ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2018 р. Справа№ 911/2968/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання : Бовсунівській Л.О.,

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 27.12.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.10.2018 (повний текст ухвали складено 24.10.2018)

у справі №911/2968/17 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші"

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Щорса

про усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.10.2018 у справі №911/2968/17 провадження у справі зупинено, призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Обґрунтовуючи ухвалу про зупинення провадження у справі №911/2968/17 суд першої інстанції зазначив, що, оскільки позивач стверджує, що відповідач самовільно користувався та користується земельними ділянками, які входять до складу земельних ділянок загальною площею 135,0724 га, що перебувають в оренді СВК Агрофірма "Матюші", а відповідач зазначає, що законно користується 411,2 га землі в межах згідно з планом землекористування, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії І-КВ № 001537 для з'ясування обставин, що мають значення для справи та прийняття законного обґрунтованого рішення суду слід встановити чи накладаються вказані позивачем земельні ділянки на земельні ділянки, які були надані відповідачу згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії І-КВ №001537 від 07.06.1996, а тому суд прийшов до висновку призначити у справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручити судовому експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 03.10.2018 скасувати, справу №911/2968/17 направити до Господарського суду Київської області для продовження судового розгляду.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт також зазначив, що експертиза була призначена за відсутності підстав, передбачених ч. 1 ст. 99 ГПК України, оскільки експертиза призначається судом лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у справі. Позивач наголошує, що звернувся до відповідача з позовом про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, які належать позивачу на праві оренди. Відповідно, предметом доказування у справі є наявність у позивача права оренди земельних ділянок, перешкоди у користуванні якими він просить усунити. Позивач також зазначає, що ним суду було доведено належними доказами як наявність у нього дійсного права користування земельними ділянками, надавши договори оренди та витяги з Державного реестру речових прав на нерухому майно про державну реєстрацію права оренди, так і факт створення відповідачем йому перешкод у користуванні земельними ділянками, підтверджений під час перевірки дотримання вимог земельного законодавства, проведеної Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області 22.09.2017. Водночас, у відповідача - СВК ім. Щорса відсутні докази постійного користування землею, так як він не набув право постійного користування за Державним актом як правонаступник КСП ім. Щорса, оскільки таке право припинилося у зв'язку з припиненням діяльності КСП ім. Щорса відповідно до п. З ч. 1 ст. 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII (далі також - "ЗК України 1990 року") в редакції від 06.04.1999 року, що діяла на момент реорганізації КСП ім. Щорса. Отже, на думку апелянта, з'ясування обставини, чи накладаються між собою земельні ділянки, шляхом проведення експертизи, жодним чином не впливає на результат вирішення справи №911/2968/17.

Також апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала була постановлена з порушенням п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України, а також порушує право позивача на розгляд справи у розумний строк.

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційних скарг, відповідач у своєму відзиві зазначив, що ухвалу суду про призначення експертизи прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм процесуального права, без порушень вказаних норм, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає та ухвалу суду слід залишити без змін. Вказує, що право відповідача па постійне користування землею відповідно до Державною акта на право постійного користування землею 1-КВ № 001537 не припинялося та у порядку правонаступництва в силу закону перейшло від КСП ім. Щорса до СВК ім. Щорса, а згодом до ТОВ "СВК ім. Щорса". Також, відповідач вказує, що здійснював посіви та збір урожаю виключно із земель, якими користується відповідно до Державного акта на право постійного користування землею 1-КВ № 001537, та на орендованих у громадян земельних ділянках. Окрім того, за попередньою оцінкою відповідача, лише 13 земельних ділянок позивача накладаються на ділянки, що перебувають у постійному користуванні відповідача відповідно до Державного акта на право постійного користування землею І-КВ №001537. Тому, на думку відповідача, для з'ясування вказаних обставин необхідні спеціальні знання у сфері геодезії та необхідним є проведення земельно-технічної експертизи у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 27.12.2018 підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та передати справу для подальшого розляду до Господарського суду Київської області.

В судовому засіданні 27.12.2018 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги та вважав, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтовною. Просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Частина 1 ст. 271 ГПК України визначає, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма "Матюші" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса (далі - відповідач), в якому просило:

-усунути перешкоди у користуванні єдиним масивом земельних ділянок шляхом зобов'язання Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса (код 03755452) звільнити єдиний масив земельних ділянок, загальною площею 135,0724 га в межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, до складу якого входять земельні ділянки за такими кадастровими номерами:

:06:001:0035;:06:001:0036; :06:001:008; :06:001:0027; :06:001:0037; :06:001:0025; :06:001:0039; :06:001:0034; :06:001:0033; :06:001:0024; :06:001:0029; :06:001:0032; :06:001:0030; :06:001:0028; :06:001:0031; :06:001:0026; :06:005:0028; :06:005:0027; :06:005:0024; :06:005:0018; :06:005:0026; :06:005:0016; :06:005:0025; :06:005:0022; :06:005:0017; :06:005:0023; :06:005:0021; :06:005:0019; :06:005:0020; :06:002:0033; :06:002:0034; :06:002:0032; :06:002:0031; :06:002:0035; :06:002:0030; :06:002:0024; :06:003:0090; :06:002:0040; :06:002:0037; :06:002:0036; :06:002:0025; :06:002:0039; :06:003:0095; :06:002:0027; :06:002:0021; :06:002:0020; :06:002:0018; :06:002:0044; :06:002:0041; :06:003:0100; :06:002:0029; :06:003:0101; :06:003:0092; :06:003:0094; :06:003:0093; :06:003:0098; :06:003:0099; :06:003:0097; :06:002:0028; :06:002:0023; :06:002:0022; :06:003:0091; :06:002:0038; :06:002:0026; :06:002:0042; :06:003:0096; :06:002:0019; :06:002:0045; :06:002:0043, що знаходиться в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма "Матюші";

- стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса на користь позивача судовий збір в сумі 1 600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.04.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" взяло в оренду у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресіліент Білоцерківська" за договорами оренди для ведення особистого селянського господарства єдиний масив ділянок загальною площею 135,0724 га в межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, до складу якого входять вищенаведені земельні ділянки. В подальшому, працівники ТОВ Агрофірма "Матюші" виявили на вказаному земельному масиві посіви сільськогосподарських культур, які, як було встановлено в ході проведення слідчих дій у межах кримінального провадження № 0003551, були засіяні та оброблялися відповідачем. Листом від 20.07.2017 позивач звернувся до відповідача із вимогою звільнити масив земельних ділянок. За зверненням позивача, 22.09.2017 проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої встановлено, що посіви та збирання урожаю соняшнику на цих земельних ділянках, які входять до масиву земельних ділянок, проведено СВК ім. Щорса, що зафіксовано у акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 22.09.2017. Так, у наведеному акті перевірки зазначено, що станом на 22.09.2017 земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 135,0724 га, розміщені в адмінмежах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району, належать ТОВ "Ресіліент Білоцерківська" на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Між ТОВ "Рісіліент Білоцерківська" та ТОВ агрофірма "Матюші" укладено договори оренди земельних ділянок, загальною площею 135,0724 га в складі 69 земельних ділянок. Земельні ділянки входять до складу земельної ділянки, загальною площею 411,2 га, яка відповідно до розпорядження Білоцерківської РДА № 46 від 04.12.1995 надана в постійне користування КСП імені Щорса. Державний акт серія І-КВ №001537 від 07.06.2016 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10п. Інформація щодо припинення права постійного користування землею відповідно до вказаного Державного акту у міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Біла Церква Головного управління Держгеокадастру у Київській області відсутня. Земельна ділянка не зареєстрована у Державному земельному кадастрі. Директор СВК ім. Щорса вказав, що посіви на вищевказаних земельних ділянках проведено СВК імені Щорса.

Крім того, у письмових поясненнях у справі позивач вказував, що у СВК імені Щорса відсутні будь-які права користування земельними ділянками ТОВ агрофірма "Матюші" з огляду на те, що згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії І-КВ № 001537, КСП ім. Щорса у постійне користування було передано 411,2 га землі. При цьому зі змісту державного акту не вбачається за можливе встановити місце розташування цієї земельної ділянки та встановити чи входить спірний масив земельних ділянок до її складу. Також, наголошує, що реорганізація КСП ім. Щорса шляхом перетворення в СВК ім. Щорса є підставою для припинення права постійного користування, наданого КСП ім. Щорса відповідно до розпорядження Білоцерківської РДА від 04.12.1995 № 46 та Державного акту відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 27 Земельного кодексу від 18.12.1990. Позивач наголошує, що у відповідача відсутні будь-які права на земельні ділянки позивача, що входять до складу масиву земельних ділянок.

Водночас, у письмовому відзиві на позов відповідач в обгрунтування заперечень на позов посилався на те, що жодних земельних ділянок, які б належали позивачу, СВК імені Щорса не займало, наголошуючи на тому, що відповідно до розпорядження Білоцерківської РДА № 46 від 04.12.1995 КСП ім. Щорса, правонаступником якого є СВК ім. Щорса, передано у постійне користування 411,2 гектарів землі, в адміністративних межах Яблунівської сільської ради 283,2 га та в межах Пилипчанської сільської ради 128 га Білоцерківського району Київської області, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею, виданого 04.12.1995 згідно розпорядження Білоцерківської РДА № 46, серії І-КВ № 001537, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10п. При цьому, відповідач зазначає, що Державний акт є дійсним і СВК імені Щорса має право користуватися земельними ділянками, зазначеними в акті, обґрунтовуючи свою позицію рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками). Відповідач зазначав, що СВК ім. Щорса користується не однією земельною ділянкою, які розташовані в межах Яблунівської сільської ради. Поміж цим, вказав, що єдиного масиву земельної ділянки, площею 135,0994 га на території Яблунівської сільської ради немає. Землі передані в постійне користування СВК ім. Щорса, які знаходяться в межах Яблунівської сільради, знаходяться в масиві поля загальною площею 148 га, з них 110 га землі передані в постійне користування, також землі, площею 24,61 га, які передані в постійне користування знаходяться в масиві поля загальною площею 163 га. Будь які інші межові знаки на даному полі відсутні. Відповідач вказував, що користується своїми землями законно, а землі позивача самовільно не займав, що зокрема підтверджується копією Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.11.2017. У вказаному Акті від 20.11.2017 зафіксовано, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, розміщена в адмінмежах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району, яка використовується СВК імені Щорса, входить до складу земельної ділянки загальною площею 411,2 га, яка відповідно до розпорядження Білоцерківської РДА № 46 від 04.1995 надана в постійне користування КСП імені Щорса. Державний акт серія І-КВ №001537 від 07.06.2016 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10п. Інформація щодо припинення права користування землею відповідно до вказаного Державного акту у міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Біла Церква Головного управління Держгеокадастру у Київській області відсутня; земельна ділянка не зареєстрована у Державному земельному кадастрі; на земельній ділянці відсутні межові знаки. Крім того, відповідач посилався на те, що ним сплачується плата за землю.

Розглянувши позовні вимоги та відзив на позовну заяву, пояснення сторін, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення у справі судову земельно-технічну експертизу для визначення чи накладаються вказані позивачем земельні ділянки на земельні ділянки, які були надані відповідачу згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії І-КВ №001537 від 07.06.1996.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Як роз'яснено у п.п. 2, 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 1 - 3 ст. 98 ГПК України).

Приписами статті 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до п. 6.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, що містяться в Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8.10.1998 № 53/5 (далі - Методичні рекомендації), основними завданнями земельно-технічної експертизи є, зокрема: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.

Колегія суддів зазначає, що наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що кожна з сторін обгрунтовує наявне у неї право на землю певними документами, проте, їх оцінка як доказів в підтвердження або спростування доводів кожної з сторін, має здійснюватись на стадії розгляду справи по суті, коли суд повинен встановити обставини наявності/відсутності певного права, і відповідно, чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов. Вказані обставини не встановлюються на стадії вирішення судом питання про призначення судової експертизи, оскільки на даній стадії судового провадження суд визначає чи потрібні відповіді на питання, які стосуються предмету спору в контексті спірних правовідносин сторін, і відповідь на які можливо надати саме з застосуванням спеціальних знань у певній галузі, якими суд не володіє. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що об'єкти дослідження у даному спорі - є нерухомими речами (земельними ділянками), розташування (знаходження) яких у просторі та площині землі - є беззаперечним фактом, а суд, не володіючи спеціальними знаннями щодо перевірки обставин справи стосовно наявності певного об'єкту у просторі по відношенню до документального оформлення сторонами своїх прав на земельні ділянки, позбавлений можливості здійснити таку перевірку без спеціальних знань.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач стверджує, що відповідач самовільно користувався та користується земельними ділянками, які входять до складу земельних ділянок загальною площею 135,0724 га, що перебувають в оренді СВК Агрофірма "Матюші", а відповідач зазначає, що законно користується 411,2 га землі в межах згідно з планом землекористування, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії І-КВ № 001537 для з'ясування обставин, що мають значення для справи та прийняття законного обґрунтованого рішення суду слід встановити чи накладаються вказані позивачем земельні ділянки на земельні ділянки, які були надані відповідачу згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії І-КВ №001537 від 07.06.1996, а тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку призначити у справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручити судовому експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми чинного законодавства, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі ухвали суду відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 267, 270, 271, 273, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.10.2018 у справі №911/2968/17 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 03.10.2018 у справі №911/2968/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2968/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до статті 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 29.12.2018.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Л.В. Чорна