ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/3163/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж, 64300, Харківська область, м. Ізюм, пр.-т. Незалежності, 33, ;

до Фізичної особи-підприємця Жернового Юрія Володимировича, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1;

про стягнення коштів у розмірі 18373,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулось з позовом до Фізичної особи-підприємця Жернового Юрія Володимировича про стягнення з останнього заборгованість за поставлену теплову енергію на підставі договору №521 купівлі-продажу теплової енергії від 17.11.2014, в період з грудня 2014 по травень 2018 у розмірі 18 373,39 грн., що складається з 11 966,65грн. - основного боргу, 3458, 13 грн. - пені, 635,58грн. - 3 % річних та 2 313,03грн. - інфляційних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.11.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п'ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення №029960, ухвала суду про відкриття провадження по справі від 23.11.2018 отримана відповідачем особисто ще 29.11.2018, таким чином 15-денний строк для надання відзиву сплив 13.12.2018, однак відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений ст. 251 ГПК України строк не надавав, а відтак суд дійшов висновку про те, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

За висновками суду в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження за наявними в у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

17 листопада 2014 року між позивачем (далі - заявник) та відповідачем (далі - боржник) укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді за №521 та присвоєно особовий рахунок 4101.

Відповідно до пункту 1.1. Договору Заявник зобов'язався постачати Боржнику теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені укладеним договором.

Теплова енергія постачалась Боржнику на об'єкти визначені у Додатку №4 до Договору, а саме: м. Ізюм, Харківська обл., вул. Соборна, буд.№41, площею 19,4кв.м. та м. Ізюм, Харківська обл., пр-т. Незалежності (колиш. Леніна), буд.№67-Б, площею 25,7кв.м.

Відповідно до пункту 2.1. Договору, теплова енергія постачалась Боржнику на потреби опалення - в період опалювального періоду

Згідно пункту 2.3. Договору, приймання-передача теплової енергії переданої Боржнику у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі теплової енергії.

Відповідно до пп.6.1.-6.5. розрахунки за теплову енергію повинні здійснюватись виключно у грошовій формі за тарифами, діючими на час розрахунків. Боржник до 20 числа розрахункового періоду - календарний місяць (п.6.3. Договору) - зобов'язаний сплатити Заявнику повну вартість заявленого обсягу теплової енергії (Додаток 1 до Договору) з урахуванням сальдо розрахунків на початку розрахункового періоду. В будь якому випадку як у разі розрахунків за показами приладів комерційного обліку так і у випадку розрахунків без таких приладів, в разі якщо обсяг фактично спожитої теплової енергії перевищує сплачений заявлений обсяг, вартість такого перевищення самостійно сплачується Споживачем не пізніше 20 числа періоду, наступного за розрахунковим. В разі якщо фактичне споживання теплової енергії нижче від сплаченого заявленого обсягу, вартість такого перевищення зараховується в рахунок оплати заявленого обсягу періоду, наступного за розрахунковим.

Пунктом 8.3. Договору, сторони визначили, що строк, у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Згідно з пунктами 10.1. Договору, сторони дійшли до взаємної згоди, що відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України умови цього Договору поширюються на відносини, які виникли між Сторонами до моменту укладення цього Договору, а в частині розрахунків до їх повного виконання. Зазначений Договір набрав чинності з 20 жовтня 2014 року та діє протягом невизначеного строку.

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 521 від 17.11.2014, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, а тому відносини, які склались між сторонами регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також Законом України "Про теплопостачання".

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурсі передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийняти: ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а такої забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частинами 1, 2 статті 275 та частиною 6 статті 276 Господарського кодексу Україні передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємстві (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Як вбачається з актів приймання передачі по особовому рахунку №4101, б/н від 31.12.2014р. за грудень 2014 року, б/н від 31.01.2015р. за січень 2015 року, б/н від 28.02.2015р. за лютий 2015 року, б/н від 31.03.2015р. за березень 2015 року, б/н від 30.04.2015р. за квітень 2015 року, б/н від 31.10.2015р. за жовтень 2015, б/н від 30.11.2015р. за листопад 2015, б/н від 31.12.2015р. за грудень 2015 , б/н від 31.01.2016р. за січень 2016, б/н від 29.02.2016р. за лютий 2016, б/н від 31.03.2016р. за березень 2016, б/н від 30.04.2016р. за квітень 2016, б/н від 31.10.2016р. за жовтень 2016, б/н від 30.11.2016р. за листопад 2016, б/н від 31.12.2016р. за грудень 2016, б/н від 31.01.2017р. за січень 2017, б/н від 28.02.2017р.за лютий 2017, б/н від 31.03.2017р. за березень 2017, б/н від 30.04.2017р. за квітень 2017, б/н від 31.10.2017р. за жовтень 2017, б/н від 30.11.2017р. за листопад 2017, б/н від 31.12.2017р. за грудень 2017, б/д за січень 2018, б/д за лютий 2018, б/н від 31.03.2018р. за березень 2018, б/н від 30.04.2018р. за квітень 2018; на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв теплову енергію на загальну вартість 16 980,10грн.. Водночас, відповідач частково погасив борг на суму 4671,75грн., але у зв'язку з неповним погашенням вартості раніше отриманої теплової енергії, за відповідачем сформувалася заборгованість в розмірі 11 966,65грн.

Відповідно до положень частини 6 статті 25 Закону України «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

На підставі чого позивач звернувся до суду з даним позовом щодо стягнення з відповідача за договором №521 купівлі-продажу теплової енергії від 17.11.2014, 11 966,65грн. - основного боргу, 3458,13 грн. - пені, 635,58грн. - 3 % річних та 2 313,03грн. - інфляційних.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 1 статті 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.

Стаття 526 Цивільного кодексу передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

До основних критеріїв належності виконання можна віднести відповідність виконання умовам договору та вимогам Цивільного кодексу та іншим актам законодавства. Оскільки статтями 9 та 627 ЦК визначений один із загальних принципів договірних правовідносин - принцип свободи договору, для визначення належності виконання зобов'язання перш за все необхідно встановити, чи відповідає виконання умовам укладеного сторонами цивільно-правового договору. При цьому не має значення, які це умови - істотні (ст. 638 ЦК), або ті, які сторони узгодили виключно за власною згодою. Якщо умова виконання закріплена у договорі, вона є обов'язковою для сторін та є критерієм належності виконання. До основних критеріїв належності виконання можна віднести також і відповідність виконання вимогам ЦК та інших актів цивільного законодавства. Такі вимоги діють або якщо сторони не визначили інших правил в договорі, або якщо ці норми є імперативними.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом на виконання умов договору №521 купівлі-продажу теплової енергії від 17.11.2014 позивач, згідно наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі, поставив відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води на загальну суму 16 980,10грн., водночас, з розрахунків позивача вбачається, що відповідач частково погасив борг на суму 4671,75грн., таким чином заборгованість у відповідача перед позивачем становить 11 966,65грн..

Зазначений розмір заборгованості також підтверджується актом звірки основної заборгованості станом на 30.04.2018, який підписаний та скріплений печатками позивача та відповідача без будь-яких заперечень чи зауважень.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів про протилежне, а також доказів які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, хоча відповідач мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 11 966,65 грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунків, які містяться в позовній заяві щодо нарахування інфляційних та 3% річних, позивач нараховує 3% річних та інфляційні за період прострочення розрахунку за поставлену теплову енергію грудень 2014 - квітень 2015, жовтень 2015 - квітень 2016, жовтень 2016 - квітень 2017, жовтень 2017 - квітень 2018. Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування інфляційних в розмірі 2313,03 грн. та 3% річних за користування коштами в сумі 635,58грн., суд провівши власні розрахунки встановив, що вони є обґрунтованими та вірно розрахованими, а тому в підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2.1 Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченного платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно з пунктом 7.3. Договору в разі порушення порядку розрахунків Споживач зобов'язаний в безспірному порядку сплатити Теплопостачальній організації, крім суми заборгованості, пеню в розмірі та в порядку визначеному Законом України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" від 20 травня 1999 року № 686-ХІУ.

За змістом частини 3 статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм па праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження своєї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100% загальної суми боргу.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 3458,13 грн., на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", враховуючи наявний в матеріалах справи акт звірки (по нарахуванню пені) станом на 30.04.2018, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з платіжних доручень №169 від 01.11.2018 на суму 1585,80грн. №27 від 21.06.2018 на суму 176,20грн., позивачем сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн., враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст. 129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 4, 13-15, 41-46, 80, 86, 129, 233, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Жернового Юрія Володимировича (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (64300, Харківська область, м. Ізюм, пр.-т. Незалежності, 33, ) заборгованість у розмірі 18 373,39 грн., що складається з 11 966,65грн. - основного боргу, 3458, 13 грн. - пені, 635,58грн. - 3 % річних та 2 313,03грн. - інфляційних, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762, 00 грн..

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29.12.2018.

Суддя Н.А. Новікова