ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.10.2018 Справа № 905/1196/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Гайдар М.А.,

розглянувши справу №905/1196/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Куценко Ярослава Сергійовича

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОМЕБЛІ»

про стягнення 100 000 грн.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору: ФОП Куценко Я.С. звернувся до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «ЄВРОМЕБЛІ» недоотриману вигоду у розмірі 100 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на виготовлення меблевих виробів б/н від 01.06.2016р. щодо належної якості виробу.

27.06.2018р. господарським судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

21.08.2018р. господарським судом постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження до 26.09.2018р.

Позивач у судові засідання не з'явився, про причини свого нез'явлення суд не повідомив. При цьому, про дату, час і місце судових засідань позивач повідомлявся належним чином шляхом направлення судових ухвал від 27.06.2018р., від 02.08.2018р., від 21.08.2018р., від 13.09.2018р. на адресу АДРЕСА_1, що зазначена позивачем у позові та у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судової ухвали від 02.08.2018р. - також на адресу для листування АДРЕСА_2, що зазначена позивачем у позові. Ухвали суду від 27.06.2018р., від 21.08.2018р. одержані позивачем. Ухвала суду від 02.08.2018р., що направлена на юридичну адресу, повернута до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Ухвала суду від 02.08.2018р., що направлена на адресу для листування, одержана адвокатом позивача Кадиєвою О.Г. Ухвала суду від 13.09.2018р. станом на 01.10.2018р. не вручена позивачу під час доставки, про що свідчать відомості розділу «Відстеження поштових пересилань» офіційного сайту ПАТ «Укрпошта». Також, господарським судом вжито заходи щодо повідомлення позивача про призначення підготовчого засідання на 02.08.2018р. шляхом здійснення телефонограми, яка прийнята адвокатом позивача Кадиєвою О.Г. особисто.

Відповідач у судові засідання не з'явився, про причини свого нез'явлення суд не повідомив та відзив на позов до суду не надав. При цьому, про дату, час і місце судових засідань відповідач повідомлявся належним чином шляхом направлення судових ухвал від 27.06.2018р., від 02.08.2018р., від 21.08.2018р., від 13.09.2018р. на адресу 84122, Донецька обл., м. Слов'янськ, вул. Свободи, буд.5, пов. 7, каб. 701, що зазначена позивачем у позові та у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ухвали суду від 27.06.2018р., від 02.08.2018р., від 21.08.2018р. повернуті до суду з відмітками поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», «за даною адресою організації немає». Ухвала суду від 13.09.2018р. вручена відповідачу 08.10.2018р., про що свідчать відомості розділу «Відстеження поштових пересилань» офіційного сайту ПАТ «Укрпошта». Також, господарським судом вжито заходи щодо повідомлення відповідача про призначення підготовчого засідання на 02.08.2018р. шляхом здійснення телефонограми, яка не прийнята відповідачем, оскільки «абонент не відповів».

Отже, із врахуванням строку розгляду справи, а також виходячи з того, що господарським судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про дату, час і місце розгляду судової справи, та забезпечення реалізації сторонами права на судовий захист своїх прав та інтересів, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за відсутністю представників сторін та за наявними матеріалами справи.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 10.10.2018р. складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарським судом встановлено:

01.06.2016р. між ТОВ «ЄВРОМЕБЕЛІ» (виконавець, відповідач) та ФОП Куценко Я.С. (замовник, позивач) укладений договір на виготовлення меблевих виробів №б/н.

Відповідно до п.1.1 договору виконавець зобов'язується виконати за завданням (замовленням) замовника роботи з виготовлення меблів (далі - «виробів») і передати результат роботи замовнику, а замовник відповідно до умов цього договору зобов'язується прийняти та оплатити виготовлені меблеві вироби.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування, кількість, асортимент, ціна за одиницю, загальна вартість виробів, зазначається в замовленні та накладній, що є невід'ємною складовою частиною цього Договору.

Згідно п. п. 2.4, 2.5 договору виконавець зобов'язаний виконати свої зобов'язання з виконання робіт в порядку, у строки та з дотриманням вимог до якості, передбачених цим договором і діючим законодавством України; передати замовнику виріб належної якості, у відповідності із погодженим сторонами замовленням, в зазначений сторонами строк. Якість виробу гарантується виконавцем. Якість матеріалів, що використовуються виконавцем, повинна відповідати, вимогам нормативно-правових актів та побажанням (вимогам) замовника.

Відповідно до п. 2.12 договору замовник зобов'язаний прийняти та оплатити виконані виконавцем роботи у повній відповідності з вимогами цього договору й чинного законодавства роботи.

Термін початку виконання робіт за цим договором: 02.06.2016р. Термін завершення всіх робіт виконавцем за договором: протягом 180 календарних днів (п.п.3.1, 3.2 договору).

Відповідно до п.4.1 договору замовник зобов'язується сплатити виконавцю за роботи, виконані відповідно до умов цього договору, що становить 358 132грн. з ПДВ.

Пунктами 5.1, 5.2 договору передбачено, що роботи визначені в цьому договорі, будуть прийняті замовником після їх повного виконання шляхом підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт, згідно з чинним законодавством України та з урахуванням положень договору. Замовник може відхилити передачу - прийняття виконаних робіт на термін, протягом якого існуватимуть недоліки та дефекти виконаних робіт. Сторони повинні скласти перелік недоліків та дефектів із зазначенням строків усунення таких дефектів або недоліків.

Згідно п.п.7.1, 7.3 договору сторони відповідають за невиконання або за неналежне виконання прийнятих на себе за цим договором зобов'язань, відповідно до діючого законодавства і умов цього договору. У разі заявлення вимог та претензій збоку кінцевих споживачів до замовника, з приводу якості меблевих виробів та/або у зв'язку із виявленими недоліками меблевих виробів та неможливістю використання меблевих виробів споживачами, виконавець зобов'язується відшкодувати замовнику шкоду та збитки, завдані таким становищем.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання та залишається чинним до повного та належного виконання сторонами всіх їх зобов'язань за цим договором. (п. 10. 5 договору).

Згідно із замовленням № 22 від 01.06.2016р. позивач замовив у відповідача виготовлення меблів на загальну суму 258 132 грн.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 06.10.2016р. комплект меблів за замовленням позивача було доставлено за погодженою сторонами адресою.

Також, позивач посилається на те, що останнім одержано претензію з боку його споживача щодо наявності істотних недоліків та якості меблевих виробів, які виготовлені відповідачем за замовленням позивача, із вимогою про розірвання договору та сплату 305 104 грн.

Такі обставини зумовили звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача недоотриманої вигоди у розмірі 100 000 грн. При цьому, як посилається позивач у позовній заяві, недоотримана вигода є різницею між сумою вартості замовлення, яка сплачена споживачем, та сумою, яку позивач очікував отримати, та є фактично збитками позивача.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір на виготовлення меблевих виробів № б/н від 01.06.2016р., згідно з яким відповідач зобов'язався виконати роботи з виготовлення меблів за замовленням позивача та передати йому результат роботи, а позивач - прийняти та оплатити виготовлені меблеві вироби.

При цьому, за умовами укладеного між сторонами договору відповідач зобов'язався передати позивачу виріб належної якості, у відповідності із погодженим сторонами замовленням, а у разі заявлення вимог та претензій збоку кінцевих споживачів до позивача, з приводу якості меблевих виробів та/або у зв'язку із виявленими недоліками меблевих виробів та неможливістю використання меблевих виробів споживачами, - відшкодувати позивачу шкоду та збитки, завдані таким становищем.

За змістом ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частинами 1, 2 ст.857 ЦК України встановлено, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

Якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором (ч.1 ст.858 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.858 ЦК України якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як вбачається зі ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За змістом ст.ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у виді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника. За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 18.03.2015р. у справі №3-18гс15.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, позивачем не надано до суду доказів, які свідчать про порушення відповідачем умов договору, зокрема, акт здачі - приймання виконаних робіт, який підтверджує сам факт виконання відповідачем та прийняття позивачем робіт за договором на виготовлення меблевих виробів № б/н від 01.06.2016р., та складання якого передбачено умовами п. 5.1 договору, та перелік недоліків та дефектів виконаних відповідачем робіт, складання якого передбачено умовами п. 5.2 договору.

Жодних доказів, що підтверджують доставку 06.10.2016р. комплекту меблів за замовленням позивача за погодженою сторонами адресою та щодо отримання претензії з боку споживача позивача про наявність істотних недоліків та якості меблевих виробів, виготовлених відповідачем за замовленням позивача, матеріали справи також не містять.

Крім того, докази, які свідчать про те, що позивачем вживались заходи повідомлення відповідача про наявність недоліків та дефектів меблевих виробів, та про те, що позивачем встановлювався відповідачу розумний строк для їх усунення у матеріалах справи відсутні.

Поряд з цим, позивачем не надано доказів наявності збитків та їх розміру, зокрема, доказів, що підтверджують здійснення позивачем оплати виконаних відповідачем робіт за договором на виготовлення меблевих виробів № б/н від 01.06.2016р., наявність будь-яких договірних відносин між позивачем та його споживачем, яким заявлено про неналежну якість виготовлених відповідачем меблевих виробів, щодо постачання останньому меблевих виробів, з узгодженням їх вартості, отримання позивачем замовлення від такого споживача на меблеві вироби, передання споживачу виготовлених відповідачем меблевих виробів, здійснення споживачем оплати вартості замовлення на рахунок позивача у меншому розмірі, ніж узгоджено між позивачем та його споживачем.

Отже, господарський суд вважає, що позивачем не доведено наявність перших двох умов, які є необхідними для настання цивільно - правової відповідальності у виді відшкодування збитків.

При цьому, не може вважатись доведеними і наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками та вини відповідача з огляду не доведення допущення відповідачем самих порушення зобов'язання та понесення позивачем збитків.

За таких обставин, позовні вимоги є неправомірними та необґрунтованими, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

На підставі ст.129 ГПК України витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1 762 грн. покладаються на позивача. Питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, які згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком складають 1 000 грн. (за участь у судовому засіданні) не розглядається судом, з огляду на ненадання жодних доказів понесення таких витрат, до того ж адвокат Кадиєва О.Г. не приймала участь у судових засіданнях.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Куценко Ярославу Сергійовичу у задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через господарський суд Донецької області протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 17.10.2018р.

Суддя Л.В. Ніколаєва