставою для застосування до даних правовідносин положень ст.1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що у разі зміни власника речі, переданої в найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця, як це визначено у ст. 770 ЦК України.

З контексту наведеної норми слідує, що наймачеві надається додатковий захист шляхом встановлення правила, за яким перехід права власності на річ, передану у найм, не є підставою для зміни або припинення договору найму. Новий власник речі набуває прав та обов'язків наймодавця за договором найму та повинен їх виконувати до закінчення строку дії договору або до моменту його припинення з будь-яких інших підстав. Таким чином, в результаті переходу права власності на найману річ має місце заміна наймодавця в договорі найму.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2018 у справі

№ 922/2318/17.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється згідно ст. ст. 513, 514 ЦК України у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з умов договору оренди нежитлових приміщень, що міститься у матеріалах справи, орендар сплачує орендні платежі щомісячно попередньою оплатою до 20-го числа поточного місяця в національній валюті, відповідно до рахунків, наданих орендодавцем. Вказані рахунки надаватимуться виключно для зручності у взаєморозрахунках і їх неотримання або невчасне отримання орендарем не є підставою для порушення строків оплати встановлених цим договором. В разі неотримання рахунку орендар зобов'язується до 20-го числа поточного місяця сплатити орендну плату за договором в погодженому сторонами в даному договорі чи додатках до нього розмірі (п.5.3. договору)

Відтак, внесення орендної плати з попередньою оплатою до 20-го числа поточного місяця, а у даному випадку перерахування ТОВ «Директ Офіс Сервіс» орендної плати за січень 2018 року на користь ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» згідно з платіжним дорученням № 87 від 26.12.2017 на суму 52 580,00 грн, відповідало умовам укладеного між сторонами договору.

При цьому судом першої інстанції вірно враховано вимоги ст. 516 ЦК України, відповідно до якої, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що після набуття права власності на орендовані приміщення - 18.12.2017, позивач до моменту оплати ТОВ «Директ Офіс Сервіс» орендної плати - 26.12.2017 не повідомив останнього про заміну кредитора у зобов'язанні, у зв'язку з чим позивач звернувся до ТОВ «Директ Офіс Сервіс» з вимогою про сплату на його користь заборгованості по орендній платі за період з 18.12.2017 по 01.02.2018 у розмірі 54 098,70 грн лише 05.02.2018.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з огляду на зазначені у ст. 516 ЦК України приписи, з огляду на існуючу домовленість сторін договору оренди про внесення орендної плати попередньою оплатою та несвоєчасне повідомлення позивачем третьої особи-2 про заміну кредитора у зобов'язанні, виконання ТОВ «Директ Офіс Сервіс» свого обов'язку зі сплати орендної плати на користь ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» є належним виконанням.

Стосовно доводів позивача щодо безпідставності набуття відповідачем грошових коштів та наявності у нього права вимагати їх сплати, колегія суддів додатково вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2018 між Прокопчуком Дмитром Олександровичем (орендодавець) та ТОВ «Директ Офіс Сервіс» (орендар) було складено та підписано акт приймання передачі (повернення) нежитлових приміщень, відповідно до якого орендар передав, а орендодавець прийняв нежитлове приміщення № 511 загальною площею 102, 00 кв.м. та нежитлове приміщення № 512, загальною площею 67, 40 кв.м., що розташовані на 5-му поверсі «Житлово-офісно-торгового комплексу» за адресою: м.Київ, вул. Харківське шосе, 19. Загальна площа переданих приміщень складає 169, 4 кв.м.

Позивачем на адресу відповідача та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» направлялась вимога від 07.03.2018, в якій позивач зазначав про пререхід до нього прав та обов'язків наймодавця за договором оренди № 14/08-17 від 14.08.2017 з проханням надати протягом 10 календарних днів з моменту направлення вимоги оригінали або належним чином завірені копії документів, що підтверджують зобов'язання, а саме: договір оренди № 14/08-17 від 14.08.2017 (з усіма додатками та доповненнями), договір доручення № 16/1 від 08.08.2017 укладений між ТОВ «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар», акт приймання-передачі приміщення в оренду за договором оренди № 14/08-17 від 14.08.2017, розрахункові документи, які підтверджують сплату ТОВ «Директ Офіс Сервіс» орендних платежів за договором оренди № 14/08-17 від 14.08.2017 (здійснених з 01.12.2017 по даний час) - якщо такі проводилися, а також просив, у разі здійснення ТОВ «Директ Офіс Сервіс» орендних платежів за грудень 2017-січень 2018, вказані платежі сплатити на користь позивача, що підтверджується копіями фіскальних чеків від 12.03.2018.

Проте, відповідач та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» на вищезазначену вимогу відповіді не надали.

Колегія суддів зазначає, що загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Так відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Як вже було встановлено судом, орендну плату за січень місяць 2018 року ТОВ «Директ Офіс Сервіс» перерахувало на користь ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар», яке розпоряджається вказаними приміщеннями на підставі договору доручення № 16/1 від 08.08.2017 від імені власника приміщення - Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт».

Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Згідно ст. 1006 ЦК України, повірений зобов'язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, доказів передання ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» всього отриманого за договором доручення № 16/1 від 08.08.2017, у тому числі грошових коштів, отриманих в рахунок орендної плати за користування приміщеннями, довірителю - відповідачу у даній справі, матеріали справи не містять.

При цьому колегія суддів враховує також, що відповідачем та третьою особою - ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не було надано договору доручення

№ 16/1 від 08.08.2017, укладеного між відповідачем та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» та доказів перерахування ТОВ «Директ Офіс Сервіс» орендної плати за договором оренди № 14/08-17 від 14.08.2017 за період грудня 2017 року та січня 2018 року на користь відповідача, хоча зазначені докази витребовувалися судами обох інстанцій.

За відсутності вказаних документів, суд має розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів, а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності об'єктивної можливості дослідження в рамках даної справи умов договору доручення № 16/1 від 08.08.2017, у тому числі в частині передачі повіреним довірителю всього одержаного у зв'язку з виконанням доручення, а також можливості дослідження доказів перерахування зазначених вище коштів ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» та/або ТОВ «Директ Офіс Сервіс» на користь відповідача.

У зв'язку з викладеним, за відсутності можливості дослідження зазначених документів, які на думку позивача є підставою для вимог про стягнення безпідставно набутих коштів з відповідача, не можливо дійти безумовного висновку про те, що відповідач є набувачем грошових коштів від сплати орендної плати за користування приміщеннями з 18.12.2017 по 01.02.2018, про що вірно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, зважаючи на відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

З огляду на приписи ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Відтак для правильного вирішення спору суд має дослідити суть правовідносин, що виникли між сторонами, а також встановити наявність факту набуття такого майна особою або його зберігання за рахунок іншої особи, а також обставин щодо наявності або відсутності відповідної правової підстави у особи. При цьому в силу вимог ст.ст. 74, 80 ГПК України саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами скаржника про те, що відсутність в матеріалах справи договору доручення №16/1 від 08.08.2017 чи доказів сплати ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» грошових коштів довірителю за цим правочином не змінює характер правовідносин доручення за своєю суттю, та відповідних зобов'язань сторін з огляду на те, що за приписами ст. 1212 ЦК України, лише особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) має зобов'язання повернути потерпілому це майно.

Відтак для правильного вирішення спору суд має дослідити суть правовідносин, що виникли між сторонами, а також встановити наявність факту набуття такого майна особою або його зберігання за рахунок іншої особи, а також обставин щодо наявності або відсутності відповідної правової підстави у особи. При цьому, в силу вимог ст.ст. 74, 80 ГПК України, саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що ухвалою від 26.11.2018 було зобов'язано ТОВ «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар» надати для огляду в судове засідання оригінал договору доручення №16/1 від 08.08.2017, укладеного між ТОВ «Консалтингова компанія «Вілліам Інвест Експерт» та ТОВ «Торгівельно-Промисловий Дім «Цезар», проте вказаних документів суду не надано.

На переконання колегії, суд першої інстанції правильно визначив правову природу відносин та правомірно зазначив норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 19.07.2018 у справі № 910/5274/18 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків місцевого господарського суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ФОП Прокопчук Д.М. - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Прокопчука Дмитра Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/5274/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі № 910/5274/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5274/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.12.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук