ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа№ 910/15963/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засіданні: Бовсунівській Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Бучанської міської ради

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 26.10.2016 року (повний текст складено 28.10.2016)

у справі № 910/15963/16 (суддя: Чебикіна С.О.)

за позовом: Бучанської міської ради, Комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» Бучанської міської ради

до Кабінету Міністрів України

Прокуратури Київської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне агентство лісових ресурсів

про усунення перешкод в обслуговуванні зелених насаджень

ВСТАНОВИВ:

Бучанська міська рада та Комунальне підприємство «Бучанське управління житлово-комунального господарства» Бучанської міської ради звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України та Прокуратури Київської області про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу-2 в обслуговуванні зелених насаджень в межах міста Буча.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі № 910/15963/16 в задоволенні позовних вимог Бучанської міської ради відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Бучанська міська рада звернулася до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить поновити строк апеляційного оскарження, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, та зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник зазначає, що місцевий господарський суд, відмовляючи у позові, не взяв до уваги встановлені рішенням Ірпінського міького суду від 26.10.2004, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16.06.2005, ухвалою Господарського суду Київської області від 27.01.2006 факти, чим порушив статтю 35 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, апелянт зазначає, що Прокуратура Київської області на реалізації функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом, вправі вчиняти ці дії виключно у суді та не вправі вимагати вчинення тих чи інших дій поза межами судочинства. Дії прокуратури Київської області з надсилання листів до Державного агентства лісових ресурсів та Кабінету Міністрів України, як стверджує апелянт, є незаконними та такими, що вчинені не у відповідності з Конституцією України (ст. ст. 19, 121) та Законом України «Про прокуратуру» (ст. 2). Відповідним діями було порушено права позивачів на користування та управління належним і закріпленим за ним майном щодо утримання зелених насаджень в межах міста Буча.

У відзиві на апеляційну скаргу, Прокуратура Київської області зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, у зв'язку з чим, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа №910/15963/16 перебувала у провадженні Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 у даній справі задоволено клопотання Бучанської міської ради та призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експерта поставлено наступні питання:

- Чи мала земельна ділянка площею 890 га, яку обслуговувала Бучанська лісогосподарська установа, статус земель лісового фонду І категорії та чи перебувала вона в межах селища Буча станом на 01.01.2002 року? Який статус мають вказані землі на даний час?

- Чи перебувала земельна ділянка площею 890 га, яку обслуговувала Бучанська лісогосподарська установа у її власності або законному користуванні?

- Чи має статус зелених насаджень деревна рослинність в межах території площею 890 га, яку на сьогоднішній день обслуговує КП Бучанської міської ради «Бучанське управління житлово-комунального господарства», а раніше обслуговувала Бучанська лісогосподарська установа, якщо так, то - з якого часу?

Листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вих. від 30.08.2017 № 16261/17-41 повідомлено Київський апеляційний господарський суду та Бучанську міську раду про неможливість вирішення питань № 2 (- Чи перебувала земельна ділянка площею 890 га, яку обслуговувала Бучанська лісогосподарська установа у її власності або законному користуванні?) та № З (- Чи має статус зелених насаджень деревна рослинність в межах території площею 890 га, яку на сьогоднішній день обслуговує КП Бучанської міської ради «Бучанське управління житлово-комунального господарства», а раніше обслуговувала Бучанська лісогосподарська установа, якщо так, то - з якого часу?), так як вирішення останніх не належить до компетенції судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, оскільки їх вирішення не потребує застосування спеціальних знань.

Матеріали справи не містять заперечень учасників справи щодо проведення судової експертизи лише по питанню №1.

Як вбачається з матеріалів справи та висновку експертів №16261/17-41 від 16.02.2018, експертизу було проведено лише по питанню №1 та відповідно до пункту 4.14. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України №53/5 від 08.10.1998, дане питання досліджувалось у такій редакції «Чи перебувала земельна ділянка площею 890 га, яку обслуговувала Бучанська лісогосподарська установа станом на 01.01.2002 року, в межах селища Буча та чи мала дана земельна ділянка на вказану дату статус земель лісового фонду?».

Відтак, згідно експертного висновку №16261/17-41 від 16.02.2018 станом на 01.01.2002 в межах селища Буча перебували землі лісогосподарського призначення загальною площею 252,900 га, які обслуговувалися Бучанським лісогосподарським підприємством, в подальшому реорганізованого в Бучанську лісогосподарську установу.

З висновку також вбачається, що судові експерти попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків за ст. 384 та 385 Кримінального кодексу України, як того вимагають приписи частини 5 статті 101 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 поновлено апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду.

26.06.2018 через канцелярію суду від Бучанської міської ради надійшло клопотання про призначення повторної земельно-технічної експертизи, проведення якої поивач-1 просив доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експерта поставити наступні питання:

- Чи мала земельна ділянка площею 890 га, яку обслуговувала Бучанська лісогосподарська установа, статус земель лісового фонду І категорії та чи перебувала вона в межах селища Буча станом на 01.01.2002 року? Який статус мають вказані землі на даний час?

- Чи перебувала земельна ділянка площею 890 га, яку обслуговувала Бучанська лісогосподарська установа у її власності або законному користуванні?

- Чи має статус зелених насаджень деревна рослинність в межах території площею 890 га, яку на сьогоднішній день обслуговує КП Бучанської міської ради «Бучанське управління житлово-комунального господарства», а раніше обслуговувала Бучанська лісогосподарська установа?

В подальшому, Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 925/372/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018, справу № 910/15963/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Тищенко А.І., судді Скрипка І.М., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 відкрито апеляційне провадження, призначено справу до розгляду.

В судових засіданнях представник Бучанської міської ради підтримував вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити. Представник позивача-1 також підтримав клопотання про призначення повторної земельно-технічної експертизи, просив його задовольнити.

Дане клопотання судом відхилено, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 107 господарського процесуального кодексу України, якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

За наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

Із клопотання позивача-1 про проведення повторної судової експертизи вбачається, що, Бучанська міська рада просить поставити на вирішення експертів питання, які вже були предметом дослідження судової експертизи у даній справі.

Обґрунтовуючи призначення повторної експертизи, позивач-1 зазначає, що висновок експертизи є необґрунтованим та суперечить іншим матеріалам справи, а отже, викликає сумніви у його правильності. При проведенні експертизи було допущено грубі порушення вимог Закону України «Про судову експертизу», Господарського п процесуального кодексу України, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Зокрема, судові експерти без жодних підстав відмовили у наданні відповідей на питання 2 та 3, а також необґрунтовано змінили редакцію питання 1, що були поставлені на вирішення експертизи. За результатами експертного дослідження було сформульовано неповні та недостовірні висновки, що не відповідають дійсності та суперечать матеріалам, наданим для дослідження.

Як зазначено вище, питання №№2, 3 не належать до компетенції судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, оскільки їх вирішення не потребує застосування спеціальних знань, про що позивача було повідомлено листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вих. від 30.08.2017 № 16261/17-41. При цьому, відомостей щодо заперечення учасниками справи, в тому числі позивачем-1, проведення експертизи тільки по питанню № 1 матеріали справи не містять.

Стосовно тверджень позивача-1 щодо необґрунтованості зміни питання №1, судова колегія зазначає, що відповідна зміна відбулась відповідно до пункт 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України №53/5 від 08.10.1998.

Так, згідно з абз. 9 частини 2 пункту 4.14 у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, перелік питань (дослівно у формулюванні документа про призначення експертизи (залучення експерта)), які поставлено на вирішення експертизи; якщо питання сформульовано неясно або його редакція не відповідає рекомендаціям, але зміст завдання експертові зрозумілий, то після наведення питання в редакції документа про призначення експертизи (залучення експерта) він може дати відповідні роз'яснення і викласти питання в редакції, що відповідає зазначеним рекомендаціям; якщо поставлено декілька питань, експерт має право згрупувати їх і викласти в послідовності, яка забезпечує найдоцільніший порядок дослідження; якщо деякі питання, що містяться у документі про призначення експертизи (залучення експерта), вирішувались при проведенні експертиз різних видів, - відомості (експертна установа, номер та дата висновку) про ці експертизи; якщо питання, які поставлені на вирішення експертизи, доцільно вирішувати в іншому порядку, ніж той, що визначений у документі про призначення експертизи (залучення експерта), - зазначається, у якому порядку вирішуватимуться ці питання.

На думку суду апеляційної інстанції, питання №1, викладене в редакції експертів, цілком відповідає поставленому перед судовими експертами завданню та відповідає предмету дослідження у даній справі. Сумнівів у достовірності висновків, викладених експертами, у суду апеляційної інстанції немає.

Крім того, матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення даного спору без проведення повторної експертизи.

Таким чином, викладені позивачем-1 обґрунтування призначення повторної судової експертизи є безпідставними, підстав для проведення повторної експертизи не вбачається.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25 червня 2002 року було віднесено землі Бучанської селищної ради, які обслуговувала Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління, до земель житлової та громадської забудови.

Постановою Верховної Ради України N 3434-IV від 9 лютого 2006 року було постановлено віднести селище міського типу Буча Ірпінської міської ради Київської області до категорії міст та надати йому статус міста обласного значення.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Ірпінського міського суду від 17.10.2014 по справі №367/4187/14, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25 червня 2002 року «Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління, до земель житлової та громадської забудови», а також визнано незаконними ряд рішень ради про передачу у власність громадян частини цих земель та витребувано на користь Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння земельну ділянку загальною площею 14,0455 га.

В результаті перегляду рішення Ірпінського міського суду від 17.10.2014 по справі №367/4187/14, Верховним судом України (справа №6-2510ц15) встановлено, що на території Бучанської селищної ради, у користуванні Бучанської лісогосподарської установи перебували землі лісового фонду (Бучанська лісова дача) загальною площею 890 га, які знаходились у державній власності, мали статус земель житлового фонду, тому Бучанська селищна рада, прийняттям рішення №71/1-4-ХХІV 25.06.2002 року «Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа, до земель житлової та громадської забудови» перевищила свої повноваження і з порушенням закону, без розпорядження уповноваженого державного органу, за відсутності згоди органу лісового господарства, без відповідного проекту землеустрою, прийняла рішення про віднесення землі лісового фонду до земель житлової та громадської забудови.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивачів про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу-2 в обслуговуванні зелених насаджень в межах міста Буча. Позов мотивований тим, що внаслідок прийнятого рішення по справі №367/4187/14 Прокуратура Київської області в порядку представництва інтересів держави від імені та в інтересах Кабінету Міністрів України направила лист до Державного агентства лісових ресурсів, в якому вимагала взяти на облік ліси в межах Бучанської міської ради та визначитись з лісогосподарською установою, яка буде обслуговувати зазначений ліс, та 18.05.2016 прокуратура Київської області направила лист до Кабінету Міністрів України, в якому просила про вжиття Урядом заходів щодо внесення до Державного земельного кадастру та державної статистичної звітності відомостей про землі в межах 890 га. як землі лісового призначення та призначення спеціалізованої державної установи, яка здійснюватиме обслуговування лісів в межах міста Буча, чим на думку позивачів Прокуратура Київської області та Кабінет Міністрів України чинять позивачу-2 перешкоди в обслуговуванні зелених насаджень в межах міста Буча.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у позові, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Конституцією України та чинним законодавством передбачено право позивача на звернення до суду за захистом порушеного права чи інтересу у спосіб, визначений ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 ГПК України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатись до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Приписи статті 152 Земельного кодексу України вказують на те, що власники та землекористувачі користуються захистом не лише від порушень, пов'язаних із позбавленням права володіння, а й від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння, як то негаторний позов, вимога про усунення перешкод у здійсненні права власності, відповідно до положень 391 Цивільного кодексу України.

Нормами статті 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що з вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном власник повинен звертатися до особи, яка чинить такі перешкоди.

Позивачем такого позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Негаторний позов не може бути пред'явлено, якщо дії відповідача ґрунтуються на відповідному чинному законі.

Негаторний позов є речово - правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов'язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально- визначеного майна.

Крім того, у відповідному позові мають бути посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Згідно положень Закону України №2807-15 від 06.09.2005 року «Про благоустрій населених пунктів» та відповідно до наказу Міністерства будівництва архітектури та житлово-комунального господарства України №105 від 10.04.2006 «Про затвердження Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України», зелені насадження - деревна, чагарникова, квіткова та трав'яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту.

Положеннями статті 3 Лісового кодексу України встановлено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно екологічні (водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні), естетичні, виховні та інші функції, мають обмежене експлуатаційне значення і підлягають державному обліку та охороні.

15.12.2017 набрав чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Отже, розгляд господарськими судами справ здійснюється за правилами Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діє з 15.12.2017.

Відповідно до частини 3 статті 35 України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналогічну норму містить і ГПУ України в редакції, що діє з 15.12.2017, а саме, частина 4 статті 75 (обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом).

При винесенні оскаржуваного рішення у даній справі, суд першої інстанції правомірно врахував правовий висновок та обставини, що викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2510ц 15. А саме, що на території Бучанської селищної ради у користуванні Бучанської лісогосподарської установи перебували землі лісового фонду (Бучанська лісова дача) загальною площею 890 га, які знаходились у державній власності, мали статус земель лісового фонду, тому Бучанська селищна рада прийняттям рішення 25.06.2002 № 71/1-4-ХХІУ «Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа, до земель житлової та громадської забудови» перевищила свої повноваження і з порушенням закону, без розпорядження уповноваженого державного органу, за відсутності згоди органу лісового господарства, без відповідного проекту землеустрою прийняла рішення про віднесення землі лісового фонду до земель житлової та громадської забудови.

Таким чином, судовими рішеннями у справі № 367/4187/14, які залишені без змін 16.12.2015 Верховним Судом України (справа №6-2510ц15), встановлено відсутність у Бучанської міської ради повноважень на розпорядження лісовими ділянками вкритими лісовою рослинністю, які в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) мають преюдиційне значення.

Крім того, згідно висновку судової експертизи встановлено, що станом на 01.01.2002 в межах селища Буча перебували землі лісогосподарського призначення загальною площею 252,900 га, які обслуговувалися Бучанським лісогосподарським підприємством, в подальшому реорганізованого в Бучанську лісогосподарську установу.

Тобто, експертний висновок підтвердив викладені у цивільній справі №367/4187/14 обставини стосовно відсутності на території селища Буча зелених насаджень.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, позивачами не доведено та не підтверджено належними доказами будь-яких фактів порушення відповідачами прав позивачів та фактів чинення їм перешкод в обслуговуванні зелених насаджень в межах міста Буча.

Як і не доведено фактів належності до комунальної власності зелених насаджень (кількість, індивідуальні характеристики, вік, порода тощо), в обслуговуванні яких, як стверджують позивачі, перешкоджають Кабінет Міністрів України та прокуратура Київської області.

Таким чином, оскільки позивачами не доведено фактів порушення діями відповідачів прав та обов'язків позивачів, та враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позову, суд вважає позовні вимоги про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди в обслуговуванні зелених насаджень в межах міста Буча необґрутованими та безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Твердження апелянта про те, що Господарським судом міста Києва при вирішенні спору у справі №910/15963/16 не взято до уваги судові рішення 2004-2005 років у справах № 2-1961/2004, № 2-1528/2005, № 266/2-2005/12, відхиляться судовою колегією, оскільки даним рішенням судів вже було надано правову оцінку рішеннями у справі № 367/4187/14, які залишені без змін 16.12.2015 Верховним Судом України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі №910/15963/16 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 270, 273, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бучанської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі №910/15963/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 у справі №910/15963/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15963/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст складено: 28.12.2018.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Т.І. Разіна