ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р. Справа№ 910/6738/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника сторони згідно протоколу судового засідання від 17.12.2018

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 (повний текст складено 25.09.2018)

у справі №910/6738/18 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу

до Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Прилуцької філії

про визнання недійсними пунктів договору

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

Публічне акціонерне товариство "УКРНАФТА" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Прилуцької філії про визнання недійсними пунктів 11.3 та 11.4 договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017.

Позовні вимоги про стягнення попередньої оплати обґрунтовано тим, що пункти 11.3 та 11.4 договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017 не відповідають вимогам цивільного законодавства, що регулює правовідносини між підприємствами, що отримують послуги від підприємств залізничного транспорту.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що заявляючи вимогу про визнання у судовому порядку недійсними пунктів господарського договору 11.3 та 11.4 договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017, позивач не навів жодної правової норми імперативного характеру, яку порушено відповідачем.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

05.11.2018 позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсними пункти 11.3 та 11.4 договору № 7/15/10-р/579-р, укладеного 01.09.2017 між Приватним акціонерним товариством "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" та Публічним акціонерним товариством "Укрнафта".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі №910/6738/18, призначено до розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі №910/6738/18, повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 17.12.2018.

В судове засідання 17.12.2018 з'явився представник відповідача, позивач до судового засідання не з'явився, своїх представників не направив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" вх. №09.2.04/6502/18 від 20.11.2018, представника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" Чередниченко А.М. вх. №09.2.04/8323/18 від 23.11.2018 та Гнідинцівського газопереробного заводу вх. №09.2.04/10720/18 від 29.11.2018.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив у їх задовольнити відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Апеляційна скарга вмотивована тим, що скаржник вважає пункти 11.3 та 11.4 договору такими, що суперечать законним інтересам Гнідинцівського ГПЗ ПАТ «Укрнафта» в зв'язку з тим, що зазначені пункти договору в розумінні статті 16 Цивільного кодексу України, позбавляють товариство права на звернення до суду у разі незгоди з проектом додаткової угоди про збільшення тарифів, що дозволяє відповідачу встановлювати ціну договору в односторонньому порядку, без будь-якого економічного обґрунтування.

Скаржник зазначає, що Правилами обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 року № 644 та зареєстрованих Міністерством юстиції України 24.11.2000 за № 875/5096 не передбачено права виконавця (відповідача) на дострокове припинення дії договору, а встановлено право сторін на звернення до суду у разі виникнення неврегульованих питань по проекту договору.

В обґрунтування апеляційної скарги Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу зазначає, що договір №7/15/10-р/579-р від 01.09.2017 року про надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом та послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом, щодо надання яких виникає технологічна необхідність у Гнідинцівського ГПЗ ПАТ «Укрнафта», обов'язково повинен відповідати нормам законодавства, а саме статті 71 Статуту залізниць, пункту 3.4 Правил обслуговування під'їзних колій, частині 4 статті 307 Господарського кодексу України.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач зазначає, що у вересні 2017 апелянт підписав договір без зауважень і лише у травні 2018 року вирішив, що п. 11.2. та 11.3. договору суперечать його інтересам та звернувся до суду з вимогою визнати їх недійсними.

Приватне акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Прилуцької філії вказує, що апелянт у позовній заяві та апеляційній скарзі необґрунтовано посилається на статтю 71 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, пункт 3.4. Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, ст. 179, 307 ГК України (Єдиний технологічний процес).

Відзив обґрунтовано також тим, що між апелянтом та відповідачем укладено договір не на обслуговування під'їзних залізничних колій, а договір на надання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом.

Відповідач звертає увагу суду на те, що договір, пункти якого є предметом позовних вимог, закінчив свою дію 31 серпня 2018 року (п. 11.6 договору), а отже враховуючи ці обставини, на момент розгляду справи №910/9678/18 у судовому засіданні 03.09.2018 був відсутній предмет спору.

6. Узагальнені доводи заперечень щодо відзиву на апеляційну скаргу

Апеллянт у запереченнях на відзив зазначає, що детальна регламентація відповідних відносин міститься у Правилах обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 року N 644 та зареєстрованих Міністерством юстиції України 24.11.2000 за N 875/5096 (далі - Правила), п.2.3. яких передбачає, що договір про експлуатацію під'їзної колії і договір про подачу та забирання вагонів визначають порядок подачі та забирання вагонів, терміни перебування вагонів на під'їзній колії та інші умови роботи під'їзної колії.

В своїх запереченнях скаржник додатково звертає увагу на те, що договір №7/15/10-р/579-р від 01.09.2017 року про надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом та послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом, щодо надання яких виникає технологічна необхідність у Гнідинцівського ПАТ «Укрнафта», обов'язково повинен відповідати вимогам вищевикладених норм законодавства, а саме статті 71 Статуту залізниць, пункту 3.4 Правил обслуговування під'їзних колій, частині 4 статті 307 Господарського кодексу України.

7. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Позивачем та відповідачем 01.09.2017 укладено договір № 7/15/10-р/579-р, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надавати позивачу послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом та послуги, пов'язані з перевезенням вантажів залізничним транспортом, щодо надання яких виникає технологічна необхідність, а останній зобов'язався провести розрахунки за надані послуги на умовах договору.

У додатку № 1 до договору від 01.09.2017 сторони погодили договірні ціни/тарифи на послуги з перевезення вантажів.

Як вбачається з долученої відповідачем до письмового відзиву додаткової угоди № 3 від 28.02.2018 до договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017, у зв'язку з введенням з 01.03.2018 нових тарифів на послуги з перевезення вантажів та послуги, пов'язані з перевезенням вантажів та у відповідності до пункту 11.4 договору, сторони дійшли згоди внести зміни до додатку № 1 "Протокол погодження договірних цін/тарифів" до договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017.

Пунктом 11.3 договору № 7/15/10-р/579-р сторони передбачили, що при зміні вартості послуг відповідач повідомляє позивача не пізніше ніж за 30 календарних днів, до дати їх впровадження з наданням замовнику додаткової угоди для погодження та підписання в установленому порядку. Позивач розглядає та підписує додаткову угоду, направлену відповідачем у цей же термін.

Згідно з п. 11.4. договору, у разі невиконання замовником пункту 11.3 договору виконавець призупиняє дію цього договору в день закінчення терміну підписання додаткової угоди, про що письмово повідомляє замовника.

Скаржник вважає, що оскаржувані пункти договору є несправедливими та непропорційними, такими, що порушують баланс інтересів сторін, проте належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного позивачем не надано.

Право відповідача про перегляд ціни послуг, передбачено пунктом 5.4 договору № 7/15/10-р/579-р, відповідно до якого відповідач має право на перегляд вартості послуг у разі зміни технологічних або зовнішніх економічних умов, нормативно-правових актів, що регулюють питання ціноутворення, тарифної політики залізничного транспорту України, зміни ціноутворюючих факторів вартості послуг, значного коливання обсягу наданих послуг. Перегляд вартості послуг здійснюється шляхом укладання сторонами додаткової угоди до договору, скріпленої підписами уповноважених осіб та печатками сторін.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

8. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Суперечність договору положенням чинного законодавства означає врегулювання правовідносин сторін всупереч імперативним нормам законодавства.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

Ініціюючи позовне провадження, позивач стверджував, що договір № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017 повинен відповідати статті 71 Статуту залізниць, пункту 3.4 Правил обслуговування під'їзних колій та частині четвертій статті 307 Господарського кодексу України.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначено, що сторонами у справі укладено договір не на обслуговування під'їзних колій, а договір про надання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом. Правила обслуговування залізничних під'їзних колій стосуються договірних правовідносин між власниками колій (відповідачем) та залізницею за договорами експлуатації залізничних колій, між залізницею та її контрагентами за договорами подачі та забирання вагонів, проте позивач в контексті договірних відносин з відповідачем до вищезазначених осіб не належить. Погоджуючись в цій частині з висновками суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відхиляє доводи скаржника.

Водночас, подана позивачем позовна заява не містить будь-яких посилань на конкретні норми закону, які були порушені відповідачами при укладенні оспорюваного правочину та призвели до порушення прав та інтересів позивача, не обґрунтовано, яких саме вимог, передбачених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, не було додержано при укладенні оспорюваного договору його сторонами, та які, відповідно, є підставами для визнання договору недійсним (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, заявляючи вимогу про визнання у судовому порядку недійсними пунктів господарського договору, позивач не навів жодної правової норми імперативного характеру, якій не відповідають спірні пункти договору.

Встановивши відсутність підстав позову про визнання пунктів 11.3 та 11.4 договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017 недійсними, суд першої інстанції правомірно відмовив у його задоволенні повністю.

Щодо посилання апелянта на ст. 5, 71, 73, 76 Статуту залізниць України, ст. 307 Господарського кодексу України, якими, на думку апелянта, повинні були керуватися сторони при укладанні спірного договору, вони відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що залізниця - відокремлений підрозділ акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", що здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі, промисловий залізничний транспорт (до якого належить відповідач) - транспортно-технологічний комплекс, який забезпечує системне переміщення вантажів у процесі виробництва (між виробництвами, виробничими циклами, окремими операціями або підприємствами в цілому) та взаємодію із залізничним транспортом загального користування і не належить до нього.

Разом з цим, скаржник у позовній заяві та апеляційній скарзі необґрунтовано посилається на статті Статуту залізниць України, тоді як відповідач не є залізницею і тому ці наведені апелянтом підстави (якими, зокрема, він обґрунтовує свої позовні вимоги та апеляційну скаргу) є необгрунтованими.

До того ж, приписами ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідач не здійснює перевезення вантажів для апелянта, а надає послугу перевезення, що передбачає переміщення вантажів (пункт 1.3. договору). Відповідно і в умовах договору не передбачено такий документ як транспортна накладна чи коносамент.

Отже за результатом перегляду рішення суд апеляційної інстанції не встановив порушень відповідачем прав скаржника та норм права, які б були підставою для задоволення позову та, відповідно, апеляційної скарги (виходячи з підстав позову та меж перегляду, передбачених ч. 1 ст. 269 ГПК України).

Також колегія суддів відхиляє мотиви відповідача про те, що договір закінчив свою дію 31 серпня 2018 року (п. 11.6. договору), а отже на момент розгляду справи № 910/9678/18 у судовому засіданні 03.09.2018 був відсутній предмет спору, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до п. 11.6 договору сторонами узгоджено, що він набуває чинності з 01 вересня 2017 року і діє до 31 серпня 2018 року включно. У всіх випадках цей договір діє до здійснення всіх розрахунків за надані послуги. Кожна сторона вправі розірвати договір до закінчення терміну його дії з попереднім повідомленням іншої сторонни не менше ніж за тридцять календарних днів.

Водночас, укладений договір діяв на час подання позову; надання послуг відповідачем апелянту не припинялось, і останній обслуговувався згідно умов договору в звичайному порядку. Крім іншого, у суду першої інстанції не було відомостей щодо здійснення всіх розрахунків за надані послуги. Тому Північний апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно розглянув спір по суті.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для закриття провадження по справі. Також не встановлено підстав для застосування ч. 4 ст 269 ГПК України.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу про визнання недійсними пунктів 11.3 та 11.4 договору № 7/15/10-р/579-р від 01.09.2017 правомірно не задоволені судом першої інстанції.

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

10. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі №910/6738/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі №910/6738/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, у зв'язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі структурної одиниці Гнідинцівського газопереробного заводу.

4. Матеріали справи № 910/6738/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 26.12.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

М.Г. Чорногуз