ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 грудня 2018 р. Справа № 903/885/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: Кушнір М.І.-начальник юридичного відділу філії Волинська дирекція Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (довіреність від 06.12.2018р.)

від відповідача: Шукалович Є.І.-підприємець

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Волинської дирекції ПАТ "Укрпошта", м. Луцьк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Шукаловича Євгенія Івановича, смт. Любешів Любешівського р-ну

про стягнення 9 372,16 грн.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Волинської дирекції ПАТ "Укрпошта" звернулось до господарського суду з позовом від 19.11.2018р. №16-02-88 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Шукаловича Євгенія Івановича 9 372,16 грн., в т.ч. 8 520,16 грн. заборгованості по орендній платі, яка виникла на підставі договору оренди №11 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. та 852,00 грн. штрафу за несвоєчасне здійснення орендних платежів, нарахованого згідно п. 3.8. договору.

В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди №11 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. в частині своєчасного здійснення орендних платежів, виникнення у зв'язку з цим заборгованості та нарахування штрафу.

Ухвалою суду від 30.11.2018р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 27.12.2018р., запропоновано сторонам вчинити певні дії та надати суду відповідні матеріали.

11.12.2018р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання №16-02-102 від 11.12.2018р. про долучення до матеріалів справи доказів в обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування зазначеного клопотання та неможливості подання документів спільно з позовною заявою позивачем здійснюється посилання на збій в комп'ютерній програмі фінансового управління внаслідок вірусної атаки.

Присутній в судовому засіданні 27.12.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні 27.12.2018р. надав суду усні пояснення, в яких позов заперечує з огляду на наявність акту приймання-передавання майна від 09.10.2017р., який був надісланий відповідачем на адресу позивача для підписання.

За наслідками розгляду в судовому засіданні клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів судом прийнято рішення про наявність підстав для його задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред'явлений позивачем до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов'язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

10 жовтня 2016 року між Волинською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Шукаловичем Євгенієм Івановичем було укладено договір оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, у відповідності до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: кіоск, загальною площею 6,0кв.м., інв. №06-14, що знаходиться за адресою: смт. Любешів, вул. Незалежності та обліковується на балансі Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" Волинської дирекції, вартість якого визначена згідно із звітом про оцінку станом на 16.09.2016р. і становить за незалежною оцінкою 6 002,00грн. без врахування ПДВ з метою використання об'єкта оренди для торгівлі продуктовими товарами та газетами.

Згідно п. 2.1. цього договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

За користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату. Розмір орендної плати встановлено за згодою сторін і становить 600грн. в місяць (з ПДВ). Протокол погодження договірної ціни є невід'ємною частиною цього договору. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається щляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. У разі користування майном протягом неповного місяця розмір орендної плати визначається пропорційно дням користування. Орендна плата сплачується орендарем починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві або дата примусового виселення орендаря. Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків ведення господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним на рахунок орендодавця. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Зайва сума орендної плати, що надійшла до орендодавця, підлягає зарахуванню в рахунок подальших платежів. У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла в повному обсязі, враховуючи санкції орендодавцю (п. п. 3.1.-3.11. договору оренди).

Орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі та забезпечити проведення в орендованому кіоску своєї господарської діяльності за цільовим призначенням, обумовленим в п. 1.2. цього договору. При достроковому припиненні використання об'єкта оренди орендар за місяць письмово повідомляє орендодавця. У випадку розірвання договору чи припинення його дії орендар зобов'язаний негайно (не пізніше трьох календарних днів) повернути орендодавцю об'єкт оренди по акту (п. п. 5.3., 5.7., 5.10. договору).

У відповідності до пунктів 8.1.-8.4. договору оренди цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє з 10.10.2016р. до 09.10.2017р. Усі зміни та доповнення до цього договору оформляються в письмовій формі і набувають чинності з моменту підписання їх сторонами. Одностороння зміна або відмова від договору не допускається крім випадків, передбачених цим договором або чинним законодавством. Договір припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено, приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); ліквідації орендаря при відсутності правонаступництва або смерті орендаря; загибелі об'єкта оренди; у разі припинення підприємницької діяльності орендаря, закінчення терміну дії дозволів, ліцензій, патентів; в інших випадках, передбачених цим договором або законодавчими актами України.

Договір оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. підписано сторонами.

На виконання умов договору оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. орендодавець по акту приймання-передавання майна від 10.10.2016р. передав, а орендар в свою чергу прийняв окреме індивідуально визначене майно: кіоск, що знаходиться за адресою: Волинська обл., смт. Любешів, вул. Незалежності, 47б та обліковується на балансі Волинської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

Даний акт приймання-передавання підписано сторонами.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України майнові права та майнові обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Судом засвідчується, що укладений між сторонами договір оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. за своєю правовою природою виступає договором оренди.

Статтями 283, 286 Господарського кодексу України та ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 193 Господарського кодексу України, статтями 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Судом встановлено, що в даному випадку відносини між сторонами носять договірний характер, укладений 10.10.2016р. між Волинською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Шукаловичем Євгенієм Івановичем договір оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

З акту приймання-передавання майна від 10.10.2016р. вбачається виконання орендодавцем, передбаченого договором оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р., обов'язку щодо передачі орендарю спірного майна в оренду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку із закінченням 09.10.2017р. строку дії договору оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. ФОП Шукалович Є.І. 09.10.2017р. направив на адресу Волинської дирекції ПАТ "Укрпошта" заяву про намір надалі орендувати кіоск, що є предметом договору оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р.

При цьому, в даній заяві орендар вказав про готовність приймати участь в електронному аукціоні, а в разі програшу зобов'язувався повернути орендований кіоск на протязі місяця з моменту підписання акту повернення майна.

В той же час, ФОП Шукалович Є.І. 09.10.2017р. звернувся до Волинської дирекції ПАТ "Укрпошта" з комерційною пропозицією, в якій запропонував здійснювати оплату, орендованого на підставі договору оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р., майна в розмірі 600,00грн. з розрахунку 100 грн. за 1 м.кв.

Крім того, 23.04.2018р. ФОП Шукалович Є.І. звернувся до Волинської дирекції ПАТ "Укрпошта" з заявою, в якій вказав на намір продовжувати орендувати кіоск, що є предметом договору оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р.

При цьому, повідомив, що зобов'язується сплачувати орендну плату, відшкодовувати комунальні платежі по договору оренди, а також зазначив про те, що має намір приймати участь в електронному аукціоні на право оренди через систему Prozoro.

В свою чергу, будь-яких заперечень стосовно користування відповідачем спірним майном та поновлення договору оренди позивачем надано не було.

Статтею 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.

Згідно статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

За приписами ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У відповідності до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Доказів повернення орендодавцю майна по акту прийому-передачі сторонами, зокрема, відповідачем суду не надано. Натомість в судовому засіданні представником позивача засвідчено, що відповідач на даний час користується кіоском та по акту приймання-передачі відповідачем об'єкт оренди позивачу не передано, хоча такий акт 30.10.2018р. позивачем надсилався на адресу відповідача для підписання, що стверджується реєстром поштових відправлень за 30.10.2018р.

Отже, продовження відповідачем користування об'єктом оренди підтверджує той факт, що договір оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. продовжував діяти і після 09.10.2017р.

З огляду на вказані вище обставини, суд вважає, що договір оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р., який закінчив свою дію 09.10.2017р. є пролонгований (на той самий строк і на тих самих умовах), у зв'язку з направленням відповідачем 09.10.2017р. та 23.04.2018р. заяв про намір продовжувати орендні правовідносини, відсутністю відповідних заперечень з боку позивача у даній справі, як орендодавця, та відсутністю доказів повернення орендарем майна по акту прийому-передачі. За таких обставин, у суду є всі підстави вважати, що відповідач і по даний час користується орендованим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем помісячно в період з 10 жовтня 2016 року по 05 жовтня 2018 року нараховувалась орендна плата на загальну суму 15 861,97грн., однак відповідачем було сплачено лише 7 341,81грн., що стверджується платіжними дорученнями №1386835SB від 08.11.2016р. на суму 425,81грн., №1413193SB від 29.11.2016р. на суму 600,00грн., №1458762SB від 13.01.2017р. на суму 600,00грн., №1233959SB від 24.10.2017р. на суму 1 500,00грн., №1238006SB від 26.10.2017р. на суму 2 700,00грн., №1243496SB від 31.10.2017р. на суму 1 516,00грн.

В розділі 3 договору оренди сторони обумовили порядок розрахунків за послуги, згідно якого розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається щляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. У разі користування майном протягом неповного місяця розмір орендної плати визначається пропорційно дням користування. Орендна плата сплачується орендарем починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві або дата примусового виселення орендаря. Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків ведення господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним на рахунок орендодавця. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Зайва сума орендної плати, що надійшла до орендодавця, підлягає зарахуванню в рахунок подальших платежів. У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла в повному обсязі, враховуючи санкції орендодавцю (п.п. 3.1.-3.11. договору оренди).

Орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі та забезпечити проведення в орендованому кіоску своєї господарської діяльності за цільовим призначенням, обумовленим в п. 1.2. цього договору. При достроковому припиненні використання об'єкта оренди орендар за місяць письмово повідомляє орендодавця. У випадку розірвання договору чи припинення його дії орендар зобов'язаний негайно (не пізніше трьох календарних днів) повернути орендодавцю об'єкт оренди по акту (п.п. 5.3., 5.7., 5.10. договору).

Статтею 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Тобто, з урахуванням викладеного сторони не позбавлені передбачити в договорі оренди положення щодо обов'язку орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату після припинення дії договору оренди до дня фактичного повернення майна.

Таке право сторін повністю узгоджується із приписами глави 58 Цивільного кодексу України, оскільки буде передбачати продовження обов'язку внесення плати за користування майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, будь-який рівнозначний пункт щодо обов'язку сплати орендних платежів після припинення дії договору оренди до дня фактичного повернення майна в розумінні ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України є обумовленим договором відступом сторін від загального правила та свідчить про продовження існування зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати на користь орендодавця, яке буде припинено в момент фактичного повернення майна.

В даному випадку, положеннями Договору сторонами було встановлено обов'язок орендаря по сплаті орендної плати за весь час фактичного користування орендованим майном до його повернення орендарю (п.п. 3.5., 3.11 Договору).

З огляду на викладене вбачається, що основне зобов'язання відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном не припиняється, оскільки його припинення у розумінні умов спірного договору пов'язано з моментом повернення орендованого майна, а не з фактом закінченням строку дії договору, що відповідає приписам ст.ст. 6, 653, 762 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки щодо обов'язку орендаря сплачувати оренду плату за весь час фактичного користування майном викладені в постановах Вищого господарського суду України від 12.02.2014р. у справі №927/1215/13 (залишеній без змін в частині визнання правомірним стягнення орендної плати після припинення договору за фактичний час користування орендованим майном постановою Верховного Суду України від 02.09.2014р.), від 05.02.2014р. у справі №907/669/13, від 08.12.2011р. у справі №37/121, від 22.10.2009р. у справі №26/399.

Отже, відповідно до умов договору факт закінчення строку його дії та припинення нарахування орендної плати припиняються після фактичного повернення майна за відповідним актом приймання-передачі об'єкту оренди, чого сторонами, зокрема, відповідачем здійснено не було, а відтак, враховуючи, що передане відповідачу спірне майно у визначені договором строки повернуто не було, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, то в силу наведених положень чинного законодавства України та приписів спірного договору у відповідача виник обов'язок по оплаті орендної плати за фактичний час користування таким майном.

Проте, відповідач взяті на себе згідно договору оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. зобов'язання в частині проведення з позивачем повних розрахунків в обумовлені строки по орендній оплаті не виконував, що стало підставою для виникнення відповідної суми заборгованості та наступного звернення позивача з відповідним позовом про її стягнення з боржника до господарського суду.

Листом - претензією від 16.10.2018р. за №16-08-79 позивач повідомляв відповідача про існування боргу по сплаті орендної плати, а також про наслідки несплати вказаного боргу. Дана претензія залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

Відтак, звертаючись з позовом до суду позивач просить стягнути з відповідача 8 520,16грн. заборгованості по орендній платі згідно договору оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. за період з 10 жовтня 2016 року по 05 жовтня 2018 року включно.

Судом встановлено, що суму заборгованості Фізичної особи-підприємця Шукаловича Євгенія Івановича перед Публічним акціонерним товариством "Укрпошта" в особі Волинської дирекції ПАТ "Укрпошта" в розмірі 8 520,16 грн. визначено позивачем шляхом визначення загальної суми орендних платежів за спірний період в розмірі 15 861,97 грн. за мінусом проведених часткових розрахунків на суму 7 341,81 грн.

Також судом встановлено, що помісячний розмір того чи іншого орендного платежу позивачем визначено з врахуванням п.3.2. договору оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. (орендна плата за користування майном становить 600 грн.), а також з врахуванням п. 3.2 договору оренди (розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць).

На думку суду, визначені нарахування помісячних розмірів орендних платежів є вірними та такими, що не суперечать положенням укладеного та підписаного між сторонами договору оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р., а відтак, суд засвідчує, що заборгованість відповідача по сплаті орендних платежів перед позивачем згідно договору №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. становить 8 520,16 грн. з розрахунку (15 861,97грн.- загальна сума орендних платежів) - 7 341,81 грн. (сума проведених часткових розрахунків).

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 8 520,16 грн. заборгованості є підставними та такими, що відповідають обставинам та матеріалам справи.

Відповідно до ст. ст. 216-218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В даному випадку пунктом 3.8. договору оренди №11/551 окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 10.10.2016р. сторонами було визначено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості..

Отже, сторони у п. 3.8. договору від 10.10.2016р. визначили можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді штрафу за невиконання орендарем умов договору щодо строків проведення обов'язкових орендних платежів. Зазначений договір недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п. 3.8. не визнавався. Відповідач зобов'язання щодо своєчасної сплати орендних платежів не виконав, тому сплата штрафу є його договірним зобов'язанням.

Враховуючи викладені положення договору та наявні факти прострочення відповідачем сплати орендних платежів понад три місяці, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми основного боргу було підставно включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 852,00 грн., нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в частині проведення належних розрахунків, що становить 10% від суми заборгованості.

Відтак, заявлений позивачем розмір штрафу в розмірі 852,00грн. є підставним та таким, що підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Усні заперечення відповідача на пред'явлений позов відхиляються судом як безпідставні та необґрунтовані, не підтверджені відповідними доказами. При цьому, судом враховуються обставини за котрих відповідачем не доведено та не підтверджено документально факту повернення (передачі) орендованого майна з оренди шляхом підписання відповідного акту та направлення такого акту на адресу позивача у даній справі.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає, що витрати, пов'язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України за рахунок Фізичної особи-підприємця Шукаловича Євгенія Івановича.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шукаловича Євгенія Івановича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Волинської дирекції ПАТ "Укрпошта" (місто Луцьк, вулиця Кривий Вал, будинок 19, ) 8 520,16грн. заборгованості, 852,00грн. штрафу, а всього 9 372,16 грн., 1 762 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору.

3. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 27.12.2018р.

Суддя В. А. Войціховський