Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/928/18
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця",

вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680;

в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

Акціонерного товариства "Українська залізниця",

вул. Пантелеймонівська, 19,м.Одеса,65012;

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент",

с.Ямниця,Тисменицький район, Івано-Франківська область,77422;

про стягнення 80 085,28грн, з яких: 65 923,00грн - штраф, 14 162,28грн - додаткові витрати,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - начальник юридичного сектору, (довіреність №2781 від 01.11.2018);

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, (довіреність №01/1961-8/1 від 18.12.2018).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" 80 085,28грн, з яких: 65 923,00грн - штраф, 14 162,28грн - додаткові витрати.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

При цьому судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950 ратифікованої Україною 17.07.1997 (набрала чинності для України 11.09.1997), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема цивільного характеру. Одночасно реалізація "права на суд" передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого згідно із статтею 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010, Чуйкіна проти України заява № 28924/04 від 13.01.2011).

Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що 27.11.2018 проведено державну реєстрацію Статуту Акціонерного товариства "Українська залізниця" в новій редакції, згідно якого Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" перейменовано на Акціонерне товариство "Українська залізниця", а у відповідності до протоколу засідання правління АТ "Українська залізниця" №Ц-64/91 від 04.12.2018 регіональну філію "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" перейменовано на регіональну філію "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Позовні вимоги представник позивача підтримав в повному обсязі вказуючи при цьому на

- залізничну накладну №37488780 від 15.04.2018, згідно якої відповідачем - ПрАТ "Івано-Франківськцемент" зі станції Ямниця Львівської залізниці здійснено відправлення вагону №52680394 з вантажем - цемент всякий марки до М-400 в тарі, масою 65 800кг, вантажопідйомністю 68т, до станції Подільськ Одеської залізниці, одержувач ТОВ "Сомік";

- положення статті 24 Статуту залізниць України на підставі якої, на станції Подільськ Одеської залізниці проведено перевірку маси вантажу у вагоні №52680394 та встановлено, що фактична маса вантажу складає - 79 600кг., що перевищує масу вантажу, зазначену відповідачем у залізничній накладній №37488780 від 15.04.2018 на 13 800кг та понадвантажопідйомність на 11 600кг, про що складено акт загальної форми ГУ-23 №2797 від 25.04.2018, комерційний акт (форма ГУ-22) №406802/33 від 25.04.2018;

- приписи статей 118, 122 Статуту залізниць України у відповідності до яких, за невірно вказану у залізничній накладній №37488780 від 15.04.2018 масу вантажу, відповідачу нараховано штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати - 13 184,60грн на загальну суму 65 923,00грн;

- акт загальної форми №39 від 27.04.2018 у відповідності до якого, позивачем понесено додаткові витрати, що складаються з плати за користування вагоном, плати за зберігання, збору за маневрову роботу, телеграфного збору, збору за зважування, провізної плати на загальну суму 14 162,28грн, які на підставі статті 124 Статуту залізниць України підлягають відшкодуванню відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами статей 24, 37, 118, 122, 124, 129 Статуту залізниць України.

Представник відповідача у поданому відзиві на позов №01/1843-8/1 від 19.11.2018 (вх№18031/18 від 20.11.2018) звертає увагу суду на пункт 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 у відповідності до якого, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, в той час як комерційний акт (форма ГУ-22) №406802/33 від 25.04.2018 підписано, зокрема ДСКГ (інженер з організації розшуку вантажу) посадові обовязки якого, не передбачають права на підписання комерційних актів, а отже на думку відповідача, вказаний акт є неналежним доказом. Крім того зазначає, що за контрольну перевірку маси вантажу збір за зважування не нараховується. Разом з тим відповідач просить суд взяти до уваги те, що позивач не зазнав суттєвих збитків за невірно вказану ПрАТ "Івано-Франківськцемент" у провізному документі масу вантажу, в т.ч. відповідач такими діями не завдав збитків іншим учасникам господарських відносин, а також те, що розмір штрафної санкції є неспіврозмірно більшим за розмір витрат, які понесла регіональна філія "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" та зменшити розмір штрафу до однієї провізної плати (клопотання №01/1842-8/1 від 19.11.2018 (вх№18032/18 від 20.11.2018).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи вказують на те, що ОСОБА_1 акціонерним товариством "Івано-Франківськцемент" згідно залізничної накладної №37488780 від 15.04.2018 (а.с.15) зі станції Ямниця Львівської залізниці до станції Подільськ Одеської залізниці (одержувач ТОВ "Сомік") здійснено відправлення вагону №52680394 з вантажем - цемент всякий марки до М-400 в тарі, масою 65 800кг, вантажопідйомністю 68т;

При прибутті 25.04.2018 потягу № 3001 на станцію Подільськ Одеської залізниці, виявлено комерційну несправність (код - 9281002) - за даними ТДВВ підозра на завантаження вагону №52680394 понад його вантажопідйомність, згідно протоколу зважування вагону на динамічних вагах виявлено нетто 79,35 т, вагон завантажено понад його вантажопідйомність - 68т на 11 350кг, комерційну несправність не усунуто, вагон відщеплено для перевірки. Вказані обставини зафіксовано у акті загальної форми ГУ-23 №2797 від 25.04.2018 (а.с.14).

У відповідності до комерційного акту (форма ГУ-22) №406802/33 від 25.04.2018 (а.с.13), складеного ДС ОСОБА_4, ДСКГ ОСОБА_5, комерційним агентом ОСОБА_6 в присутності одержувача, при комісійному переважуванні на повірених вагонних електромеханічних вагах станції Подільськ В В 150 Є виявлено, що фактична маса вантажу складає - 79 600кг., що перевищує масу вантажу, зазначену відповідачем у залізничній накладній №37488780 від 15.04.2018 на 13 800кг та понадвантажопідйомність вагону на 11 600кг.

Предметом судового розгляду є вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 65 923,00грн, обумовленого приписами статей 118, 122 Статуту залізниць України, за невірно вказану у залізничній накладній масу вантажу, а також стягнення з відповідача додаткових витрат в розмірі 14 162,28грн понесених позивачем у звязку з зазначенням неправильних відомостей у перевізному документі.

В силу статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 із змінами та доповненнями, визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентується організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (статті 2, 3 Статуту).

Згідно з статтею 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до статті 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником.

Обовязок відправника зазначати у накладній відповідні реквізити, в т.ч. масу вантажу, встановлено і в Порядку оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 зі змінами та доповненнями. Так згідно пунктів 2.1, 2.3. Правил вантажовідправником заповнюється, зокрема графа накладної "маса вантажу в кг, визначена відправником" де зазначається маса вантажу у кілограмах. У графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі.

Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній (стаття 24 Статуту залізниць України).

Статтею 105 Статуту залізниць України обумовлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Згідно статті 118 Статуту залізниць України за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей, з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

За неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (статті 122 Статуту залізниць України)

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

У відповідності до пункту 10 Правил складання актів (стаття 129 Статуту залізниць України) затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

В даному випадку комерційний акт (форма ГУ-22) №406802/33 від 25.04.2018 підписано ДС (начальником станції) ОСОБА_4, ДСКГ (інженером з організації розшуку вантажу) ОСОБА_5, комерційним агентом ОСОБА_6 в присутності одержувача. При цьому у відповідності до довідки виробничого підрозділу "Одеська дирекція залізничних перевезень залізниця" регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" №ДН-1-18/3350 від 17.12.2018 штатна одиниця начальника району (вантажного) введена в штатний розпис станції Подільськ 01.04.2018, укомплектована 04.06.2018, а на цей період у відповідності до посадової інструкції інженера з розшуку вантажів, затвердженої начальником станції Подільськ 06.03.2018, на інженера з розшуку вантажів ОСОБА_5 покладено обовязок щодо складання, реєстрації та підписання комерційних актів, що спростовує твердження відповідача про відсутність повноважень ДСКГ ОСОБА_5 на підписання комерційного акту (форма ГУ-22) №406802/33 від 25.04.2018.

За таких обставин наявними в матеріалах справи документальними доказами, зокрема залізничною накладною №37488780 від 15.04.2018, актом загальної форми ГУ-23 №2797 від 25.04.2018, комерційним актом (форма ГУ-22) №406802/33 від 25.04.2018, підтверджено перед судом допущення відправником - ПрАТ "Івано-Франківськцемент" порушення правил Статуту залізниць України, у вигляді неправильного зазначення маси вантажу у перевізному документі, у зв"язку з чим залізницею в т. ч. понесено додаткові витрати в розмірі 14 162,28грн, що вбачається з акту загальної форми №39 від 27.04.2018, які складаються з плати за користування вагоном, збору за маневрову роботу, телеграфного збору, збору за зважування вагону, зберігання вантажу, провізної плати, нарахованих згідно Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, Правил зберігання вантажів, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11 2000, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 317 від 26.03.2009, а відтак суд приходить до висновку про правомірність покладення на відповідача відповідальності, обумовленої приписами статей 118, 122 Статуту залізниць України у вигляді штрафу, а також стягнення з відповідача додаткових витрат. При цьому суд зазначає, що збитки (додаткові витрати, якщо вони є) завдані залізниці через допущені відправником порушення, зазначені у статтях 118, 122 Статуту, підлягають відшкодуванню відправником незалежно від сплати ним штрафу, оскільки згідно зі статтею 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а тому заперечення відповідача про неможливість нарахування збору за контрольну перевірку маси вантажу, визнається судом помилковим, позаяк в даному випадку комісійне переважування вантажу на повірених вагонних електромеханічних вагах, не є контрольною перевіркою маси вантажу, а здійснено у зв"язку з виявленою комерційною несправністю - підозрою на завантаження вагону понад його вантажопідйомність і було необхідним для встановлення фактичної маси вантажу та достовірності даних, зазназначених вантажовідправником у залізничній накладній №37488780 від 15.04.2018. Водночас виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням фактичних обставин справи, співвідношення заявленої до стягнення суми штрафної санкцій з негативними наслідками для позивача від неправильного зазначення відповідачем маси вантажу в перевізному документі, покладення у зв"язку з цим на відповідача додаткових витрат на суму 14 162,28грн, а також те, що відповідач своїми діями не завдав суттєвих збитків позивачу, як і не завдав збитків іншим учасникам господарських відносин, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої позивачем штрафної санкції та стягнути з відповідача 39 553,80грн - штрафу.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином з огляду на вище викладене стягненню з відповідача в судовому порядку підлягають 39 553,80грн - штрафу та 14 162,28грн - додаткових витрат. В частині стягнення 26 369,20грн - штрафу - відмовити.

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись статтею 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за № 457, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за № 334, Порядком оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. за №644, статтею 908 Цивільного кодексу України, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" про стягнення 80 085,28грн - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент", с.Ямниця, Тисменицький район, Івано-Франківська область,77422 (ідентифікаційний код 00292988) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680 (ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Пантелеймонівська, 19, м.Одеса, 65012 (ідентифікаційний код 40081200) 39 553,80грн (тридцять дев"ять тисяч п"ятсот п"ятдесят три грн 80коп.) - штрафу, 14 162,28грн (чотирнадцять тисяч сто шістдесят дві грн 28 коп) - додаткових витрат, 1 762,00грн (одну тисячу сімсот шістдесят дві грн 00коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 26 369,20грн - штрафу - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 26.12.2018

Суддя С.Кобецька