ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.10.2018 м. Ужгород Справа № 914/1723/15

Господарський суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Васьковського О.В.,

За участю секретаря судового засідання Дергачової Ю.А.

розглянувши матеріали справи №914/1723/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Комлайт", м. Київ

до відповідача 1 товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс А", м. Ужгород

до відповідача 2 публічного акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний

банк", м. Ужгород

за участю третьої особи, яка

не заявляє самостійних вимог

щодо предмету спору на стороні

відповідачів приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя Аліса Віталіївна, м. Ужгород

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна

з незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження майна

Представники:

від позивача - Тарасенко Т.П., арбітражний керуючий (посвідчення №786 від 27.05.13р.)

від відповідача 1 - Мікрюков С.В. (дов. б/н від 27.09.18р. )

від відповідача 2 - Паращинець М.М. (дов.№27/18 від 23.03.18)

від третьої особи - не з'явився

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комлайт" звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс А" та публічного акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", яким просить суд визнати недійсним договори купівлі-продажу земельної ділянки та об'єкта незавершеного будівництва, укладені 18.02.2014 та 25.02.2014 відповідно, витребувати вказане майно з незаконного володіння, а також скасувати державну реєстрацію іпотеки та обтяження майна.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач зареєстрував право власності на майно, відносно якого було накладено мораторій в межах розгляду справи про банкрутство товариства - позивача. Здійснивши реєстрацію права власності, нотаріус не дослідив вищезазначені факти, не перевірив чи має ПАТ "Комерційний інвестиційний банк" зареєстроване право власності на майно, а замість цього вдався до самостійної реєстрації, яка мала здійснюватися відповідним територіальним органом державної реєстрації прав. Наголосив, що стороною договору іпотеки №02-4/4ф-45 від 02.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф., є ТОВ "Комлайт", яке виступило майновим поручителем товариства з обмеженою відповідальністю "Компроф" за договором кредиту. На день вчинення оспорюваної реєстраційної дії ТОВ "Компроф" було ліквідовано, відтак, вимоги ПрАТ "Комінвестбанку" до вказаного товариства вважалися погашеними з моменту винесення відповідної ухвали про ліквідацію, тобто з 15.04.2013.

Ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 06.02.2015 позов надіслано за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.06.2015 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Комлайт" прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

У поданому суду відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурс А" вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Вважає, що спірне майно, яке є предметом оспорених договорів купівлі-продажу та відповідно реєстраційних дій, набуто ним правомірно та на законних підставах у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідач 2 також подав суду заперечення проти позову, позовні вважає вимоги неправомірними та такими, що не відповідають вимогам матеріального та процесуального права з наступних підстав. По-перше, у ТОВ "Комлайт" відсутні підставі для звернення до суду з позовом про скасування договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює виключний перелік підстав, з яких ліквідатор може звертатися до господарського суду в межах справи про банкрутство з позовами щодо недійсності або спростування судом правочинів (договорів) боржника. Проте ТОВ "Комлайт" звернувся до суду про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, укладених між ТОВ "Ресурс А" та АТ "Комерційний інвестиційний Банк", тобто вказаний суб'єктний склад виключає участь ТОВ "Комлайт", як боржника, в розумінні статті 20 Закону України "Про банкрутство". По-друге, вчиняючи оспорену позивачем реєстраційну дію - нотаріус не вийшов за межі своїх повноважень, оскільки така дія була зумовлена вчиненням ним нотаріальної дії з нерухомим майном, внаслідок якої виникло речове право, а саме: реєстрація права власності на предмет іпотеки було проведена в ході укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. По-третє, під час реєстрації права власності на предмет іпотеки нотаріусом було перевірено факт невиконання боржником умов договору кредитної лінії №02-1/3л-35 від 02 квітня 2007 року, оскільки саме банком - відповідачем 2 було надано довідки №01-16/юр-74 від 25 лютого 2014 року про розмір непогашеної заборгованості ТОВ "Компроф" перед іпотекодержателем - відповідачем 2, тобто дотримано вимоги ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно" та їх обтяжень". Крім того, правомірність дій нотаріуса як державного реєстратора додатково підтверджується листом Головного управління юстиції у Закарпатській області від 14.10.2014 року №П-111/04-14, в якому зазначено, що при вчиненні нотаріальних дій порушень не було виявлено. По-четверте, твердження про припинення дії Договору іпотеки у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого цією іпотекою, внаслідок ліквідації боржника вважає помилковим. Пояснив, що про наявність боргу та вимогу його погасити Позивачу (ТОВ "Комлайт") було достовірно відомо, що підтверджується повідомленням АТ "КОМІНВЕСТБАНК" від 23.02.2011 за № 01-16/юр- 69 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, на якому наявний підпис одержувача та зазначено одержання листа 25.02 2011р.) та виконавчим написом від 24.01.2011 р. за №3. На час повідомлення про прострочену заборгованість та вчинення виконавчого напису ТОВ "Компроф" ліквідовано не було, тому вказані правовідносини вважає такими, що перейшли в площину виконання. Крім того, наголосив на положенні ч. 2 ст. 223 ЦПК України, яким передбачено, що не можна оспорювати правовідносини, які вже встановлені, тобто те, що Договір іпотеки був чинний. По-шосте, щодо твердження позивача про неправомірну реєстрацію права власності на нерухоме майна на стадії ліквідації підприємства, а також під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, то вважає, що Банк з дотриманням встановленої законом черговості, не порушуючи прав інших кредиторів, здійснив погашення своїх грошових вимог за рахунок предметів іпотеки у першу чергу.

Додатково наголосив, що згідно з п. 5.2 Договору іпотеки Іпотекодержатель (Банк) набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадку ліквідації Іпотекодавця, а також у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності Іпотекодавця або визнання його банкрутом.

Крім того, заявивши вимогу про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна, позивачем зазначено нормативне обґрунтування різних правових механізмів, як віндикаційного, так і негаторного способу захисту, одночасне застосування яких не допускається.

Ухвалами суду від 17.07.2015 та від 14.04.2016 провадження у справі було зупинено до вирішення адміністративної справи №813/204/15 про визнання незаконними дій приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дроботі А.В. щодо реєстрації 18.02.14 та 25.02.14 права власності за відповідачем 2; визнання протиправними та скасування рішень приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дроботі А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.02.14 та 25.02.14.

Ухвалою суду від 16.04.2018 року провадження у справі поновлено, при цьому подальший розгляд справи здійснювався відповідно до Господарського процесуального кодексу України в редакції від 15.12.2017 року, в зв'язку з чим у справі проведено підготовче провадження.

Відповідачем 2 подано суду відзив на позов, яким підтримав надані раніше суду письмові заперечення. Наголосив, що правовою підставою передачі речі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є обов'язкове застереження в договорі іпотеки щодо задоволення вимог іпотекодержателя вказаним способом. Саме такий спосіб передачі права власності прямо передбачений в п.5.5 Договору іпотеки від 02.04.2007 року,

В ході підготовчого провадження позивачем заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору, обґрунтовуючи його особливим майновим станом-банкрутством. На підтвердження вказаної обставини подав суду постанову Господарського суду Львівської області від 04.02.2014 в справі №914/158/14, баланс підприємства, реєстр вимог кредиторів, довідку про наявність банківського рахунку, інформацію про ліквідацію банку, а також лист-відповідь Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області №1509/т/07-14-08-00 від 08.06.2018.

Ухвалою суду від 30 липня 208 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дроботю Алісу Віталіївну.

У встановлений судом строк залучена третя особа письмових пояснень по суті спору не надала, про причини неявки в судове засідання не повідомила.

Враховуючи особливості розгляду даної справи, що полягають у характері спору, з метою об'єктивного, повного та всебічного розгляду справи, дотримання рівності сторін та змагальності процесу, суд застосував положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, продовживши строк вирішення спору у справі та розглянув її протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами спору .

У судовому засіданні 26.10.2018 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Договором іпотеки №02-4/4з-45 від 02.04.2007 року, укладеним між Іпотекодавцем - ТзОВ "Комлайт" та Іпотекодержателем ПАТ "Комінвестбанк", забезпечено вимогу Іпотекодержателя, що випливає з Договору кредиту №02-1/3л-35 від 02.04.2007 та Додаткового договору до нього №5 від 23.01.2009(а також усіх додаткових договорів до нього), укладеного між Іпотекодержателем та ТОВ "Компроф", за умовами якого останній зобов'язаний до 23 січня 2010 року повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 2200000грн, сплатити проценти за користування ним у розмірі 22 % відсотків річних, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених даним кредитним договором. Відповідно до вказаного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на умовах, передбачених цим Договором.

Предметом іпотеки було належне іпотекодавцю - ТОВ "Комлайт" майно: незавершене будівництво заводу по виготовленню конструкцій, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Соломоново, вул. Перемоги, буд. 29 (реєстраційний номер об'єкту 18163172, Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №13889647, виданий Ужгородським РДПТІ 15.03.2007) та земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 2,0001 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Соломоново, вул. Перемоги, буд. 29 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №020740, виданий Соломонівською сільською радою від 24.03.2006 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №-002).

У вказаному Договорі іпотеки діяло застереження про перехід права власності на заставне (іпотечне) майно в користь Іпотекодержателя у разі невиконання зобов'язань за договором кредиту №02-1/3л-35 від 02.04.2007 року, який був підставою для укладення вищезазначеного договору іпотеки.

Так, п.5.5.1 договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим або кредитним договором у встановлений Іпотекодержателем строк, такі вимоги задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Скориставшись правом звернення стягнення на предмет іпотеки, 13.02.2014 року ПАТ "Комінвестбанк" звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дроботі А.В. із заявами про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Соломоново, вул. Перемоги, буд. 29. Рішення про державну реєстрацію права власності № 10992268 було прийняте нотаріусом 18.02.2014 року.

В подальшому, ПАТ "Комінвестбанк" уклав договір купівлі-продажу зазначеної ділянки із ТзОВ "Ресурс А", датований 18.02.2014 року.

Згодом, 25.02.2014 року ПАТ "Комінвестбанк" звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дроботі А.В. із заявою про реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва заводу по виготовленню конструкцій, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Соломоново, вул. Перемоги, буд. 29. Рішення про державну реєстрацію права власності № 11158187 було прийняте нотаріусом 25.02.2014 року.

Вказаний об'єкт незавершеного будівництва також був відчужений ТзОВ "Ресурс А" шляхом укладення договору купівлі-продажу з ПАТ "Комінвестбанк" від 25.02.2014 року.

Таким чином, 18.02.2014 року та 25.02.2014 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботею А.В. як державним реєстратором на підставі договору іпотеки №02-4/4з-45, посвідченого 02.04.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстровано перехід права власності до Приватного акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк" на земельну ділянку та об'єкт незавершеного будівництва, а згодом, від Приватного акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс А".

Поряд з цим, постановою Господарського суду Львівської області від 04.02.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Комлайт" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Відповідне повідомлення офіційно оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 05.02.2014 року за №808.

В ході проведення ліквідаційної процедури на виконання своїх повноважень ліквідатором товариства "Комлайт" заявлено позов, яким останній просить суд визнати недійсними укладені після задоволення своїх вимог як Іпотекодержателя та отримання права власності на предмет іпотеки Приватним акціонерним товариством "Комерційний інвестиційний банк" з товариством з обмеженою відповідальністю "Ресурс А" договори купівлі-продажу земельної ділянки та об'єкта незавершеного будівництва від 18.02.2014 та 25.02.2014; витребувати вказане майно з незаконного володіння ТОВ "Ресурс А", а також скасувати державну реєстрацію іпотеки та обтяження майна, здійсненої приватним нотаріусом після їх укладення.

Підставою позову ліквідатором зазначено перевищення нотаріусом як державним реєстратором своїх повноважень, оскільки здійснена ним реєстрація права власності була проведена без вчинення нотаріальної дії. Окрім того, на час вчинення оскаржуваних дій нотаріусом не перевірено та не взято до уваги факт припинення основного зобов'язання у зв'язку з ліквідацією юридичної особи ТОВ "Компроф" - боржника, яке забезпечувалося договором іпотеки №02-4/4з-45 від 02.04.2007 року, адже, відповідно до його п. 6.2 договір іпотеки припиняє чинність у разі припинення основного зобов'язання, забезпеченого цією іпотекою. Саме тому, ліквідатор вважає, що на момент звернення Приватного акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк" до нотаріуса право іпотеки було припинене. Окремою підставою позову зазначено порушення нотаріусом вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки ним було зареєстровано право власності на майно, щодо якого було накладено мораторій в межах справи про банкрутство. Стосовно ж вимоги про витребування майна з незаконного володіння, то покликаючись на ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, вважає, що відповідач1 є добросовісним набувачем, однак, спірне майно вибуло з володіння власника - позивача поза його волею, відтак, повинно бути повернуто власнику.

Розглянувши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши та оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов наступних висновків.

Предметом позову є визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та застосування наслідків визнання їх недійсними. Особливістю спору є те, що укладенню таких договорів передувало набуття продавцем права власності шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, здійснене до того ж під час процедури банкрутства іпотекодавця-позивача.

За таких обставин у вирішенні спору слід застосовувати норми Цивільного кодексу України, Закон України "Про іпотеку", а також Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"(далі-Закону України про банкрутство).

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Досліджуючи порядок укладення спірних договорів судом встановлено, що на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10985129 від 18.02.2018 та №11158187 від 25.02.2014 приватним нотаріусом Дроботею А.В. зареєстровано право власності на земельну ділянку та об'єкт незавершеного будівництва (Інформаційні довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майн, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №№125016110 та 125018203, сформованих 23.05.2018).

Наведені дії цілком узгоджуються з положеннями іпотечного договору та зі змістом ч.ч. 1 - 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

За таких обставин, будучи належним власником вказаного нерухомого майна банк відповідно до правомочностей власника майна вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, уклав договір купівлі-продажу, відчуживши його товариству з обмеженою відповідальністю "Ресурс А".

Однак, в ході судового розгляду провадження у справі зупинялося з огляду на оскарження позивачем дій приватного нотаріуса щодо реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ПрАТ "Комерційний інвестиційний банк" в суді адміністративної юрисдикції. Позивачем подано суду рішення в адміністративній справі №813/204/15, якими визнано незаконними дії приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дроботі Аліси Віталіївни щодо реєстрації 18.02.2014 року права власності за приватним акціонерним товариством "Комерційний інвестиційний банк" на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 2,0001 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Соломоново, вул. Перемоги, буд. 29, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1, а також щодо реєстрації 25.02.2014 року права власності за приватним акціонерним товариством "Комерційний інвестиційний банк" на незавершене будівництво заводу по виготовленню конструкцій, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Соломоново, вул. Перемоги, буд. 29, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 10985129 від 18.02.2014 та індексний номер: 11158187 від 25.02.2014 року визнано протиправними та скасовано. У своїх рішеннях адміністративний суд дійшов висновку, що дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном, тобто з огляду на порушення процедури оформлення права власності іпотекодержателем.

Слід зазначити, що вказане рішення набрало законної сили 29.02.2016, однак, відповідно до вищенаведеної Інформаційної довідки оскаржені позивачем записи/рішення станом на 23.05.2018 не вилучені.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

За таких обставин справи та з огляду на відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, твердження позивача про недотримання банком вимог чинного законодавства при укладенні спірних договорів з огляду на відсутність права розпоряджатися спірним майном, не є доведеним належними та допустимими доказами. Істотні умови договору сторонами погоджено, загальні вимоги. додержання яких є необхідним для їх чинності сторонами дотримано, відтак підстави для визнання їх недійсними у суду відсутні.

З огляду на чинність договорів відсутні підстави і для задоволення похідної вимоги - про скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження майна, здійсненої після їх укладення.

Поряд з цим, враховуючи покликання позивача у позовній заяві на неправомірність набуття права власності відповідачем 2 - Іпотекодержателем, хоча це і не входить до предмету доказування у даній справі, судом констатовано наступне.

Стосовно твердження позивача про припинення права іпотеки.

Відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які забезпечувальні зобов'язання, які випливають із основного зобов'язання, не повинні припиняти свою дію у разі, якщо основне зобов'язання залишилося невиконаним.

За змістом ст. 11 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку", іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) бере на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки)), у тому числі й ті, що виникають внаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із ЄДРПОУ. Оскільки покладення цих ризиків на особу, яка видала забезпечення, відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме із кредитором, то всі взяті ризики слід покладати на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника. Отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов'язок заставодавця (іпотекодавця) із несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків має бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Відтак, сам факт ліквідації боржника за кредитним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Саме по собі постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням і його виключення з ЄДРПОУ не призводить до припинення зобов'язання іпотекодавця з виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання, якщо до цього іпотекодержателем було реалізовано його право на звернення стягнення на іпотечне майно, передбачене частинами 1, 2 ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону № 898-IV, а боржник належним чином не виконував узяті на себе зобов'язання з погашення боргу (постанова Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 3-952гс15).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 10.02.2016 р. по справі №6-216цс14, від 10.02.2016 р. по справі №6-84цс-15, від 06.07.2016 по справі №3-578гс16, від 12.10.2016 р. №5/25-38.

Матеріали справи містять вимогу іпотекодержателя №01-16/юр-70 від 23.02.2011 про сплату суми заборгованості, яка виникла у боржника за основним зобов'язанням, поданою разом із застереженням про початок процедури звернення стягнення на заставлене майно у випадку незадоволення такої вимоги. Таким чином, іпотекодержатель виставивши вимогу до іпотекодавця реалізував своє право на звернення стягнення на іпотечне майно, відтак, укладений між банком та ТОВ "Комлайт" договір іпотеки не може вважатися припиненим.

Далі, судом встановлено, що 30.01.2014 року Господарським судом Львівської області порушено провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Комлайт", внаслідок чого введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 19 Закону України про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

З огляду на наведене, реалізація приватним акціонерним товариством "Комерційний інвестиційний банк" як іпотекодержателем свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів - 18.02.2014 та 25.02.2014, тобто з порушенням встановленої Законом про банкрутство процедури.

Поряд з цим, 04.02.2014 року судом винесено постанову про визнання вказаного товариства банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Слід зазначити, що за положенням ст. 42 Закону про банкрутство майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

З аналізу наведеного випливає, що права іпотекодержателя гарантовані тим, що сума коштів, отримана від реалізації заставного майна, виплачується йому, якщо тільки вона не перебільшує суму його боргу. При цьому, ці кошти не можна витратити навіть на відшкодування судових витрат чи зарплату арбітражного керуючого.

В межах даної справи предметом спору є майно, яке не ввійшло і не могло ввійти до ліквідаційної маси, оскільки є предметом іпотеки за Договором №02-4/4з-45.

Іпотекодержателем - відповідачем 2 реалізовано своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку і ця реалізація була здійснена поза межами процедури банкрутства, що є порушенням передбаченого законом про банкрутство порядку.

Однак, важливим аспектом у даній ситуації є те, що так чи інакше саме іпотекодержатель (забезпечений кредитор) має першочергове право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, при чому спосіб задоволення таких вимог може бути обрано ним на свій розсуд відповідно до умов іпотечного договору, як от в даному випадку-шляхом переходу до нього права власності на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обовязковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

У преамбулі та статті 6 §1 Конвенція гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 р. по справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

В даному випадку, констатуючи порушення вимог закону відповідачем 2 при реалізації свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, навіть у випадку задоволення позову та повернення спірного майна позивачеві, не забезпечить відновлення права позивача на володіння, користування та розпорядження спірним майном, оскільки в будь-якому випадку право на таке майно в силу умов договору іпотеки та встановлених судом обставин справи належить банку як іпотекодержателю.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає обставинам справи та не може забезпечити справедливе вирішення спору в обраний ним спосіб.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача про витребування спірного майна від набувача - відповідача 1 в порядку ст. 388 Цивільного кодексу України, як такого, що вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Позивач самостійно та добровільно погодив з відповідачем 2 - банком умови укладеного між ними договору; такий договір є дійсним, відтак, є обов'язковий до виконання. Можливість та підстави переходу права власності на спірне майно були погоджені сторонами та обумовлені певними обставинами, з настанням яких право на майно отримав іпотекодержатель.

Таким чином, підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про відмову в позові.

Відповідно до ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 4, 27, 42, 46, 73-79, 86, 129, 202, 222, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

в задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов'язковому виконанню на території України в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку ст.256 Господарського процесуального кодексу України до Західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 06.11.2018.

Суддя О.В. Васьковський