ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. Справа №909/652/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Оліяр" б/н від 13.02.2018 (вх. № ЗАГС 01-05/171/18 від 16.10.2018)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2018 (суддя Матуляк П.Я., повний текст складено 25.01.2018)

у справі № 909/652/17

за позовом: приватного підприємства "Оліяр" (надалі ПП "Оліяр"), с. Ставчани, Пустомитівський район, Львівська область

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський завод "Промприлад" (надалі ПАТ "Івано-Франківський завод "Промприлад"), м. Івано-Франківськ

про стягнення збитків у розмірі 148 364,59 грн.

за участю учасників справи:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 26.01.2017)

від відповідача: ОСОБА_3 адвокат (договір б/н від 08.08.2018)

Відповідно до п.9 ч.1 Перехідних положень ГПК України в редакції від 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ВСТАНОВИВ:

10.07.2017 ПП «Оліяр» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ "Івано-Франківський завод "Промприлад" про стягнення збитків у розмірі 148 364,59 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог а.с. 35-36 том І).

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.2018 у справі № 909/652/17 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що системний аналіз матеріалів справи та норми чинного законодавства не дали суду підстав для висновку про те, що поведінка відповідача є протиправною, а позивачем суду не доведено зворотнього. При цьому судом враховано, що відповідачем вживалися заходи для встановлення причин некоректної роботи лічильника - здійснювалося обстеження лічильника, пропонувалося позивачу здійснити розборку та гарантійний ремонт лічильника та заявлялося клопотання про призначення судової експертизи, в той час, коли позивач не сприяв встановленню причин виходу лічильника з ладу, вважаючи доведеною вину відповідача. Крім того, позивачем не доведено суду причинного звязку між діями відповідача та збитками. Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено в діях відповідача наявності усіх обов'язкових елементів складу правопорушення, в звязку з чим позовні вимоги вважає необґрунтованими.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПП «Оліяр» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що за змістом ст. 675, ст. 679 ЦК України та 269 ГК України саме продавець відповідає за недоліки товару, виявлені протягом гарантійного строку, якщо він не доведе, що вони виникли внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дії третіх осіб, випадку або непереборної сили. Тобто, обовязок доведеності відсутності своєї вини покладається в даному випадку на відповідача. Звертає увагу на те, що факт виявлення некоректної роботи лічильника підтверджується актами №4 від 17.01.2017 та № 04/16/17 від 28.01.2017.

16.04.2018 ПП «Оліяр» подано клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи для визначення розміру збитків.

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 364/18 від 28.09.20218, експертом за дослідженими документами визначено розмір збитків на загальну суму 119 301,01 грн.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/1906/18 від 19.03.2018, вх№ 01-04/2387/18 від 10.04.2018), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд, встановив наступне.

На підставі рахунку-фактури № 1157 від 12.10.2016 та накладної №1157 від 21.10.2016 ПП "Оліяр" придбало у ПАТ "Івано-Франківський завод "Промприлад" лічильник газу G 250 ЛГ-К-100-1/20-0,63-1-Ex заводський номер 1123, який був оплачений, що підтверджується платіжним дорученням №2365 від 20.10.2016 на суму 22 579,20 грн. (а.с. 10-12 том І).

Відповідно до паспорту лічильника (розділи 3, 8) - лічильник відповідає ТУ У 3.48-3-2002 і визнаний придатним для експлуатації, та введений в експлуатацію ТзОВ "Юнам-сервіс" 04.01.2017 (а.с. 13-18 том І).

11.01.2017 працівниками ПАТ Львівгаз виявлено некоректність роботи зазначеного лічильника, про що складено акт про порушення №000005. Зокрема зазначено, що представниками ГРМ було проведено обстеження комерційного вузла обліку. Виявлено розбіжності між показником ПрЛГ № 11123, 2016р.в та показником лічильника по коректорі в обємі 40 м3. Візуально виявлено підмінювання облікового механізму. В п.4, п.5 акту вказано, що для усунення порушення споживачу необхідно направити лічильник на позачергову повірку в СЦ ПАТ «Львівгаз» (а.с. 19).

17.01.2017 ДП «Львівстандартметрологія» було здійснено перевірку технічного стану вказаного лічильника, за наслідками якої встановлено, що даний лічильник не вкладається в параметри допустимих похибок; обліковий механізм працює ривками; втручання в роботу даного лічильника не виявлено; даний лічильник потребує ремонту, про що складено акт № 4 (а.с. 39 том І). 17.01.2017 ДП «Львівстандартметрологія» було видано довідку про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 35/17-252, в якій зазначено, що лічильник газу зав.№ 11123 виробник «Промприлад» є непридатним в звязку з тим, що основна допустима похибка перевищує допустиме значення (а.с. 38 том І).

ПП «Оліяр» листом № 01/09 від 17.01.2017 звернувся до ПАТ «Івано-Франківський завод «Промприлад»», в якому просило провести гарантійний ремонт спірного лічильника (долучено до матеріалів апеляційного провадження).

28.01.2017 ПАТ "Івано-Франківський завод "Промприлад" обстежено вказаний лічильник, про що складено акт №04/16/17. При перевірці лічильника на повірочні установці Темпо-11 виявлено, що метрологічна характеристика не відповідає ТУ. При цьому зазначено, що лічильник підлягає ремонту, причини виходу з ладу лічильника можна визначити після його розборки (а.с. 20 том І).

17.02.2017 ПАТ "Львівгаз" складено акт-розрахунок, яким ПП «Оліяр» донараховано 151 521,49 грн. вартості обєму природного газу за період з 11.01.2017 по 12.01.2017 (період некоректної роботи лічильника), який позивачем 05.04.2017 було оплачено платіжним дорученням №882 (а.с. 21-22 том І).

Позивач вважає, що саме через поставку відповідачем лічильника неналежної якості, що не відповідав ТУ, ПП «Оліяр» зазнав додаткових витрат, які позивач сплатив ПАТ «Львівгаз» в розмірі 151 521,49 грн. за вартість обєму природного газу за період некоректної роботи лічильника, в звязку з чим просить суд стягнути з відповідача 148 364,59 грн збитків (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 35-36 том І).

В свою чергу, відповідач проти позову заперечує, вважає його необґрунтованим та безпідставним. Стверджує, що позивачем не доведено причинно-наслідкового звязку та вину відповідача в понесенні ПП «Оліяр» збитків, оскільки позивач відмовився передати лічильник на розборку для встановлення дійсної причини виходу його з ладу. Вважає, що перевищення ЗВТ лічильника газу, могло виникнути з вини позивача в результаті порушення правил експлуатації лічильника газу або з вини ПАТ «Львівгаз» в результаті подачі засміченого газу.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Частиною 1 ст. 175 ГК України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч.1, ч.2 ст. 205 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами у справі на підставі видаткової накладної виникли правовідносини, які за своєю правовою природою є такими, що випливають із договору поставки, тому до них слід застосовувати відповідні положення Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно з ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж норми ЦК України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дана норма кореспондується з приписами ст. 265 ГК України, якою визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.268 ГК України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми. У разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, покупець має право вимагати від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника.

Наведені правові норми кореспондуються зі статтями 673- 675 ЦК України.

Згідно з паспортом лічильника (розділи 3, 8), копія якого знаходиться в матеріалах справи, на момент його поставки позивачу лічильник відповідав ТУ У 3.48-3-2002 і визнаний придатним для експлуатації (а.с. 13-18 том І).

Позивач стверджує, що в процесі експлуатації лічильника було виявлено його несправність, як на доказ посилається на акт №4 від 17.01.2017 та довідку про непридатність № 35/17-252 від 17.01.2017 (а.с. 38-39 том І).

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази повірки вхідного контролю ПАТ «Львівгаз» на введення в експлуатацію лічильна газу G250ЛГ-К-100-1/20-0,63-1-Ех заводський номер 11123, який би засвідчив, що перед встановленням та опломбуванням лічильника на вузол обліку газу, такий відповідав ТУ У 3.48-3-2002 і був придатним для експлуатації.

В силу ст.269 Господарського кодексу України строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред'явлення постачальникові претензій у зв'язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу. Постачальник (виробник) гарантує якість товарів у цілому. Постачальник (виробник) зобов'язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. (ст.679 ЦК України).

Зі змісту акту обстеження спірного лічильника № 04/16/17 від 28.01.2017 вбачається, що 18.01.2017 позивачем передано відповідачу спірний лічильник для гарантійного ремонту. Відповідачем обстежено вказаний лічильник та встановлено, що метрологічна характеристика не відповідає ТУ; при цьому зазначено, що лічильник підлягає ремонту, причини виходу з ладу лічильника можна визначити після його розборки (а.с. 20 том І).

Проте, доказів передання спірного лічильника на розборку для встановлення причини виходу його з ладу в матеріалах справи відсутні.

З метою встановлення причини некоректної роботи лічильника, в суді першої інстанції було призначено судову трасологічну експертизу, проте Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз листом вих.№6885 від 20.10.2017 повідомив суд про те, що питання №2 та №3 виходять за межі компетенції експерта-трасолога і не можуть бути вирішені спеціалістами інституту (а.с. 60-63, 65 том І). З огляду на неоплату відповідачем з наведених вище підстав рахунку на проведення експертизи, матеріали справи повернуто суду без виконання вимог ухвали від 19.09.2017 (а.с. 67 том І).

Як зазначає суд першої інстанції, представником відповідача в судовому засіданні було запропоновано здійснити розборку лічильника та встановити причини його некоректної роботи відповідачем як виробником лічильника, проте представник позивача в судовому засіданні від такої пропозиції відмовився. Також, представник відповідача зазначив, що крім виробника лічильника, його розборку та встановлення причин некоректної роботи можуть здійснити центри стандартизації, метрології та сертифікації або газові господарства, проте представник позивача зауважив, що вважає доведеною вину відповідача у некоректній роботі лічильника.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції, з метою встановлення причини некоректної роботи спірного лічильника, було запропоновано сторонам провести спільне обстеження лічильника газу G250ЛГ-К 100-1/20-0,63-1-Ех заводський номер 11123.

14.12.2018 за результатами спільного обстеження вказаного лічильника було складено акт № 27/16/18, в якому зазначено, що даний лічильник газу є придатним до експлуатації. Імовірною причиною виходу з ладу лічильника було сильне засмічення камери вимірювача. Нерівномірне обертання цифрового колеса не впливає на метрологію лічильника газу. Даний акт підписано обома сторонами, зі сторони представника ПП «Оліяр» зазначено, що розборка лічильника не проводилася, не заперечував щодо розборки (долучено до матеріалів апеляційного провадження).

В свою чергу позивач долучив до матеріалів апеляційного провадження висновок № 0213П-04/18 ДП «Івано-Франківський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 17.12.2018, в якому зазначено, що на підставі результатів експертної повірки даний лічильник визнається таким, що не відповідає вимогам Інструкції Фб2.784.008.Д2 «Інстркуція. Лічильник газу турбінні ЛГ (СГ), ЛГ-К-Ех (СГ-К-ЕХ). Методика повірки» і визнається непридатним до застосування.

В контексті наведеного суд констатує відсутність документально підтверджених причин некоректної роботи лічильника.

В силу ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.2 ст.217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарській санкції.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Предметом спору у даній справі є питання наявності підстав покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню збитків, завданих, як стверджує позивач, внаслідок поставки неякісного лічильника.

За змістом положень ст.ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Згідно ч.1 ст.226 ГК України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

За приписами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

При цьому обов'язок доведення в суді факту протиправної поведінки відповідача, розміру завданої шкоди, а також прямого причинного зв'язку між ними покладається на позивача з документальним підтвердженням обґрунтованого розрахунку суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Водночас, відсутність або ж недоведеність хоча б одного елементів складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди (збитків).

Виходячи з приписів ст.22 ЦК України, ст.ст.224, 225 ГК України, суд констатує, що збитки мають правову природу, яка не ототожнюється з будь-якими сумами, які особа повинна сплатити у звязку з виконанням умов договору, оскільки під збитками слід розуміти реальну втрату матеріальних цінностей, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, або втрата доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

В контексті наведеного суд погоджується із висновком позивача про те, що завдані йому збитки є додатковими витратами (реальними збитками). При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Відтак, сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Проаналізувавши матеріали справи та вищенаведені норми права, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено противправної поведінки відповідача у заподіяних, як вважає позивач, збитках. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем вживалися заходи для встановлення причин некоректної роботи лічильника - здійснювалося обстеження лічильника, пропонувалося позивачу здійснити розборку та гарантійний ремонт лічильника та заявлялося клопотання про призначення судової експертизи, в той час, коли позивач не сприяв встановленню причин виходу лічильника з ладу, вважаючи доведеною вину відповідача.

Щодо переконання скаржника про доведеність вини відповідача у поставці неякісного товару, то колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази дійсної причини виходу з ладу спірного лічильника. Натомість, як зазначалося вище, станом на момент купівлі спірне обладнання відповідало технічній документації, яка встановлює вимоги до його якості.

Також слід зазначити, що суди як першої інстанції та і другої сприяли у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенню даного спору, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у справі, було надано сторонам можливість встановити дійсну причини виходу із ладу спірного лічильника.

Проте, оскільки в матеріалах справи відсутні такі докази (дійсна причини виходу із ладу спірного лічильника), то колегія суддів вважає, що позивачем не доведено причинного звязку між діями відповідача та збитками, зокрема, що такі виникли із вини відповідача.

Відтак, з огляду на викладене, не встановивши в діях відповідача наявність всіх обов'язкових елементів складу правопорушення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволені позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено свої доводи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2018 у справі № 909/652/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1