ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2024/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінова С.В.

при секретарі судового засідання Липі Т.О.

за участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_1 за посвідченням;

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Першого заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області (вул. Ярослава Мудрого, 8, Роздільна, Роздільнянський район, Одеська область, 67400) в інтересах держави в особі, якою є Роздільнянська міська рада Одеської області ( вул. Муніципальна,7, м. Роздільна, Роздільнянський р-н, Одеська область);

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ОБЛВОДХОЗ" (Новомосковський шлях, 3, ОСОБА_1, Одеська область, 65031)

про стягнення 182884,42 грн.;

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі, якою є Роздільнянська міська рада Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБЛВОДХОЗ", в якому просить господарський суд про стягнення збитків в розмірі 182884,42 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/2024/18 за правилами загального позовного провадження призначено підготовче засідання на 22.10.2018 року.

22.10.2018року у судовому засіданні було проголошено про перерву та повідомлено відповідача ухвалою суду від 22.10.2018р., що наступне судове засідання по справі відбудеться 12.11.2018року.

Ухвалою суду від 12.11.2018року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті в засіданні суду на 26.11.2018року.

26.11.2018року у судовому засіданні було проголошено про перерву та повідомлено відповідача ухвалою суду від 27.11.2018р., що наступне судове засідання по справі відбудеться 17.12.2018року.

Представник прокуратури та Роздільнянська міська рада Одеської області позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не зявлявся, про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою відповідно, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 17.12.2018р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» (яке є правонаступником ТОВ «ПТАХАГРОПРОМ») на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2002 придбало у власність цілісний майновий комплекс, який розташований по вул. Східній, б/н м. Роздільна, Роздільнянського району, Одеської області. Відомості про право власності на обєкт нерухомого майна внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно 19.10.2017 за № 22997891.

Зазначений майновий комплекс розташований на земельній ділянці площею 31238,8 кв. м., яка належить Роздільнянській міській раді.

За інформацією Роздільнянської міської ради від 13.02.2018 № 115, ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» право оренди на зазначену земельну ділянку не оформило, орендну плату не сплачує. Жодних заходів підприємством щодо укладення договору оренди земельної ділянки та оплати за землю не вживається.

Згідно з Актом комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам на території Роздільнянського району, створеної відповідно до розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації від 16.10.2013 №489/А-2013, розмір збитків, завданих ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» за користування земельною ділянкою у 2016 році становить 70612,18 грн, за 2017 рік - 74848,16 грн., за 2018 рік (за 6 місяців) - 37424,08 грн. Загальний розмір збитків становить 182 884, 42 грн. Вказаний акт складено 11.05.2018 та затверджено розпорядженням голови Роздільнянської райдержадміністрації від 30.05.2018р.№370/А-2018.

Використання земельної ділянки ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» без правових підстав, позбавило Роздільнянську міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у вигляді орендної плати.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 діями завдав шкоду державі, Перший заступник керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі, якою є Роздільнянська міська рада Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБЛВОДХОЗ", в якому просить господарський суд про стягнення збитків в розмірі 182884,42 грн..

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частина 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, в якій визначено підстави порушення справ у господарському суді, відносить до таких підстав позовні заяви прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Відповідно до положень ч. 3 цієї статті прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як зазначено в п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. N 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", що міститься в частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Відповідно до п. 2 резолютивної частини зазначеного Рішення Конституційного Суду України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

За таких обставин, враховуючи матеріали справи, суд вважає, що військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України правомірно звернувся з даним позовом особі в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста ОСОБА_1.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, зокрема, такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання незаконними рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, порушені права землекористувачів підлягають захисту способами, передбаченими ст. 152 Земельного кодексу України, з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства. Відповідно до вказаної норми захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі, шляхом поновлення прав юридичних і фізичних осіб, порушених внаслідок прийняття неправомірних рішень, дій чи бездіяльності державних органів або посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. При цьому, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ч.4 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Отже, особа, законний інтерес або право якої порушено , може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Отже, спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням. У розумінні ст..13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод „ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Суб'єктами права на землі комунальної власності згідно ст. 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Відповідно до ст. 287.1 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до листа Роздільнянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області від 24.07.2018 за № (16-97)-3994-18вих, ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» знаходиться на податковому обліку в Роздільнянській ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області з 24.04.2018 як платник податків за неосновним місцем обліку. Станом на 24.07.2018 ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» земельний податок/орендну плату за користування земельною ділянкою до бюджету не нараховувало та не сплачувало.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, право на земельну ділянку у набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію).

Однак, у порушення зазначених вимог законодавства після оформлення ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» права власності на майновий комплекс, що знаходиться за адресою вул. Східній, б/н м. Роздільна, Одеська область, договір оренди і земельної ділянки площею 31238,8 кв. м. не укладено, плата за землю не вноситься, хоча земельна ділянка використовуються для розміщення об'єктів нерухомого майна.

Згідно зі ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнонш правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України).

За змістом ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено

Використання земельної ділянки ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» без правових підстав, позбавило Роздільнянську міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у вигляді орендної плати.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 (далі - Порядок) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до п. 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно п. 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Отже, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку не укладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені ст. 157 ЗК України та Порядком.

Згідно з Актом комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам на території Роздільнянського району, створеної відповідно до розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації від 16.10.2013 №489/А-2013, розмір збитків, завданих ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» за користування земельною ділянкою у 2016 році становить 70612,18 грн, за 2017 рік - 74848,16 грн., за 2018 рік (за 6 місяців) - 37424,08 грн. Загальний розмір збитків становить 182 884, 42 грн. Вказаний акт складено 11.05.2018 та затверджено розпорядженням голови Роздільнянської райдержадміністрації від 30.05.2018р. №370/А-2018.

Крім того, Роздільнянською районною державною адміністрацією направлено лист директору ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» від 31.05.2018 за № 1399/2/08/01-25 про необхідність добровільно відшкодувати збитки, які нанесені Роздільнянській міській раді та зазначені в Акті про визначення розміру збитків № 3-4 від 11.05.2018 затвердженого-головою Роздільнянської РДА від 30.05.2018р. №370/А-2018.

Вказаний лист Роздільнянською РДА з Актом про визначення розміру збитків № 3-4 від 11.05.2018 направлено рекомендованим листом з повідомленням 04.06.2018 № 510, який вручено адресату 15.06.2018.

Відповідно до п. 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій.

Відповідно до інформації Роздільнянської міської ради від 24.07.2018 № 723 ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» збитки, визначені актом комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 11.05.2018 у сумі 182 884, 42 грн., не відшкодовано.

Таким чином, порушуючи вимоги чинного законодавства ТОВ «ОБЛВОДХОЗ» відмовляється та ухиляється від відшкодування збитків, завданих власникам землі за використання земельної ділянки площею 31238,8 кв.м. під майновим комплексом, що розташований по вул. Східній, б/н (територія птахофабрики), м. Роздільна, Роздільнянський район, Одеська область.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Судом було досліджено всі докази, наявні в матеріалах справи та надано оцінку всім доводам сторін.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Першого заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі, якою є Роздільнянська міська рада Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБЛВОДХОЗ" про стягнення 182884,42 грн. задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБЛВОДХОЗ» (65031, Одеська обл., м. Одеса, Малиновський район, Новомосковський шлях, будинок 3, ) на користь Роздільнянської міської ради Роздільнянського району Одеської області ( вул. Муніципальна,7, м. Роздільна, Роздільнянський р-н, Одеська область, код 04056977) збитки у сумі 182 884,42 грн. (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят чотири гривні 42 коп.), які перерахувати за наступними реквізитами: № 5382 УК у Роздільнянському районі/м.Роздільна/18010600, , Казначейство України (ЕАП) МФО 899998, код платежу 18010600.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБЛВОДХОЗ» (65031, Одеська обл., м. Одеса, Малиновський район, Новомосковський шлях, будинок 3, ) на користь Прокуратури Одеської області (на розрахунковий рахунок №0564 в ДКСУ м. Київ МФО 820172 (юридична та поштова адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, тел. 7319800, неприбуткова організація) судовий збір у розмірі 2743,27 грн. (дві тисячі сімсот сорок три грн. 27 коп.)

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 27 грудня 2018 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов