РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.12.2018Справа № 910/15132/18

За позовом Дочірнього підприємства «Шляхове ремонтно-будівельне управління №100 Відкритого акціонерне товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

До Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

про стягнення 579 950,84 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 100 Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 579 950,84 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором №16-02 від 22.02.2018р. в частині повної оплати заборгованості за надані послуги.

Ухвалою від 19.11.2018р. відкрито провадження по справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 10.12.2018р.

Відповідач у строки встановлені ухвалою суду про відкриття провадження відзиву на позов не подав, хоча ухвалу про відкриття провадження отримав 23.11.2018р., що підтверджується поштовим повідомленням №255.

10.12.2018р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.12.2018р.

Представник позивача у судове засідання 27.12.2018р. не з'явився, проте, у заяві №996 від 26.12.2018р. просив здійснювати розгляд спору по суті без участі представника Дочірнього підприємства «Шляхове ремонтно-будівельне управління №100 Відкритого акціонерне товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Представник відповідача у судове засідання 27.12.2018р. не з'явився, проте, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №381.

З приводу неявки вказаного учасника судового процесу суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Наразі за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів для вирішення спору по суті, а отже, неявка сторін у судове засідання 27.12.2018р. не перешкоджає розгляду справи по суті.

27.12.2018р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

22.02.2018р. між Дочірнім підприємством «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 100 Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (субпідрядник) та Дочірнім підприємством «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (генпідрядник) було укладено договір №16-02 про послуги з експлуатаційного утримання (в тому числі, зимового утримання) автомобільних доріг державного значення (міжнародні, національні, регіональні), та державного (територіального) значення загального користування у Київській області, згідно дефектних актів, відповідно до п.1.1 якого субпідрядник зобов'язується за дорученням генпідрядника та замовника - Служби автомобільних доріг України у Київській області надати послуги з експлуатаційного утримання (в тому числі, зимового утримання) автомобільних доріг державного значення (міжнародні, національні, регіональні), та державного (територіального) значення загального користування у Київській області згідно дефектних актів, а генпідрядник зобов'язується прийняти та оплатити такі послуги після прийняття та оплати послуг замовником - Службою автомобільних доріг у Київській області.

За умовами п.3.1 договору №16-02 від 22.02.2018р. загальна вартість послуг складається з вартості послуг, наданих в межах строку дії даного договору, згідно договірних цін на послуги, які фактично надавались, та орієнтовно становить 2 000 000 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

Розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт та довідки про вартість робіт (форма КБ-2в, КБ-3) після надходження сплати за ці послуги від замовника - Служби автомобільних доріг у Київській області та підписання сторонами акту приймання виконаних робіт (форми КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), а також після одержання від субпідрядника документів, зазначених у п.4.2 договору (п.4.1 договору №16-02 від 22.02.2018р.).

Згідно п.4.2 укладеного між сторонами правочину акти приймання виконаних підрядних робіт та довідки про вартість виконаних робіт (форми КБ-2в та КБ-3) готує субпідрядник і передає для підписання уповноваженому представнику генпідрядника у строк не пізніше ніж за 5 днів до закінчення звітного періоду. Уповноважений представник генпідрядника протягом 3 днів перевіряє реальність акту і підписує його в частині фактично наданих обсягів послуг. До акту додаються документи, що підтверджують належну якість послуг, первинні документи, передбачені для даного виду послуг чинним законодавством.

У п.5.1 договору №16-02 від 22.02.2018р. вказано, що послуги надаються протягом 2018р.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2018р. (п.10.1 договору №16-02 від 22.02.2018р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №16-02 від 22.02.2018р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Як свідчать матеріали справи, в межах договору №16-02 від 22.02.2018р. Дочірнім підприємством «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 100 Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було надано у грудні-липні 2018р., а Дочірнім підприємством «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» прийнято послуги з експлуатаційного утримання (в тому числі, зимового утримання) автомобільних доріг державного значення (міжнародні, національні, регіональні), та державного (територіального) значення загального користування у Київській області на загальну суму 723 760,76 грн., про що сторонами складено, підписано та скріплено печатками акти приймання-передачі виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт.

Проте, за поясненнями позивача, генпідрядником було лише частково оплачено надані послуги, внаслідок чого у Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» утворилась заборгованість в сумі 579 950,84 грн.

04.10.2018р. Дочірнім підприємством «Шляхове ремонтно-будівельне управління №100 Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було скеровано на адресу відповідача вимогу №332, в якій позивач вимагав погасити заборгованість, в тому числі, за договором №16-02 від 22.02.2018р. в сумі 579 950,84 грн.

Однак, за поясненнями позивача, означена вимога була залишена відповідачем без задоволення, а заборгованість не погашена, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як вказувалось судом, у п.4.1 договору №16-02 від 22.02.2018р. сторони дійшли згоди, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт та довідки про вартість робіт (форма КБ-2в, КБ-3) після надходження сплати за ці послуги від замовника - Служби автомобільних доріг у Київській області та підписання сторонами акту приймання виконаних робіт (форми КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), а також після одержання від субпідрядника документів, зазначених у п.4.2 договору

Згідно п.4.2 укладеного між сторонами правочину акти приймання виконаних підрядних робіт та довідки про вартість виконаних робіт (форми КБ-2в та КБ-3) готує субпідрядник і передає для підписання уповноваженому представнику генпідрядника у строк не пізніше ніж за 5 днів до закінчення звітного періоду. Уповноважений представник генпідрядника протягом 3 днів перевіряє реальність акту і підписує його в частині фактично наданих обсягів послуг. До акту додаються документи, що підтверджують належну якість послуг, первинні документи, передбачені для даного виду послуг чинним законодавством.

Отже, за висновками суду, строк оплати генпідрядником робіт, які було надано Дочірнім підприємством «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 100 Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в межах договору №16-02 від 22.02.2018р. у грудні-липні 2018р. на суму 723 760,76 грн., настав.

Проте, як вказувалось вище, генпідрядником було лише частково оплачено надані послуги, внаслідок чого у Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» утворилась заборгованість в сумі 579 950,84 грн.

Судом також прийнято до уваги представлений позивачем до матеріалів справи акт від 21.12.2018р. взаємних розрахунків, складений сторонами до договору №16-02 від 22.02.2018р., згідно якого розмір заборгованості відповідача дорівнює заявленій до стягнення сумі грошових коштів.

До того ж, суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов'язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією із засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

Проте, відповідачем належних та допустимих у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів виконання в повному обсязі своїх грошових зобов'язань за договором №16-02 від 22.02.2018р. до матеріалів справи подано не було.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних і допустимих у розумінні ст.76 ,77 Господарського процесуального кодексу України доказів виконання своїх обов'язків за договором №16-02 від 22.02.2018р. не надав, господарський суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Дочірнього підприємства «Шляхове ремонтно-будівельне управління №100 Відкритого акціонерне товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 579 950,84 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (03151, м.Київ, вул.Народного Ополчення, будинок 11-А, ) на користь Дочірнього підприємства «Шляхове ремонтно-будівельне управління №100 Відкритого акціонерне товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (07335, Київська обл., Вишгородський район, село Демидів, ) заборгованість в розмірі 579 950,84 грн. та судовий збір в сумі 8699,26 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 29.12.2018р.

Суддя Спичак О.М.