ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2018 р. Справа № 917/1899/17

м. Полтава

за позовом Фізичної особи-підприємця Маматової Тетяни Михайлівни АДРЕСА_2; адреса для листування: АДРЕСА_3

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022

про визнання договору недійсним

Суддя Солодюк О.В.

Секретар судового засідання Олійник Н.І.

Представники сторін:

від позивача: Вигодський С.В., ордер в протоколі

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про визнання недійсним договору № 1644/1 щодо реструктуризації заборгованості від 29.09.2017 р.

Представник позивачки на вимогах наполягає.

Позивачка в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірний договір № 1644/1 є недійсний з моменту укладення, посилаючись на те, що відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК України).

Позивачка посилається на те, що укладення Договору N1644/1 від 29.09.2017р. відбувалося після повного припинення (на підставі пп.3 п.7.5. ПКЕЕ) відповідачем з 22.09.2017р. постачання позивачу електричної енергії за основним Договором N1644 від 05.02.2009р.

Згідно із преамбулою Договору N1644/1, відповідач є Кредитором, позивачка - Боржником за основним Договором N1644, а підставою для його укладення є приписи п. 6.5. ПКЕЕ.

Тобто, на час укладення спірного Договору N1644/1 у позивачки мала бути дійсно існуюча заборгованість і, до того ж, за фактично спожиту електричну енергію, що випливають із основного Договору N1644 та наявність якої стала підставами як для повного припинення її постачання (пп.3 п.7.5. ПКЕЕ), так і для укладення спірного договору (п. 6.5. ПКЕЕ).

Посилаючись на ст. 275 ГК України, ст. 714 ЦК України, ст. 24 Закону України «Про електроенергетику» позивачка зазначає, що обов'язковою умовою, яка надає право енергопостачальнику обмежити споживачу електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або припинити йому електропостачання, є несплата або неповна оплата останнім рахунків за фактично спожиту електричну енергію.

Однак, у період з 03.12.2014р. по 29.01.2016р. вона своєчасно подавала відомості про обсяги спожитої електричної енергії, на підставі яких відповідач оформлював акти прийняття-передавання товарної продукції (використаної електричної енергії), отримувала рахунок про оплату та оплачувала їх в порядку і строки, передбачені основним Договором N1644. Вказані обставини, окрім вище перелічених документів, підтверджуються підписаних обома сторонами у цьому спорі актами звіряння взаємних розрахунків ста ном на кожне перше січня року.

Додаткові нарахування, здійснені відповідачем (у тому числі, в порядку застосування оперативно-господарських санкцій, зокрема, п.6.39 ПКЕЕ) і не пов'язані із фактичним споживання електричної енергії, не є і не можуть вважатися заборгованістю.

Акт прийняття-передавання товарної продукції (використаної електричної енергії) від 15.06.2017р., який зазначений у пункті 1.1. розділу "Предмет договору" Договору N1644/1, позивачкою не підписувався.

Крім того, позивачка зазначає, що прийняття-передавання товарів (робіт, послуг) має носити реальний характер, а також, нарахування на підставі п.6.39 ПКЕЕ документально і нормативно підтвердженими.

Відповідач за спірним Договором N1644/1, на думку позивачки, бажає незаконно отримувати оплату за фактично не переданий їй обсяг електричної енергії на суму, за значену в ньому.

Отже, відсутні були правові підстави як для донарахування, припинення постачання електричної енергії за основним Договором N1644 так і, відповідно, для укладення спірного Договору N1644/1.

Позивачка також посилається на те, що відповідач порушив п. 3 абзацу 1 п. 7.5 ПКЕЕ, не попередивши позивачку не пізніше ніж за три робочих про припинення постачання електроенергії.

Таким чином, як зазначає позивачка, відповідач вчинив правочин без наміру створення для нього правових наслідків, які обумовлювалися ним, а саме, без фактичної пере дачі позивачці обсягу електричної енергії на суму, зазначену в Договорі N1644/1.

Відновлення відповідачем постачання електричної енергії за основним Договором N1644 відбулося лише після укладення спірного Договору N1644/1.

В період з 22.09.2017р. по 02.10.2017р. відповідач на неодноразові заяви позивачки з вимогами переглянути донарахування, негайно відновити договірне постачання електричної енергії та, навіть, на оскарження його рішення до господарського суду та Антимонопольного комітету України. будь-яким чином не реагував.

Разом з цим, як зазначає позивачка, між нею та іншими суб'єктами господарювання щодо нежитлових приміщень, в яких відбулося повне припинення постачання електричної енергії, укладені договори оренди. Отже, як зазначає позивачка, постала реальна загроза неналежного виконання орендних зобов'язань та дострокового розірвання відповідних договорів оренди приміщень.

Посилаючись на ст. 226 ГК України позивачка зазначає, що приписи ст. 66-67 ГПК України не передбачають такого заходу забезпечення позову судом, як зобов'язання відповідача відновити постачання електричної енергії.

Інші законні підстави для припинення неправомірних дій та бездіяльності відповідача в межах короткого (розумного) строку та без завдання майнової шкоди як позивачці так і третім особам були відсутні, а вжиті заходи, - вичерпані.

Отже, в силу вищенаведеного і очевидності зловживання відповідачем своїм монопольним становищем, позивачка змушена була звернутися до відповідача із заявою про розстрочку оплати рахунку з метою відновлення постачання електричної енергії та запобігання виникненню збитків. Крім того, в такій заяві, як зазначає позивачка, нею не ставилося питання про укладення будь-яких договорів.

Позивачка зазначає, що у неї не було вільного вибору, а ніж укласти з відповідачем не вигідний для неї договір N1644/1 (щодо сплати неіснуючої заборгованості) під впливом тяжких обставин (настання негативних наслідків у разі не відновлення договірного постачання електричної енергії у розумний строк).

Крім того, позивачка зазначає, що відповідач вимагав від неї в день відновлення постачання електричної енергії звернутися до господарського суду із заявою про залишення позовної заяви у цій справі без розгляду, а також сплатити нібито за перевірку електричних лічильників, але з рештою з'ясувалося, що сума оплати дорівнює першому платежу за Договором N1644/1. При цьому, призначення платежу не відповідає додатку N1 до цього ж Договору. Ці обставини підтверджується заявою від 02.10.2017р. та платіжною квитанцією від 02.10.2017р.

Посилаючись на ч. 3 ст. 509 ЦК України, ст. ст. 6, 627-628 ЦК України, позивачка зазначає, що спірний Договір N1644/1 не можна вважати таким, що ґрунтується на засадах добросовісності, розумності та справедливості, волевиявлення позивача є вільним, правочин відповідає внутрішній волі позивачки та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ухвалою суду від 20.11.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі.

Позивачка у поясненнях (вх. № 15323 від 14.12.2017р.) зазначає, що відповідач листом від 15.06.2017р. N913-13-06-1/1762 "Про проведення нарахувань" та розрахунком обсягу та вартості електричної енергії по Кременчуцькій філії ПАТ "Полтаваобленерго" від 15.06.2017р. визнає, що підставами для донарахування є не фактично спожита (передана) електрична енергія, а оперативно-господарська санкція (в порядку п. 6.39 ПКЕЕ) та рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2016р. у справі N917/729/16.

Окрім доводів, викладених у позовній заяві, позивачка також зазначила, що ухвалою Верховного Суду України від 02.11.2017р. (справа N93-1222r17/12-5) відповідачу відмовлено у допуску ПАТ "Полтаваобленерго" до провадження справи №917/729/16 за її позовом до ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії про визнання неправомірним та скасування рішення відповідача у формі Протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією від 07.04.2016 року про застосування оперативно-господарської санкції.

Таким чином, як зазначає позивачка, відповідач, посилаючись на рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2016р. у справі N917/729/16, як на підставу для донарахування оплати та, відповідно, для укладення спірного договору, має довести, що судами у вищевказаній справі встановлені обставини, які підтверджували б законність його дій та спірного правочину.

Позивачка зазначає, що відповідачем здійснено повне припинення постачання електричної енергії за основним договором з 22.09.2017р., на підставі пп. 3 абзацу першого пункту 7.5 ПКЕЕ, тобто, за несплату рахунків за спожиту електричну енергію.

Як свідчить судова практика, постачальник електричної енергії може припинити постачання електричної енергії лише за несплату фактично спожитої (отриманої) елек тричної енергії.

Таким чином, відповідач має документально довести, що станом на 15.06.2017р. та/або на 22.09.2017р. позивачка спожила (отримала) електричної енергії на суму 193 358,57 грн.; їй було вручено (нею отримано) відповідний рахунок; попередження про припинення постачання електричної енергії.

Позивачка також зазначає, що нею неодноразово направлялись відповідачу заяви про перегляд спірного рахунку. Однак, відповідач залишив їх без відповіді. Нею жодного разу не здійснювалися платежі на виконання умов спірного договору.

З урахуванням обставин, викладених у позовній заяві та у цих поясненнях, як зазначає позивач, відповідач має довести, що у позивачки були законні можливості віднов лення договірного постачання електричної енергії без укладення спірного договору.

Відповідач у відзиві (вх. № 15369 від 14.12.2017р.) проти позову заперечує, посилаючись на те, що хронологія подій, викладених в мотивувальній частині позовної заяви не має нічого спільного з предметом позовних вимог та не може бути використана при розгляді даної справи оскільки, як зазначає сам споживач, інформація стосується інших проваджень, по яким господарським судом прийняті відповідні рішення.

Щодо правових підстав недійсності правочину, які полягають нібито у відсутності волевиявлення позивача на його укладення, відповідач зазначає, що дане твердження не відповідає дійсності і фактичним обставинам, а протилежне підтверджується документами і діями відповідача, направленими на укладення Договору № 1644/1 щодо реструктуризації заборгованості від 29.09.2017 р.

По суті справи відповідач пояснив, що у відповідності до п. 6.37. та 6.38. Правил користування електричною енергією та Акта технічної перевірки у представників постачальника електричної енергії виникли сумніви у роботі розрахункового засобу обліку на об'єкті споживача ФОП Маматової Т.М. (пр. Г.Бреста, 86а). Прилад обліку електричної енергії було замінено і направлено на експертизу, що підтверджується Актом про заміну розрахункових засобів обліку та перевірку їх технічного стану і Актом - Повідомленням про направлення на експертизу лічильника електроенергії від 29.01.2016 р.

Експертиза була проведена 24 лютого 2016 р. комісією у складі двох спеціалістів ПАТ «Полтаваобленерго» та інженера ДП «Полтавастандартметрологія».

Згідно висновку комісії, в наданому на експертизу приладі обліку типу СТ-ЭА08Д заводський № 011018 було виявлено вмонтований пристрій дистанційного керування роботою лічильного механізму, а лічильник визнано не придатним для подальшої експлуатації, а також втручання в роботу лічильника. Вказане підтверджується Актом № 1439 проведення експертизи лічильника електроенергії від 24.02.2016 р.

Тобто, незважаючи на твердження позивача про те, що ним своєчасно надавалися відомості про показники засобу обліку, вони не відображали реальних (фактичних) показників приладу обліку, а постачальник електричної енергії не мав можливості отримати реальні дані про спожиту електричну енергію через втручання в роботу лічильника.

Тому, постачальник електричної енергії для визначення реального обсягу та вартості спожитої електричної енергії, вимушений був звернутися до п. 6.39 Правил користування електричною енергією, який врегульовує виниклу ситуацію - «У разі неможливості отримання постачальником електричної енергії даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (за винятком порушення роботи розрахункового обліку) визначення обсягу спожитої електричної енергії за поточний розрахунковий період здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період з подальшим перерахунком у разі надання даних протягом наступного розрахункового періоду.

Тривалість періоду розрахунку за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії до отримання показів розрахункових засобів обліку має не перевищувати одного повного розрахункового періоду, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється постачальником електричної енергії за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання без подальшого перерахунку. У цьому разі відновлення розрахунків за розрахунковими засобами обліку здійснюється після спільного складання акта, у якому фіксуються покази розрахункових засобів обліку електричної енергії».

На адресу позивача, як зазначає відповідач, було направлено Розрахунок обсягу та вартості електричної енергії на суму 193 358,57 грн. за період з 03.12.2014 р. по 29.01.2016 р. (з дня складання Акта про пломбування до дати складання Акта про заміну розрахункових засобів обліку).

Саме ця сума за Заявою позивача від 29.09.2017 р. і була реструктуризована шляхом укладення договору № 1644/1 щодо реструктуризації заборгованості від 29.09.2017 р.

Сторони підписали Акт про обсяги спожитої електричної енергії та вищевказаний договір і Додаток № 1 «Графік погашення заборгованості» до нього.

Відповідач зазначає, що позивач належним чином виконує свої обов'язки за цим договором і своєчасно сплачує узгоджені платежі, що підтверджується платіжними дорученнями.

Відповідач вважає, що укладений договір відповідає вимогам чинного законодавства України, не суперечить інтересам держави та суспільства і укладений за волевиявленням учасників, а отже не суперечить ст., ст. 203, 204, 207, 215 ЦК України та ст., ст. 179 і 181 ГК України.

Відповідач зазначає, що позивач обґрунтовує відсутність волевиявлення на укладення договору тим, що він укладався після знеструмлення об'єкта, але це не може свідчити про відсутність волевиявлення, оскільки ФОП Маматова Т.М. мала можливість оспорити в судовому порядку дії постачальника електричної енергії, визнати їх незаконними і стягнути всі матеріальні збитки, завдані такими діями.

Але позивач не скористався своїм правом, сам звернувся до відповідача за укладенням договору реструктуризації заборгованості і тим самим визнав відключення правомірним, а кошти правомірно нарахованими.

Крім того, відповідач зазначає, що підставами правомірності позовних вимог в позовній заяві позивач зазначає статті ЗУ «Про електроенергетику», який з червня 2017 року втратив чинність.

Ухвалою від 14.12.2017р. продовжено строк розгляду спору, відкладено розгляд справи на 31.01.2018р. на 10-00 год.

31.01.2018р. позивачка заявою (вх. № 991) уточнила позовні вимоги, в якій зазначила, що 15 грудня 2017 року набув чинності Господарський процесуальний кодекс України (надалі - ГПК України) в новій редакції. Нова редакція ГПК ставить відмінні від попередньої редакції вимоги до позовної заяви, порядку і строків подання доказів, тощо. Також справу N917/1899/17 господарський суд не розпочав слухати по суті.

Таким чином, позивачка вирішила за необхідне привести позовну заяву у відповідність до вимог діючого Господарського процесуального законодавства України.

Предметом позову, як зазначає позивачка, є визнання недійсним договору N1644/1 щодо реструктуризації заборгованості від 29.09.8017р. Вказаний предмет позову повністю відповідає способу захисту, передбаченому п. 2 ч.2 ст. 16 та ч.3 ст. 215 ЦК України.

Підставами позовних вимог є приписи ч.ч. 1, 3 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України (загальні підстави) та ст. 233 ЦК України (кваліфікуюча підстава) .

Позивачка вважає, що зміст оспорюваного Договору суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства; волевиявлення позивачки, як учасника правочину, не було вільним і не відповідало її внутрішній волі; правочин є кабальним для позивачки, його було вчинено під впливом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах. Оспорюваним правочином скористався відповідач.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦК такий правочин може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був його ініціатором.

Позивачка зазначає, що тяжкими для неї обставинами були:

- явно неправомірні дії відповідача - повне припинення постачання електричної енергії з порушенням встановленого порядку та за відсутності позивачки; нарахування обсягів електричної енергії, яких вона не споживала; примушування відповідачки до оплати неіснуючої заборгованості;

- реальна загроза втрати доходу від підприємницької діяльності - від здачі в оренду приміщень, в тому числі, через ймовірність дострокового розірвання договорів оренди з позивачкою іншими суб'єктами господарювання (орендарями), котрі перебувають з нею у договірних відносинах;

- завдання матеріальних збитків, в тому числі, внаслідок повного припинення постачання електричної енергії - зупинення роботи усіх приладів господарчого призначення, невиконання позивачкою договірних орендних зобов'язань;

- реальна загроза банкрутства, оскільки у разі втрати доходу від підприємницької діяльності - витрати по обов'язковим платежам (податки, збори, оренда землі), оплаті по іншим комунальним послугам були б значно більшими ніж пенсія та вартість ліквідного майна.

Підписуючи оспорюваний Договір, як зазначає позивачка, вона хоча й діяла добровільно, без наявності фізичного насильства, обману чи помилки та усвідомлювала свої дії, але вимушена була це зробити через настання тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах - для усунення і зменшення негативних наслідків та вирішення проблеми шляхом якомога швидшого відновлення електропостачання, а тому, її волевиявлення не можна вважати вільним і таким, що відповідало її внутрішній волі. Умови правочину є не просто невигідними, а вкрай невигідними (явно кабальними) для неї. Правочин було вчинено без належних правових підстав, оскільки, вона не порушувала ні умов Договору, ні приписів ПКЕЕ, а ні вимог чинного законодавства України.

Позивачка зазначає, що у спірному періоді вона не споживала того обсягу електричної енергії, який обчислив відповідач, а тому, не повинна за нього платити. Позивачка не мала і не має заборгованості, зазначеної в оспорюваному Договорі, а тому, не повинна її погашати. Безпідставно нарахована її вартість, для неї, як для самотньої пенсіонерки (з урахуванням розміру пенсії), отримуваних доходів і витрат є непомірною.

Позивачка також зазначає, що з урахуванням платежів за оспорюваним Договором - витрати перевищують доходи, що створює ознаки стійкої неплатоспроможності. За відсутності неправомірних дій відповідача та тяжких обставин, оспорюваний правочин не було б вчинено позивачкою взагалі.

Крім того, як зазначає позивачка, мається нерозривний причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та спірним правочином, який було вчинено виключно для усунення та зменшення таких обставин.

Невигідні (протиправні) умови, як вважає позивачка, безпосередньо пов'язані з обставинами вчинення правочину. Внаслідок вчинення такого правочину, як зазначає позивачка, вона отримала можливість вирішити ту проблему (відновити електропостачання, зберегти договірні відносини з орендарями, уникнути ще більших проблем, ніж за час від сутності електропостачання, зокрема, банкрутства, матеріальних збитків, упущеної вигоди, тощо), яка змусила її підписати оспорюваний Договір.

Позивачка також зазначає, що відповідач до суду з позовами про стягнення будь-яких сум, що передбачені Договором про постачання електричної енергії N1644 від 05.02.2009р. або витікають з нього, ніколи не звертався.

Таким чином, у відповідача не було достатніх правових підстав, принаймні, для припинення постачання електричної енергії.

Проте відповідач, як зазначає позивачка, діючи явно всупереч умовам Договору N1644, додатків до нього, ПКЕЕ, приписам чинного законодавства та, внаслідок протиправного повного припинення електропостачання, штучно створив усі умови для настання тяжких обставин, що змусили її на вкрай не вигідних умовах підписати безпідставний оспорюваний Договір. Тим самим, як зазначає позивачка, метою цілеспрямованих дій відповідача було протиправне отримання від позивачки оплати за обсяг електроенергії, (як різновиду товару), який їй ніколи фактично не поставлявся.

За час існування договірних відносин та в період з 03.12.2014р. по 29.01.2016р., вона своєчасно подавала відомості про обсяги фактично спожитої електричної енергії, (на підставі яких, відповідачем оформлювалися як акти прийняття-передавання товарної продукції (використаної електричної енергії), так й рахунки на оплату, які в свою чергу, нею оплачувалися в порядку і строки, передбачені основним Договором N1644. Позивачка не подавала додаткових відомостей про обсяги фактично спожитої електричної енергії за період з 03.12.2014р. по 29.01.2016р., зокрема, на загальну суму 193 358,57 грн., не підписувала запропонований відповідачем акт прийняття-пере давання товарної продукції (використаної електричної енергії) від 15.06.2017р. (отриманий нею лише 25.09.2017р.), не акцептувала наданий відповідачем рахунок від 15.06.2017р. (отриманий нею лише 25.09.2017р.) на загальну суму 193 358,57 грн., не визнавала і не визнає, оформлений відповідачем Розрахунок "Полтаваобленерго" обсягу та вартості електричної енергії по Кременчуцькій філії ПАТ від 15.06.2017р (отриманий нею лише 25.09.2017р.).

Позивачка зазначає, що відповідач застосував до неї оперативно-господарську санкцію, на підставі пп. 4.2.3 п. 4.2 Договору та п. 6.40 ПКЕЕ, що підтверджується до даним до позовної заяви Актом про порушення N900002198 від 29.01.2016р. та Протоколом засідання комісії з розгляду вищевказаного акту від 07.04. 2016р. в розмірі 264 889,90 грн. Рішення у вигляді Протоколу прийнято також з урахуванням висновків Акту експертизи ПАТ "Полтаваобленерго" від 24.02.2016р. за N91439.

Але в судовому порядку у справі N917/729/16 відповідач не довів фактів порушенням позивачкою п.6.40 ПКЕЕ та позаоблікового споживання нею будь-яких обсягів електричної енергії у період з 03.12.2014р. по 29.01.2016р., тобто, між датами встановлення (пломбування) спірного лічильника та "виявлення по рушення" і його заміни.

Таким чином, як зазначає позивачка, спроба відповідача переглянути вже оцінені судом у іншій справі докази і обставини за участю цих же сторін, - не ґрунтується на законі.

Спірне нарахування здійснене відповідачем у формі "Розрахунку обсягу та вартості електричної енергії по Кременчуцькій філії ПАТ "Полтаваобленерго" від 15.06.2017р. (надалі - Розрахунок від 15.06.2017р.). В період з 03.12.2014р. по 15.06.2017р. та в період з 29.01.2016р. по 15.06.2017р. відповідач жодного разу не застосовував до позивачки санкцію, передбачену п. 6.39 ПКЕЕ. Нарахування по Розрахунку від 15.06.2017р. здійснене відповідачем лише після перегляду рішення у господарській справі N917/729/16 судом апеляційної інстанції та набрання ним чинності з посилання на вищезазначене рішення у Розрахунку.

Оскільки Розрахунок від 15.06.2017р. проведено відповідачем не у відповідності та з порушенням порядку, встановленого п. 6.39 ПКЕЕ, позивач зазначає, що вищезазначений Розрахунок із самого початку був і залишається надуманим, оскільки спільний акт про відновлення розрахунків за розрахунковими засобами обліку з фіксуванням показів розрахункових засобів обліку електричної енергії, передбачений ч.2 п. 6.39 ПКЕЕ, - не складався.

Крім того, такий акт і не міг складатися, оскільки попередній лічильник електричної енергії, (встановлений 03.12.2014р.) був вилучений відповідачем 29.01.2016р. та замінений на новий лічильник (згідно актів про пломбування від 03.12.2014р. та про заміну розрахункових засобів обліку і перевірку технічного стану від 29.01.2016р.), а тому ніяких показів про загальний обсяг електроенергії не міг бути зафіксованим.

Також, застосування п. 6.39 ПКЕЕ можливе лише за наявності однієї умови - неподання cпоживачем (позивачем) відомостей про покази розрахункового лічильника.

Вищенаведене вказує на те, як зазначає позивачка, що відповідач фактично не погодився із судовими рішеннями у справі N917/729/16.

Таким чином, зазначає позивачка, у такий спосіб відповідач намагається переглянути не лише обставини і докази у справі N917/729/16, але й раніше прийняте ним рішення від 07.04.2016р. з іншої підстави (п. 6.40 ПКЕЕ).

Позивачка зазначає, що господарські суди (першої, апеляційної інстанції) надали повну і належну правову оцінку усім доказам (документам) відповідача у справі N917/729/16 і, які не встановили фактів того, що: позивачкою не подавалися за спірний період відомості про показники засобу обліку; позивачкою подавалися за спірний період відомості про показники засобу обліку, але які не відображали або могли не відображати реальних (фактичних) показників засобу обліку; позивачка або інша особа втручалися в роботу лічильника, в тому числі, за допомогою, нібито вмонтованого пристрою дистанційного керування, оскільки лічильник не був наданий відповідачем в розпорядження судових експер тів.

При цьому відповідач, як зазначає позивачка, хоча й вказує, саме рішення господарського суду Полтавської області у справі N917/729/1, як підставу для Розрахунку від 15.06.2017р., але не наводить будь-яких доводів їх реальної пов'язаності щодо порушення нею п. 6.39 ПКЕЕ.

Позивачка також зазначає, що не погодившись з рішенням відповідача у формі "Розрахунку обсягу та вартості електричної енергії по Кременчуцькій філії ПАТ "Полтаваобленерго" від 15.06.2017р.», оформленим на його підставі рахунком, його діями, остання звернулася із відповідними заявами:

- від 25 вересня 2017р. до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про притягнення ПАТ "Полтаваобленерго" до відповідальності за порушення антимонопольного законодавства України щодо неправомірного відключення;

- від 17 листопада 2017 р. зі скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг та отримала лист від 13.12.2017р. N99260/20/9-17;

- від 26 вересня 2017р. до відповідача про перевірку спірного рахунку та щодо негайного відновлення постачання електричної енергії.

17 листопада 2017 р. адвокат позивачки звернувся до ПАТ "Полтаваобленерго" з адвокатським запитом та отримав лист від 19.12.2017р. N904-34/16658 з якого вбачається, що відповідач не надав відповіді на жодне запитання, що ставилося адвокатом. Тобто, відповідач відмовився переглядати свої спірні рішення, розрахунок та рахунок.

Позивачка також зазначає, що не погодившись з цим рішенням відповідача, вона оскаржила його до господарського суду Полтавської області (справа N917/1585/17).

Однак, відповідач у відзиві на позовну заяву (в справі N917/1585/17) фактично стверджував, що його Розрахунок від 15.06.2017р. про нарахування плати за активну електричну енергію взагалі не являється обов'язковим рішенням для виконання позивачкою, а тому, не може бути оскарженим в судовому порядку. Крім того, позивачка зазначає, що відповідач до початку розгляду справи поновив постачання електричної енергії виключно з підстави підписання оспорюваного Договору N1644/1 щодо реструктуризації "заборгованості" від 29.09.2017р. Відповідач у вищевказаному відзиві наголошував на тому, що наявні усі підстави для припинення провадження у справі за від сутністю предмету спору.

Таким чином, як зазначає позивачка, не існувало безспірної заборгованості, в тому числі, яка б могла бути реструктуризованою та була відсутня підстава для повного або часткового припинення відповідачем договірного постачання електричної енергії.

Приписи ст. 66-67 ГПК України (на час припинення договірного постачання електричної енергії) не передбачали такого заходу забезпечення позову судом, як зобов'язання відповідача відновити постачання електричної енергії, внаслідок припинення відповідачем договірного постачання електричної енергії без попередження (абз. 1 п. 7.5. ПКЕЕ). Позивачка мала б сплачувати усі матеріальні збитки, заподіяні орендарям, оскільки не виконала і не могла виконати вимоги ст. 226 ГК України, тобто, повідомити своїх орендаторів.

Таким чином, позивачка зазначає, що мала діяти у розумні строки для зменшення та усунення тяжких обставин (негативних наслідків) та змушена була підписати оспорюваний Договір.

Позивачка також зазначає, що є самотньою, хворою жінкою похилого віку, отримує пенсію.

Додатковим доходом до пенсії є отримання нею орендної плати від здачі приміщень в оренду.

Таким чином, усі законні можливості задля припинення неправомірних дій та бездіяльності відповідача - монополіста в межах короткого (розумного) строку без завдання майнової шкоди як собі так і третім особам та без створення стійкої неплатоспроможності були відсутні, а вжиті заходи, - вичерпані.

Тому, позивачка зазначає, що їй нічого не залишалося, як звернутися до відповідача з проханням реструктуризувати неіснуючий борг.

Позивачка також зазначає, що відповідач оформив повідомлення про припинення постачання електроенергії 12.07.2017р. за N913-13-06-2/2047 та 13.09.2017р. за N913-13-06-2/2744, в обох випадках з 22 вересня 2017р. та нібито на підставі пп. 3 п. 7.5. ПКЕЕ (у разі несплати рахунків).

Тобто, станом на вказані дати вже повинна була існувати підстава, передбачена у повідомленнях - факт не сплати рахунку від 15.06.2017р. Однак, сам цей рахунок було отримано позивачкою лише 25 вересня 2017 p., який згідно листа відповідача від 15.06.2017p. N913-13-06-1/1762 "Про проведення нарахувань" підлягав оплаті протягом 5-ти днів з дати його отримання, тобто, до 30.09.2017р., оскільки вищезазначені попередження отримано позивачкою 25.09.2017 р. лише після припинення постачання електроенергії.

Таким чином, як зазначає позивачка, припинення постачання електроенергії від 22.09.2017р., так й усі дії та документи, пов'язані з ним не ґрунтуються на вимогах ПКЕЕ, Законів України "Про захист прав споживачів", "Про ринок електричної енергії" та "Про природні монополії".

Позивачка також зазначила, що її інтереси в цій справі представляє адвокат Вигодський С.В. зі стажем практичної роботи понад 20 років, який відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги адвокатом від 29.09.2017 року отримав оплату від позивачки у розмірі 14 401,42 грн. у зв'язку з наданням правової допомоги у судах першої інстанції.

Право Вигодського С.В. на заняття адвокатською діяльністю підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим КДКА у Полтавській області N9265 від 29.10.1996р.

Надання послуг Вигодським С.В., як адвокатом, окрім договору про надання правової допомоги, підтверджується ордером.

Акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) та докази оплати, як зазначає позивачка, будуть надані перед прийняттям судом рішення.

У разі оскарження судового рішення стороною чи сторонами у апеляційному та касаційному порядку орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу складає 25 000 грн.

В уточненій заяві позивачка просить суд вирішити питання про стягнення судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи - витрат на професійну правничу допомогу.

31.01.2018 р. ухвалою суду відкладено розгляд справи на 14.03.2018 р. на 10-00 год.

В письмових поясненнях (вх. № 2332 від 02.03.2018 р.) відповідач зазначив, що заява позивачки про уточнення позовних вимог - це є інша повноцінна позовна заява в межах одного провадження і всупереч заяві представника позивача в судовому засіданні, містить істотну зміну позовних вимог.

Позовні вимоги первісної позовної заяви зводилися до визнання недійсним договору реструктуризації і вирішенню питання про розподіл судових витрат, які у відповідності до доданого платіжного доручення, полягали у сплаті судового збору позивачем.

В тексті повторної позовної заяви додатково надається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в який включено витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 25 000 грн., що явно виходить за межі первісного позову і вирішується в іншому процесуальному порядку, а ніж залучення до матеріалів справи другої (нової) позовної заяви.

Первісна позовна заява, як зазначає відповідач, вказана в якості додатку до другої (нової) позовної заяви від 30.01.2018 p., що є недопустимим з процесуальної точки зору.

Крім того, предметом позову є визнання договору реструктуризації недійсним, тобто, спір є не матеріальним та не складним по суті, а попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат є неспіврозмірним і явно завищеним, оскільки настання правових наслідків розірвання договору реструктуризації в судовому порядку із користуванням послуг адвоката і, не виконання умов договору без його розірвання в судовому порядку, є абсолютно ідентичним, адже розірвання графіку погашення нарахованих коштів не призводить до скасування нарахованої суми, а лише відновлює обов'язок позивача сплатити кошти в повному розмірі та в терміни, встановлені договором чи іншими нормативними документами, а не в терміни, унормовані спірним Договором.

Відповідач також зазначає, що в позовній заяві (новій) вказано, що адвокат вже отримав оплату у розмірі 14 401,42 грн., але серед додатків до нової позовної заяви не значиться квитанція про оплату таких послуг.

Крім того, з попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових втрат вбачається, що мова йде про оплату адвокатських послуг не тільки в межах розгляду 3-х справ, які знаходилися і знаходяться на розгляді господарського суду та їх оскарження в судах вищих інстанцій, а й дій, які ніяким чином не стосуються даного провадження, як-то запит в НКРЕ чи Антимонопольний комітет.

В межах даної конкретної справи, як зазначає відповідач, відбулося всього два засідання, а справа по своїй суті не представляє будь-якої складності чи витребування від будь - кого додаткових доказів.

Тим більше, не допустимо враховувати кошти на правничу допомогу, які ймовірно в майбутньому, будуть виплачені в разі подальшого апеляційного та касаційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Хронологія подій, викладених в мотивувальній частині обох позовних заяв не має нічого спільного з предметом позовних вимог та не може бути використана при розгляді даної справи, оскільки, викладена інформація стосується інших проваджень, по яким господарським судом вже прийняті відповідні рішення.

Правомірність нарахувань розстроченої суми, як зазначає відповідач, не може розглядатися в межах даного провадження, оскільки законність її нарахування (розрахунку) вже була предметом позову по справі №917/1558/17 і провадження по цій справі було припинено.

Спірний договір укладався за Заявою позивачки, що не може свідчити про відсутність її волевиявлення. Щодо знеструмлення об'єкту, відповідач зазначив, що ФОП Маматова Т. M. мала можливість оспорити в судовому порядку дії постачальника електричної енергії і визнати їх незаконними, але не скористалась цим і сама звернулася до відповідача з Заявою про укладення Договору реструктуризації заборгованості, тим самим визнав відключення електроенергії правомірним, а кошти правомірно нарахованими.

Уклавши договір реструктуризації із Заявником на його прохання, постачальник електричної енергії пішов назустріч останньому і зменшив матеріальне навантаження на позивачку, яка повинна була сплатити суму коштів одномоментно.

У відповіді на відзиви відповідача (вх. № 2793 від 16.03.2018р.) позивачка вказує, що вона погоджується із визнанням відповідачем тих обставин, що саме його документи та дії були направлені на укладення спірного Договору.

Позивачка заявляє, що за відсутності безпідставно складених відповідачем документів та без вчинення ним же неправомірних дій (створення тяжких для неї обставин та вкрай невигідних умов) спірний Договір позивачкою ніколи не був би підписаний взагалі. Акт технічної перевірки (без дати і номеру); акт про заміну розрахункових засобів обліку та перевірку їх технічного стану (без дати і номеру); акт-повідомленням про направлення на експертизу лічильника електроенергії від 29.01.2016р.; акт експертизи від 24.02.2016р. N1439 відповідач намагався та використав для укладення спірного договору і вищезазначені документи не могли бути на законних підставах використані відповідачем для укладення спірного Договору, оскільки вони раніше вже були покладені в основу прийнятого іншого (за своєю суттю, змістом та підставою - п. 6.40 ПКЕЕ) рішення, оформленого Протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕ від 07.04.2016 року щодо застосування оперативно-господарської санкції на суму 264 889,90 грн., яке було визнано неправомірним та скасовано в судовому порядку по справі № 917/729/16.

Позивачка зазначає, що судові рішення у господарській справі N917/729/16 не могли бути на законних підставах використані як для складання Розрахунку від 15.06.2017р., так й для укладення спірного Договору, оскільки порядок нарахування по п. 6.39 ПКЕЕ, жодним чином не пов'язаним із п. 6.40 цих же Правил і вищезазначений Розрахунок проведено відповідачем після прийняття вищевказаних судових рішень.

Таким чином, як зазначає позивачка, відповідач декілька разів (07.04.2016р. та 15.06.2017р.) нарахував їй до оплати різні суми (264 889,90 грн. та 193 358,57 грн. відповідно) за одними й тими ж вихідними документами, але на різних правових підставах (п. 6.40 та п. 6.39 ПКЕЕ, відповідно).

Зловживаючи своїми процесуальними правами і не виконуючи покладених на нього процесуальних обов'язків, відповідач намагається змусити господарський суд в цій справі надати повторну правову оцінку обставинам і переглянути докази у іншій справі (N917/729/16), але з інших підстав застосування ним ПКЕЕ.

Повідомлення про припинення постачання електричної енергії від 12.07.2017р. № 13-13-06-2/2047, від 13.09.2017р. № 13-13-06-2/2744 були вперше вручені позивачці відповідачем 25.09.2017р., тобто, після повного припинення постачання електричної енергії з 22.09.2017р.

Вручення відповідачем таких повідомлень та власне його дії щодо припинення постачання електричної енергії, як зазначає позивачка, відбулися з явними грубими порушенням пп.3 п. 7.5. ПКЕЕ, оскільки мала бути наявна, але не погашена заборгованість за спожиту електроенергію та відповідач зобов'язаний був повідомити позивачку про такі дії не пізніше ніж за три робочі дні.

Проте, відповідач не надає документальних доказів наявності заборгованості позивачки за спожиту, але не оплачену електроенергію, в тому числі, на день підписання спірного Договору.

Позивачка також вказує, що визнання відповідачем факту своєчасності подання нею відомостей про показники засобу обліку виключає можливість застосування ним п. 6.39. ПКЕЕ та, відповідно, проведення розрахунку обсягу та вартості електричної енергії, на підставі цього пункту Правил, про що також зазначено у відповіді НКРЕКП N9827/20.3/9-17 на звернення позивачки від 17.11.2017р.

Крім того, спільний складений акт, в якому фіксуються покази розрахункових засобів обліку електричної енергії, як підстава для відновлення розрахунків за розрахунковими засобами обліку ніколи сторонами не складався і не міг складатися.

Отже, як зазначає позивачка, твердження відповідача про те, що нібито спірний «укладений Договір відповідає вимогам чинного законодавства України не суперечить інтересам держави та суспільства і укладений за волевиявленням учасників, а отже не суперечить ст., ст. 203, 204, 207, 215 ЦК України та ст., ст. 179 і 181 ГК України", є безпідставними та документально не обґрунтованими. Вона ніколи не зверталась до відповідача з приводу укладення спірного договору та додатків до нього, а лише з заявами в зв'язку з отриманням Рахунку на оплату № 1644 від 15.06.2017 р. та припиненням електропостачання, які відповідачем не розглянуті.

Позивачка у відповіді на відзиви відповідача вказує, що заява про уточнення вимог від 30.01.2018р. не є новою позовною заявою, оскільки предмет позову (визнання недійсним договору, п.2 ч.2 ст. 16 та ч.3 ст. 215 ЦК України), підстави позову (ч.ч. 1, 3 ст. 203, ч.1 ст. 215, ст. 233 ЦК України) та обставини, на яких ґрунтується позов - залишені позивачкою без змін.

Позивачка заявою про уточнення вимог від 30.01.2018р. лише привела у відповідність до вимог ст. 162 ГПК України (в редакції з 15.12.2017р.) первинну позовну заяву. Тобто, вона внесла ті відомості, які не були передбачені попередньою редакцією цього ж Кодексу. Зокрема, вона включила до позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 123, ст. ст. 124-126, п.9 ч.3 ст. 162 ГПК України) та інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору - правову оцінку обставинам справи та наявним доказам (ч.6 ст. 162 ГПК України). Також позивачкою, разом із заявою про уточнення вимог від 30.01.2018р., виконано вимоги процесуального закону щодо подання усіх наявних у неї доказів до початку розгляду справи по суті (ст. ст. 73-86 ГПК України).

Позивачка наголошує, що відповідач не додав до своїх відзивів жодного доказу та не заявив перед судом клопотання про їх витребування, в тому числі, у зв'язку з неможливістю їх подання з поважних причин.

Ухвалою суду від 22.03.2018 р. розгляд справи відкладено на 27.04.2018 р. на 10 год. 00 хв., оскільки судове засідання, призначене на 14.03.2018 р. не відбулося у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному.

У клопотанні про приєднання доказів (вх. № 4015 від 20.04.2018р.) позивачка зазначила, що листом ПАТ "Полтаваобленерго" від 28.02.2018р. №04-34/2997 повідомляється, що сплачені позивачкою грошові кошти в сумі 28 358,57грн., в тому числі, за повторне підключення до електромережі будуть перераховані в рахунок попередньої оплати по договору №1644 від 05.02.2009р.

При цьому, як зазначає позивачка, відповідач не пов'язує будь-яким чином сплачені позивачкою кошти, в тому числі, за повторне підключення до електромережі зі спірним договором від 29.09.2017р. №1644/1.

Позивачка вказує, що не зрозуміла суть такого листа відповідача, оскільки з розрахунку ПАТ «Полтаваобленерго» від 12.03.2018 р. № А1644 вбачається переплата за основним договором на суму 46 886,08 грн. Але разом з цим позивачка вказує, що проведення в односторонньому порядку перерахунку та скасування усіх нарахувань за спірним договором від 29.09.2017р. №1644/1 свідчить про те, що відповідач погодився з НКРЕКП і фактично визнав його таким, що не відповідає вимогам законодавства України.

Позивачка посилається на лист КФ ПАТ "Полтаваобленерго" від 16.03.2018р. №13-13-06-1/789 та доданий до нього акт звірки взаємних розрахунків від 16.03.2018р., з яких вбачається, що відповідач підтверджує здійснення ним перерахунку (скасування нарахувань) за спірним договором від 29.09.2017р. №1644/1 на суму 193 358,57 грн. та наявність переплати на суму 46 886,08грн.

Також згідно облікової картки позивачки, відповідачем проведено коригування сум, підтверджується витягом з облікової картки споживача, зокрема, від 07.03.2018р. - скасовано суму 193 358,57 грн. (основне зобов'язання, нараховане 10.10.2017р.) та від 15.03.2018р. - скасовано суму 35,47 грн. (пеня, нарахована 31.01. 2018р.).

Отже, вказує позивачка, це свідчить про те, що відповідач фактично письмово відмовляється від спірного договору №1644/1.

Позивачка також вказує, що відповідно до листа ПАТ "Полтаваобленерго" від 23.03.2018р. №04-34/5175, відповідач пропонує розірвати спірний договір №1644/1 щодо реструктуризації заборгованості від 29 вересня 2017р. шляхом обміну листами, а нарахування за цим договором пропонує вважати скасованими.

Листом від 04.04.2018р. позивачкою на адресу відповідача направлено лист про прийняття пропозиції про розірвання спірного договору. Проте, згідно інформації на сайті "Укрпошта" її поштове відправлення за ідентифікаційним № 276 зазначено про невдалу спробу його вручити.

Проте, позивачка вважає, що спірний договір має бути визнаний недійсним судом, посилаючись на ч.1 ст. 509, ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 216, ст. 233, ч.1 ст. 236, ч.2 ст. 563 ЦК України, ст. 207 ГК України та зазначила, що беручи до уваги господарське законодавство, воно не містить однозначного нормативного припису щодо заборони визнання недійсними припинених правочинів, отже, вважає за можливе визнання недійсним договору (правочину) після його припинення.

26.04.2018р. від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі (вх. № 4252) у зв'язку з відсутністю заборгованості за електричну енергію, що була реструктуризована і зобов'язання по договору для позивача фактично припинилися. В клопотанні зазначено, що на підтвердження врегулювання предмету спору сторони обмінялися листами та погодили розірвання спірного договору.

27.04.2018р. від позивачки надійшло заперечення (вх. № 4289) (електронна пошта), (від 02.05.2018р. вх. № 4358), в якому позивачка заперечує проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі у даній справі, посилаючись на те, що згідно ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення на відміну від розірвання договору за домовленістю сторін.

Позивачка зазначає, що підставою для Розрахунку обсягів та вартості від 15.06.2017р. та відповідного спірного договору є нібито рішення господарського суду Полтавської області від 26.12.2016р. Відповідач не виконав рішення господарського суду Полтавської області від 26.12.2016р., що набрало законної сили та до теперішнього часу не скасував нарахування, що підтверджується витягом з облікової картки.

Крім того, відповідач не зазначив такого скасування у акті звірки від 16.03.2018р. У акті він скасував лише суму спірного договору, а не підставу для його укладання. Закриття провадження у справі позбавляє позивачку права на відшкодування матеріальних збитків, завданих відповідачем та стягнення вартості недопоставленої електричної енергії.

Таким чином, позивачка наполягає на вирішенні справи по суті.

27.04.2018р. ухвалою суду за клопотанням позивачки відкладено розгляд справи на 23.05.2018р. на 9-00 год.

23.05.2018р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 30.07.2018р. на 14-00 год.

06.08.2018р. ухвалою суду призначено розгляд справи на 19.09.2018р. на 10-00 год., оскільки судове засідання, призначене на 30.07.2018р. на 14-00 год. не відбулося у зв'язку з перебуванням судді у відпустці.

19.09.2018р. ухвалою за клопотанням позивачки судом відкладено розгляд справи на 30.10.2018р. на 10-00 год.

В судовому засіданні 30.10.2018р за клопотанням представника позивача для спроби врегулювати спір в добровільному порядку оголошувалась перерва до 21.11.2018р. до 11-00 год.

21.11.2018 р. від позивачки надійшло клопотання (вх. № 10849), в якому позивачка повністю підтримує позовні вимоги, наполягає на їх розгляді та задоволенні та просить позовну заяву розглядати без її участі.

В судовому засіданні 21.11.2018 р. представник відповідача проти позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність.

В судовому засіданні 21.11.2018р. в порядку ст. 216 ГПК України оголошувалась перерва до 21.12.2018р. до 9-00 год.

20.12.2018 р. від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи 21.12.2018 р. без його участі, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

21.12.2018р. від представника позивачки надійшло вступне слово (вх. № 11965), в якому останній зазначає, зокрема, що спірний договір ніяк не можна вважати таким, що грунтується на засадах добросовісності, розумності та справедливості, оскільки його предметом є: неіснуюча заборгованість позивачки перед відповідачем та відсутній між сторонами акт про прийняття-передавання товарної продукції (про використану електричну енергію) від 15.06.2017р., зазначений у п. 1 цього ж Договору. Тобто, обсяги та вартість електричної енергії, визначених в такому акті, позивачкою фактично не споживалися. Позивачка ж мала сплачувати лише за спожиту (передану) електричну енергію. Позивачка не могла відмовитися від укладення спірного договору на основі вільного волевиявлення, оскільки відповідач без попередження з 22 вересня 2017р., за відсутності фактичної заборгованості, повністю припинив договірне постачання електричної енергії та на скарги на його адресу жодним чином не відреагував до теперішнього часу.

Отже, відповідач неправомірно використав своє монопольне становище на ринку постачання електричної енергії в населених пунктах Полтавській області.

У позивачки мався лише єдиний спосіб від новлення договірного постачання електричної енергії та уникнення умов для виникнення збитків, передбачений п. 6.5., пп.3 п. 7.5. ПКЕЕ. Тобто, наслідками укладення спірного договору (п.6.5. ПКЕЕ), було усунення підстав для припинення договірного постачання електричної енергії (пп.3 п. 7.5. ПКЕЕ) та завдання позивачці матеріальних збитків. Ця обставина повністю підтверджується хронологією подій: неправомірне припинення електропостачання (22.09.20І7р.); відновлення договірного постачання електричної енергії (03.10.2017р.) відбулося лише після укладення позивачкою спірного договору (29.09.2017р.).

Отже, у позивачки фактично було волевиявлення лише на якомога швидке відновлення договірного постачання електричної енергії виключно на неправомірних умовах відповідача, тобто, під впливом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах.

Відповідач не з власної ініціативи, як зазначає представник позивачки, а на вимогу НКРЕКП виступив ініціатором як щодо дострокового розірвання спірного договору, так й щодо повернення позивачці отриманих за таким договором грошових коштів шляхом зарахування в рахунок наступних платежів за активну електричну енергію.

Відповідач, виконуючи вимоги НКРЕКП фактично визнав неправомірність своїх дій, порушення вимог законодавства при укладення спірного договору та істотність обставин для його дострокового розірвання, оскільки саме з цих підстав Регулятор вимагав від відповідача розірвати такий договір, повернути позивачці отримані за ним грошові кошти, в тому числі, за повторне підключення.

Відповідач виконав рішення НКРЕКП та не скористався правом на його оскарження в установленому законом порядку.

Визнання відповідачем неправомірності своїх дій що до позивачки та порушення вимог законодавства при укладення спірного договору також підтверджується його клопотанням про закриття провадження у цій справі з тієї підстави, що такий договір між сто ронами розірваний та нібито спір повністю врегульований.

Відповідач хоча й розірвав спірний договір, підписав акт звіряння взаємних розрахун ків про відсутність заборгованості та наявність переплати, але до теперішнього часу не вніс змін до облікової картки позивачки, як споживача електричної енергії.

Тобто, до теперішнього часу, маються суперечності між даними в останньому акті звіряння взаємних розрахунків та обліковій картці позивачки на суму 193 358,57 грн.

Представник позивачки також зазначає, що вище перелічені загальні підстави позову повністю кореспондуються із кваліфікуючою (спеціальною) підставою для визнання не дійсним спірного договору, оскільки на час звернення позивачки до суду такий правочин був кабальним, його було вчинено під впливом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах.

В судовому засіданні 21.12.2018 р. в порядку ст. 216 ГПК України оголошувалась перерва до 27.12.2018 р. до 9 год. 00 хв.

27.12.2018 р. до суду надійшли пояснення від представника позивачки (вх. № 12053) з обґрунтуванням позовних вимог та з додатками, заява про виправлення описки (вх. № 12054), заключне слово (вх. №12055) та клопотання про приєднання документів - звітів та актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) і платіжних документів про оплату витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції (вх. №12056) з додатками, яке задоволено судом..

В письмових поясненнях (вх. № 12053 від 27.12.2018 р.) представник позивачки зазначив, що до теперішнього часу позивачка ФОП Маматова Т.М. не може бути впевнена в тому, що відповідач не буде вчиняти щодо неї інших аналогічних неправомірних дій (зокрема, не застосує інший пункт ПКЕЕ без прийняття рішення, не припинить постачання електричної енергії, чи не звернеться до суду з вимогою про стягнення "заборгованості" за Рахунком від 15.06.2017р.)

В заключному слові (вх. № 12054 від 27.12.2018 р.) та в судовому засіданні 27.12.2018р. представник позивачки позовні вимоги підтримав, просить суд позов задовольнити, визнати недійсним договір №1644/1 щодо реструктуризації заборгованості від 29 вересня 2017р., укладений між ПАТ "Полтаваобленерго" та фізичною особою - підприємцем Маматовою Тетяною Михайлівною та вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивачки ФОП Маматової Т.М. судових витрат: судового збору в сумі 1 600 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 14 401,42 грн.

27.12.2018 р. до суду надійшли додаткові пояснення від відповідача (вх. № 12064), в яких відповідач вважає безпідставними твердження позивачки щодо правових підстав недійсності правочину, які полягають нібито у відсутності волевиявлення ФОП Маматової Т.М. та наявності тяжких обставин при його укладенні, оскільки дане твердження не відповідає дійсності і фактичним обставинам, тоді як документами і діями відповідача, направленими на укладення Договору № 1644/1 щодо реструктуризації заборгованості від 29.09.2017 p., підтверджується саме протилежне.

Відповідач зазначає, що позивачка обгрунтовує відсутність волевиявлення на укладення Договору тим, що він укладався після знеструмлення об'єкта, але це не може свідчити про відсутність волевиявлення, оскільки ФОП Маматова Т.М. мала можливість використати спосіб захисту, передбачений чинним законодавством (оскаржити в судовому порядку дії постачальника електричної енергії), а також скористатися правом просити суд вжити заходів по забезпеченню позову та забезпечити позов шляхом встановлення обов'язку вчинити певну дію.

Натомість, як зазначає відповідач, позивач звернулася із заявою до ПАТ «Полтаваобленерго» за укладенням Договору реструктуризації заборгованості і тим самим визнала відключення правомірним, а кошти правомірно нарахованим, на підтвердження чого сторони підписали Акт про обсяги спожитої електричної енергії та вищевказаний Договір і Додаток № 1 «Графік погашення заборгованості» до нього. Надалі позивачка належним чином виконувала свої обов'язки за цим Договором і сплачувала узгоджені платежі, що підтверджується платіжними дорученнями.

Таким чином, на момент укладення спірного Договору нарахована до сплати сума коштів не була оскаржена позивачкою в судовому порядку і мала бути сплачена одноразово загальною сумою.

Але керівництво ПАТ «Полтаваобленерго», як зазначає відповідач, пішло на зустріч Заявниці і погодилося укласти Графік погашення заборгованості. Отже, на нашу думку відповідача, не може вважатися зменшення одномоментного грошового навантаження тяжкими обставинами, а згода кредитора на розстрочення платежів по заяві дебітора - відсутністю волевиявлення.

Відповідач вважає, що укладений Договір відповідає вимогам чинного законодавства України не суперечить інтересам держави та суспільства і укладений за волевиявленням учасників, а отже, не суперечить ст., ст. 203, 204, 207, 215, ЦК України та ст., ст. 179 і 181 ГК України.

Крім того, відповідач посилається на необгрунтованість та безпідставність вимог позивачки щодо розміру оплати судових витрат в частині надання правничої допомоги.

Представник відповідача в судове засідання 27.12.2018 р. не з'явився. Клопотанням (вх. № 12034 від 27.12.2018 р.) просить суд розглядати справу без його участі за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 27.12.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив.

05.02.2009р. між ВАТ «Полтаваобленерго» (постачальник) (далі-відповідач) в особі Кременчуцької філії та фізичною особою-підприємцем Мамотовою Т.М. (споживач) (далі-позивачкою) був укладений договір про постачання електричної енергії №1644 та додатки до нього, відповідно до якого постачальник продає електричну енергію (як різновид товару) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 60 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (том 1, а.с.23-41).

29 січня 2016р. представниками відповідача було проведено позапланову перевірку дотримання вимог споживачем (позивачкою) ПКЕЕ на об'єкті споживача за адресою: провулок Героїв Бреста, 86а, м. Кременчук, Полтавської області, яким констатовано по рушення позивачкою п. 6.40 ПКЕЕ, про що складено акт про порушення № 00002198 (том 1, а.с.63).

07 квітня 2016р., на підставі вищезгаданого акту перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування до позивачки оперативно-господарської санкції в сумі 264 889,90 грн. Розрахунок проведено за період з 29.01.2015 р. по 29.01.2016 р. (том 1, а.с. 66).

Позивачка не погодилась з рішенням відповідача та оскаржила його до господарського суду Полтавської області.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.12.2016р. у справі N917/729/16, залишеним без змін постановами Харківського апеляційного господарського сулу від 20.04.2017р. та Вищого господарського суду України від 15.08.2017р., позов до ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Кре менчуцької філії про визнання неправомірним та скасування рішення, оформленого Протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією від 07.04.2016 року щодо застосування оперативно-господарської санкції, задоволено (том 1, а.с.70-99).

22 вересня 2017р. відповідач припинив постачання електричної енергії спортивно-розважального комплексу, розташованого в будинку N86-a по пров. Героїв Бреста у місті Кременчуці Полтавської області.

Позивачка не погодилась з цим рішенням відповідача та звернулася 25 вересня 2017р. до господарського суду Полтавської області з позовом про визнання неправомірним та скасування рішення ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії у формі «Розрахунку обсягу та вартості електричної енергії по Кременчуцькій філії ПАТ «Полтаваобленерго» без дати про застосування оперативно-господарської санкції на підставі п. 6.39 ПКЕЕ за період з грудня 2014 р. по січень 2016 р. (том 2, а.с.116-122).

26.09.2017р. порушено провадження у справі N917/1585/17 та призначено до розгляду справу на 31 жовтня 2017р. (том 2, а.с. 126).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.11.2017 р. по справі № 917/1585/17 за клопотанням позивача провадження у справі припинено на підставі п 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмету спору (том 1 , а.с.138).

Позивачка зазначає, що 25 вересня 2017р. (після подання до канцелярії господарського суду позову) відповідач вручив її повноважному представнику лист від 19.06.2017р. N13-13-06-1/1762 "Про проведення нарахувань" (том 1, а.с.196), в якому він, посилаючись на рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2016р. повідомляє про нарахування позивачці плати в порядку п. 6.39 ПКЕЕ за активну електричну енергію (тобто, за період між перевірками з 03.12.2014р. по 29.01.2016р.) на загальну суму 193 358,57 грн.

Позивачка також зазначає, що одночасно із вищевказаного листа відповідача вбачається наявність до датків на 4-х аркушах, якими виявилися наступні документи: розрахунок обсягу та вартості електричної енергії по Кременчуцькій філії ПАТ "Полтаваобленерго" від 15.06.2017р. (за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання без подальшого перерахунку) на суму 193 358,57 грн. (том 1, а.с.197); акт до договору від 05.02.2009р. N1644 про прийняття - передавання товарної продукції (про використану електричну енергію) від 15.06.2017р. на суму 193 358,57 грн. (том 1, а.с.198); два попередження про повне припинення постачання електричної енергії починаючи з 22.09.2017р від 12.07.2017р. N 913-13-06-2/2047 та від 13.09.2017р. N913-13-06- 2/2744 (том 1, а.с.200-201) на підставі пп3 п. 7.5 ПКЕЕ.

Позивачка зазначає, що відповідачем додатково, 25 вересня 2017р. (після повного припинення постачання електричної енергії) було вручено для передачі їй рахунок від 15.06.2017р. N1644 на суму 193 358,57 грн. (том 1, а.с.199).

Отже, як зазначає позивачка, відповідач прийняв одночасно декілька рішень про застосування до неї оперативно-господарських санкцій, зокрема, від 15.06.2017р. у вигляді нарахування плати за фактично не спожиту електричну енергію, але яка підлягала оплаті протягом 5-ти днів з дати отримання рахунку, та від 12.07.2017р. і від 13.09.2017р. - про повне припинення постачання електричної енергії з 22 вересня 2017р.

Позивачка не погодилась з таким рішенням відповідача та звернулася із відповідними заявами:

- від 25 вересня 2017р. до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про притягнення ПАТ "Полтаваобленерго" до відповідальності за порушення антимонопольного законодавства України щодо неправомірного відключення (том 1, а.с.202-211) ;

- від 26 вересня 2017р. до відповідача про перевірку спірного рахунку та щодо негайного відновлення постачання електричної енергії (том 1, а.с.112-219).

З матеріалів справи вбачається, що Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України листом N3627 від 20.10.2017р. (том 2, а.с.186-187) повідомило позивачку, що питання, викладені у її заяві відносяться до компетенції Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

02 жовтня 2017 року відповідач відновив постачання електричної енергії. Ці обставини підтверджуються: договором підряду N389317 від 02.10.2017р. та додатком N91 до нього "Розрахунком вартості виконання робіт (надання послуг)", повторне підключення (том 1, а.с.220); актом здачі - приймання послуг від 02.10.2017р., рахунком N90754008 від 02.10.2017р. (том 1, а.с 221); квитанцією N0.0..1.; актом контрольного огляду засобів обліку електричної енергії (том , а.с.222-224).

Посилаючись не вищезазначені документи, позивач зазначає, що на момент початку розгляду господарським судом Полтавської області позову по суті справи N917/1585/17 її порушене право на отримання електроенергії відповідачем було відновлено.

Позивачка також зазначає, що з відзиву на позовну заяву в справі N917/1585/17 та доданих відповідачем до нього документів (том 2, а.с. 140-141) вбачається, що підставами для відновлення до говірного постачання електричної енергії були виключно наявність договору N1644/1 щодо реструктуризації заборгованості від 29.09.2017р. та його часткове виконання сторонами. Крім того, відповідач стверджує, що його рішення від 15.06.2017р. про нарахування плати за активну електричну енергію не являється обов'язковим для виконання нею, а тому, не може порушувати законних прав позивачки, які б підлягали судовому захисту.

Позивачка зазначає, що відповідач у вищевказаному відзиві наголошував на тому, що наявні усі підстави для припинення провадження у справі (п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України), оскільки на час розгляду такої справи предмет спору відсутній.

Судом встановлено, що 29.09.2017р. позивачка звернулась до відповідача з заявою про розстрочку оплати рахунку № 1644 від 15.06.2017р. на загальну суму 193 358,57 грн. на 24 календарні місяці починаючи з листопада 2017р. та з метою не допущення заподіяння матеріальних збитків та упущеної вигоди від оренди приміщень просила відповідача негайно відновити постачання електричної енергії за договором про постачання електричної енергії від 05.02.2009р. № 1644 (том 2, а.с.3).

29.09.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» (кредитор) (відповідач) та фізичною особою-підприємцем Мамотовою Т.М. (боржник) (позивачка) був укладений договір щодо реструктуризації заборгованості № 1644/1, який діє до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором за цим договором (том 2, а.с.4-5)

Згідно п.1.1. Договору предметом цього договору є умови і порядок оплати боржником кредитору заборгованості за електричну енергію, спожиту у відповідності до Акта про прийняття-передавання товарної продукції (про використану електричну енергію) від 15.06.2017р. на суму 193 358,57 грн. (том 1, а.с. 6).

Відповідно до п. 1.2. спірного договору терміни та часткові суми оплати вищенаведеної заборгованості зазначаються та підтверджуються сторонами в Додатку № 1 до цього договору (Графік погашення заборгованості).

Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачка 17.11.2017 р. зверталась з заявою до ПАТ «Полтавабленерго» про повернення лічильника та усунення вимог законодавства (том 2, а.с.23-28), з заявою до Голови Антимонопольного комітету України від 17.11.2017 р. про перегляд рішення про відмову в розгляді справи (том 2, а.с.29-35), а також зі скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг про порушення відповідачем законодавства (том 2, а.с. 142-152).

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) у відповіді N9827/20.3/9-17 від 29.12.2017 р. на звернення позивачки від 17.11.2017р. зазначила (том 2, а.с.243-245), що пунктом п. 6.39 ПКЕЕ передбачено, що "У разі неможливості отримання постачальником електричної енергії даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (за винятком порушення роботи розрахункового обліку) визначення обсягу спожитої електричної енергії за поточний розрахунковий період здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період з подальшим перерахунком у разі надання даних протягом наступного розрахункового періоду.

Тривалість періоду розрахунку за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії до отримання показів розрахункових засобів обліку має не перевищувати одного повного розрахункового періоду, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється постачальником електричної енергії за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання без подальшого перерахунку. У цьому разі відновлення розрахунків за розрахунковими засобами обліку здійснюється після спільного складання акта, у якому фіксуються покази розрахункових засобів обліку електричної енергії.

Таким чином, пунктом 6.39 ПКЕЕ передбачено процедуру визначення розрахунковим шляхом обсягу споживання електричної енергії споживачем за поточний розрахунковий період у разі неможливості отримання енергопостачальником даних розрахункового засобу обліку (ненадання споживачем показів засобу обліку та неможливості енергопостачальником зняти ці покази).

При цьому, вимоги пункту 6.39 ПКЕЕ не передбачають здійснення перерахунку обсягу споживання електричної енергії споживачем за минулі розрахункові періоди. Крім того, енергопостачальником в період з 03.12.2014 р. по 29.01.2016 р. здійснювались контрольні огляди засобу обліку типу СТ-ЭА08Д №011018 (при яких проводились зняття показів засобу обліку) та в енергопостачальника протягом цього періоду не було претензій до споживача щодо отримання даних засобу обліку".

В листі зазначено, що НКРЕКП вважає, що дії ПАТ «Полтаваобленерго» щодо здійснення перерахунку обсягу та вартості електричної енергії, спожитої споживачем за період з 03.12.2014 р. по 29.01.2016 р., в результаті якого проведено донарахування споживачу на суму 193 358, 57 грн., є неправомірними.

НКРЕКП вважає, що ПАТ «Полтаваобленерго» має привести свої дії по відношенню до споживача ФОП Мамотової Т.М. у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом ініціювання розірвання Договору № 1644/1 та скасування донарахувань на суму 193 358, 57 грн.

Крім того, згідно з інформацією, наданою ПАТ «Полтаваобленерго», 22.09.2017 р. енергопостачальником було припинено електропостачання на об'єкт споживача у зв'язку з несплатою вказаних донарахувань.

В листі також зазначено, що у разі, якщо електропостачання на об'єкт споживача не було відновлено, ПАТ «Полтаваобленерго» має терміново безоплатно відновити електропостачання на об'єкт споживача. Якщо електропостачання на об'єкт споживача було відновлено за рахунок споживача, ПАТ «Полтаваобленерго» має повернути споживачу кошти, сплачені енергопостачальнику за відновлення електропостачання.

ПАТ «Полтаваобленерго» має протягом місяця повідомити НКРЕКП про приведення своїх дії по відношенню до споживача ФОП Мамотової Т.М. у відповідність до вимог чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ФОП Маматова Т.М. 12.02.2018 р. та 07.03.2018р. направляла на адресу відповідача пропозиції про укладення Додаткового договору від 12.02.2018р. (том 3, а.с.108-111), істотними умовами якого були:

- визнання спірного Договору №1644/1 розірваним з моменту його підписання (п.1);

- визнання вирішеними усіх спорів, що витікають як з основного договору №1644 так й спірного Договору №1644/1 та усіх перевірок боржника станом без будь-яких заперечень (п.4);

- проведення між сторонами детального звіряння взаємних розрахунків по усіх періодах з 05.02.2009р. (з дня укладення основного Договору № 1644) по дату Додаткового договору від 12.02.2018р.

Відповідач на першу пропозицію від 14.02.2018р. б/н щодо укладення Додаткового договору від 12.02.2018р. своїм листом від 28.02.2018р. (том 3, а.с.109) повідомив позивачку, що сплачені кошти у сумі 28358, 57 грн. та кошти за повторне підключення до електромережі у сумі 392,81 грн. будуть перераховані в рахунок попередньої оплати по договору № 1644 від 05.02.2009р.

На другу пропозицію позивача від 07.03.2018р. щодо укладення Додаткового договору від 12.02.2018р., відповідач своїм листом від 23.03.2018р. (том 3, а.с.113) повідомив, що пропонує розірвати спірний Договір №1644/1 шляхом обміну листами.

Листом від 04.04.2018 р. (том 3, а.с.30) позивачка повідомила відповідача про прийняття пропозиції про укладення договору про розірвання договору № 1644/1 від 29.09.2017 р. щодо реструктуризації заборгованості та скасування нарахувань за ним.

Листом від 16.03.2018 р. за № 13-13-06-1/789 (том 3, а.с.112) позивачці відповідачем був направлений акт звірки взаємних розрахунків за спожиту енергію станом на 16.03.2018р., який підписаний представником позивачки та відповідачем (том 3, а.с.113).

Однак, не зважаючи на факт розірвання за погодженням сторін договору № 1644/1 щодо реструктуризації заборгованості від 29.09.2017 р., позивачка не може погодитись із законністю вищезазначеного договору, який було підписано, як зазначає позивачка, як обов'язкова умова, висунута відповідачем, для відновлення її порушеного права на безперебійне договірне постачання електричної енергії, і просить визнати спірний договір недійсним в судовому порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на ч. 3 ст. 509, 627-628, ст.ст. 203, 215-216, 233 ЦК України і зазначає, що для неї є в наявності тяжкі обставини, а саме, неправомірні дії відповідача щодо повного припинення постачання електричної енергії (з порушенням встановленого порядку та за її відсутності); нарахування обсягів електричної енергії, яких позивачка не споживала; примушування її до оплати неіснуючої заборгованості; реальна загроза втрати доходу від підприємницької діяльності - від надання в оренду приміщень, в тому числі, через ймовірність дострокового розірвання договорів оренди з позивачкою іншими суб'єктами господарювання (орендарями), котрі перебувають з нею у договірних відносинах; завдання матеріальних збитків, в тому числі, внаслідок повного припинення постачання електричної енергії - зупинення роботи усіх приладів господарчого призначення, невиконання нею договірних орендних зобов'язань; реальна загроза банкрутства, оскільки у разі втрати доходу від підприємницької діяльності - витрати по обов'язковим платежам (податки, збори, оренда землі), оплаті по іншим комунальним послугам були б значно більшими ніж пенсія позивачки та вартість ліквідного майна.

Крім того, позивачка зазначає, що мається нерозривний причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та спірним правочином, який було вчинено виключно для усунення та зменшення таких обставин. За відсутності неправомірних дій відповідача та тяжких обставин, оспорюваний правочин не було б вчинено позивачкою взагалі.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши та оцінивши додані до матеріалів справи докази, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Згідно статей 638, 639 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що істотними умовами, є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно ч.6 п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" не вважаються вчиненими правочини (укладені господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для нього правочину умовами).

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору щодо реструктуризації заборгованості № 1644/1 від 29.09.2017р. сторони погодили істотні умови цього договору, підписали та скріпили договір своїми печатками.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може су перечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З матеріалів справи вбачається, що договір щодо реструктуризації заборгованості № 1644/1 від 29.09.17 р. був укладений на підставі Заяви позивачки про розстрочку оплати рахунку № 1644 від 15.06.2017р. на загальну суму 193 358,57 грн. на 24 календарні місяці, починаючи з листопада 2017р.

Цією ж заявою позивачка просила відповідача з метою не допущення заподіяння матеріальних збитків та упущеної вигоди від оренди приміщень негайно відновити постачання електричної енергії за договором про постачання електричної енергії від 05.02.2009р. № 1644.

Однак, звертаючись з заявами до відповідача, Полтавського обласного територіального від ділення Антимонопольного комітету України, вважаючи дії відповідача щодо припинення постачання електричної енергії на об'єкт позивачки незаконними, безпідставними та неправомірними, позивачка не звернулась до суду з позовом про оскарження вищезазначених дій відповідача (визнання їх незаконними) і такі судові рішення в матеріалах справи відсутні.

Проте, позивачкою був подано позов до господарського суду Полтавської області по справі N917/1585/17 про визнання неправомірним та скасування рішення ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії у формі «Розрахунку обсягу та вартості електричної енергії по Кременчуцькій філії ПАТ «Полтаваобленерго» без дати про застосування оперативно-господарської санкції на підставі п. 6.39 ПКЕЕ за період з грудня 2014 р. по січень 2016 р.

З ухвали господарського суду Полтавської області від 31.10.2017 р. по справі N917/1585/17 (том 2, а.с.134-136) вбачається, що від позивачки до суду надходила заява про уточнення позовних вимог, в якій позивачка просила суд визнати неправомірним та скасувати рішення ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії у формі «Розрахунку обсягу та вартості електричної енергії по Кременчуцькій філії ПАТ «Полтаваобленерго» від 15.06.2017 р. без номеру про застосування оперативно-господарської санкції на підставі п. 6.39 ПКЕЕ за період з 03 грудня 2014 р. по 29 січня 2016 р. на загальну суму 193 358, 57 грн., в т.ч. ПДВ 20% 32 226, 43 грн.

Оскільки предметом спору по справі № 917/1585/17 є визнання неправомірним та скасування рішення ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії у формі «Розрахунку обсягу та вартості електричної енергії по Кременчуцькій філії ПАТ «Полтаваобленерго» від 15.06.2017 р. без номеру про застосування оперативно-господарської санкції на підставі п. 6.39 ПКЕЕ, і провадження у даній справі припинено, даний позов не може свідчити про оскарження позивачкою дій відповідача щодо відключення відповідачем електропостачання на об'єкт позивачки.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втрати житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Позивачка в обґрунтування позову зазначає про наявність у неї таких тяжких обставин: неправомірні дії відповідача щодо повного припинення постачання електричної енергії (з порушенням встановленого порядку та за її відсутності); нарахування обсягів електричної енергії, яких позивачка не споживала; примушування її до оплати неіснуючої заборгованості; реальна загроза втрати доходу від підприємницької діяльності - від здачі в оренду приміщень, в тому числі, через ймовірність дострокового розірвання договорів оренди з позивачкою іншими суб'єктами господарювання (орендарями), котрі перебувають з нею у договірних відносинах; завдання матеріальних збитків, в тому числі, внаслідок повного припинення постачання електричної енергії - зупинення роботи усіх приладів господарчого призначення, невиконання позивачкою договірних орендних зобов'язань; реальна загроза банкрутства, оскільки у разі втрати доходу від підприємницької діяльності - витрати по обов'язковим платежам (податки, збори, оренда землі), оплаті по іншим комунальним послугам були б значно більшими ніж пенсія позивачки та вартість ліквідного майна.

Суд зазначає, що вищезазначені позивачкою обставини не є тяжкими, оскільки дії відповідача щодо повного припинення постачання електричної енергії (з порушенням встановленого порядку та за її відсутності та нарахування обсягів електричної енергії, яких позивачка не споживала) неправомірними в судовому порядку не визнавались. Лист НКРЕКП за №9827/20.3/9-17 від 29.12.2017 р., на який посилається позивачка, не є рішенням (в розумінні акту) про визнання дій відповідача неправомірними.

Щодо примушування відповідачем позивачки до оплати неіснуючої заборгованості, то такі докази в матеріалах справи відсутні.

Позивачкою також не надано доказів реальної загрози втрати доходу від підприємницької діяльності - від здачі в оренду приміщень, в тому числі, через ймовірність дострокового розірвання договорів оренди з позивачкою іншими суб'єктами господарювання (орендарями), які перебувають з нею у договірних відносинах; завдання матеріальних збитків, в тому числі, внаслідок повного припинення постачання електричної енергії - зупинення роботи усіх приладів господарчого призначення, невиконання позивачкою договірних орендних зобов'язань.

Суд вважає це припущенням позивачки, а не тяжкими обставинами.

Щодо реальної загрози банкрутства, оскільки у разі втрати доходу від підприємницької діяльності - витрати по обов'язковим платежам (податки, збори, оренда землі), оплаті по іншим комунальним послугам були б значно більшими ніж пенсія позивачки та вартість ліквідного майна, суд зазначає, що позивачкою не доведено наявності реальної загрози її банкрутства. В матеріалах справи відсутні докази неплатоспроможності позивачки (порушені судові справи про банкрутство чи претензії кредиторів).

Натомість, матеріали справи свідчать про виконання позивачкою взятих на себе зобов'язань, а саме, щодо сплати за активну електроенергію по договору про постачання електричної енергії №1644 від 05.02.2009р., єдиного податку, орендної плати за землю, природний газ, зокрема в період з 2017р. по 2018р. (том 2, а.с. 95-113).

Таким чином, позивачка не довела існування реальної загрози її банкрутства.

Крім того, позивачкою не надано доказів наявності у неї тяжких обставин, таких як, тяжка хвороба, її членів сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втрати житла.

Посилання позивачки на те, що вона є пенсіонеркою та самотньою, є безпідставним, оскільки наявність цих фактів не є тяжкими обставинами.

Відповідно до п.3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (зі змінами та доповненнями) у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст.ст. 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто, за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Посилання позивачки на те, що спірний договір є для неї кабальним, не підтверджується матеріалами справи, оскільки крім пенсії позивачка отримує доходи від здійснення підприємницької діяльності. Крім того, спірний договір передбачає розстрочення платежів щомісячно з жовтня 2017 року по 30.09.2019 р.

Отже, позивачка не довела, що при укладенні договору щодо реструктуризації заборгованості № 1644/1 від 29.09.2017 р. її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. Посилання позивачки на те, що нею не підписувався акт про прийняття - передавання товарної продукції (про використану електричну енергію) на суму 193 358,57 грн. за період з 03.12.2014 р. по 29.01.2016 р. не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи міститься вищезазначений документ, підписаний позивачкою (том 2, а.с.6).

Щодо посилання позивачки на те, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки заборгованості у позивачки перед відповідачем не існувало, суд зазначає, що дії відповідача щодо припинення електропостачання та нарахування неіснуючої заборгованості неправомірними в судовому порядку не визнавались.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним договору щодо реструктуризації заборгованості № 1644/1 від 29.09.2017 р. є безпідставними, не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судові витрати, згідно ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 08.01.2019 року.

Суддя Солодюк О.В.