ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Справа № 911/1630/18

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., при секретарі судового засідання Литовці А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Богдан»

про визнання недійсним пункту договору та стягнення 27 606,60 грн.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 предст. за дов. № 062/15/1/03-06 від 02.01.2018;

відповідача: ОСОБА_2 предст. за дов. б/н від 07.09.2018.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (далі КП «Київжитлоспецексплуатація», позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Богдан» (далі ТОВ «БК «Богдан», відповідач), в якому просить суд:

- визнати недійсним п. 3.1 Договору підряду № 17/Б-В8-СХ від 31.10.2017 про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначеної суми ПДВ 27 606,60 грн. та загальної ціни Договору з врахуванням суми ПДВ 165 639,60 грн.;

- стягнути з ТОВ «БК «Богдан» на користь КП «Київжитлоспецексплуатація» 27 606,60 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач ввів його в оману при наданні документації для участі в публічних закупівлях, укладенні та виконанні договору підряду № 17/Б-В8-СХ від 31.10.2017 щодо обставин реєстрації ТОВ «БК «Богдан» як платника податків на додану вартість, у зв'язку з чим позивач просить повернути йому зайво сплачені відповідачу кошти у розмірі ПДВ та визнати недійсним укладений з відповідачем договір в частині включення в ціну підрядних робіт, належних до оплати позивачем, суму нарахованого ПДВ.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.07.2018 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.08.2018.

13.09.2018 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав. Відповідач наголошує на тому, що всі умови спірного Договору підряду були погоджені сторонами в момент його укладення та підписання. Жодна з умов Договору підряду не суперечить вимогам чинного, станом на дату його укладення, законодавства. Жодних претензій щодо ціни договору станом на дату проведення розрахунків між сторонами, щодо виконання умов договору тощо відповідачу від позивача не надходило. Позивачем без жодних претензій підписано акти приймання-передачі робіт, чим, на думку відповідача, підтверджено факт належного виконання останнім умов договору.

Також, на переконання відповідача, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення 27 606,60 грн. не було доведено всіх чотирьох умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: не доведено протиправної поведінки відповідача, наявності заподіяної шкоди (тобто, понесення фактичних витрат), причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та наявністю збитків у позивача, не доведено вини відповідача.

Щодо податку на додану вартість відповідач стверджує, що вся інформація щодо ТОВ «БК «Богдан» перевірялась позивачем до укладення спірного договору та під час його виконання.

08.10.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому, заперечуючи проти викладених у відзиві доводів, зазначає, що не просить суд визнати недійсним пункт договору з визначенням ціни договору, а просить визнати лише частину п. 3.1., де окремо визначений ПДВ в сумі 27 606,60 грн., платником якого на момент оплати за договором відповідач не був.

Позивач також наголошує на тому, що не має заперечень стосовно ціни договору в сумі 138 033,00 грн., окрім включення до нього суми ПДВ 85 982,00 грн., платником якого, за твердженнями позивача, на момент проведення державних закупівель, підписання договору та оплати, відповідач не був.

Крім того позивач повідомляє, що спірна сума в розмірі 27 606,60 грн. не є збитками позивача, а підлягає поверненню на підставі ст. 208 Господарського кодексу України.

19.10.2018 через канцелярію суду відповідач подав заперечення додатково до доводів, викладених у відзиві. Відповідач, зокрема, зазначає, що чинний договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів), з огляду на що грошові кошти в сумі 165 639,60 грн., з яких 27 606,60 грн. ПДВ в розмірі 20%, перераховані позивачем на виконання укладеного з відповідачем умов договору, що вказує на те, що кошти набуті відповідачем за достатньої (належної) правової підстави.

29.10.2018 позивач подав до суду заперечення, в яких наголошує на тому, що посилається на ст. 1212 Цивільного кодексу України з огляду на те, що дана стаття також застосовується і до повернення виконаного за недійсним правочином. Позивач звертає увагу на те, що позовні вимоги обґрунтовані ст. ст. 216, 217, 230 Цивільного кодексу України, що стосується правових наслідків недійсності правочину під впливом обману.

З метою вирішення питань, визначених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, в підготовчому засіданні неодноразово оголошувались перерви, строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів, про що 24.09.2018 судом постановлено ухвалу.

В підготовчому засіданні 29.10.2018 суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження, внаслідок чого постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.11.2018.

19.11.2018 до початку розгляду справи по суті відповідач подав додаткові пояснення, які суд залучив до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 19.11.2018 розгляд справи по суті відкладено на 10.12.2018.

В судовому засіданні 10.12.2018, заслухавши вступне слово представників сторін, з'ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів.

Представники сторін виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

10.12.2018, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

31.10.2017 між комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Богдан» (підрядник) укладено Договір підряду № 17/Б-В8-СХ (далі Договір), предметом, згідно з п. 1.1., якого є виконання капітального ремонту житлового будинку. Підрядник зобов'язався здійснити роботи: « 6021 Капітальний ремонт житлового фонду. Капітальний ремонт сходових клітин. Вул. Вифлеємська, 8 (1, 2, 3 під'їзд) у Дніпровському районі м. Києва, за кодом ДК 021:2015:45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація» (згідно ДСТУ БД.1.1.-1:2013) в об'ємі, визначеному у кошторисній документації до цього договору (далі роботи) відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2017 № 3 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.10.2017 № 1279 (згідно ДСТУ БД.1.1.-1:2013).

Відповідно до п. 1.3. Договору обсяг та конкретні види робіт по об'єкту визначаються в кошторисі, що затверджується замовником після проведення в установленому порядку і отримання висновків експертизи кошторисної документації.

Згідно з п. п. 3.1, 3.2 Договору договірна ціна на виконання робіт зазначена у кошторисній документації до даного Договору. Ціна договору становить 144 504,24 грн. (сто сорок чотири тисячі пятсот чотири гривні 18 копійки), крім того ПДВ 20% 28 900,85 грн. (двадцять вісім тисяч девятсот гривень 85 копійок), всього 173 405,09 грн. (сто сімдесят три тисячі чотириста пять гривень 09 копійок).

Договірна ціна за даним Договором визначається сторонами як динамічна, може коригуватися в процесі виконання робіт, зокрема шляхом укладення відповідних додаткових угод до даного Договору, в наступних випадках: зміни обсягів та складу робіт, а також зміни номенклатури та кількості, якщо такі зміни сталися не з вини підрядника та погоджені замовником; виникнення обставин непереборної сили; внесення змін до кошторисної документації, після отримання позитивного висновку експертизи кошторисної документації.

За умовами п. п. 4.1. та 4.3. Договору розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі довідки про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3 та Акта приймання виконаних робіт за формою № КБ-2В з відомістю ресурсів, підписаними уповноваженими представниками сторін і акт витрат на проведення експертизи кошторисної документації. Замовник сплачує вартість прийнятих від підрядника робіт на підставі Довідки про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3 не пізніше 30 (тридцяти) банківських днів після надходження коштів на вказані цілі на реєстраційний рахунок замовника.

Додатковою угодою № 2 від 28.12.2017 до Договору внесено зміни до пункту 3.1. Договору та викладено в наступній редакції: «Договірна ціна на виконання робіт зазначена у кошторисній документації до даного Договору. Ціна договору становить 138 033,00 грн. (сто тридцять вісім тисяч тридцять три гривні 00 копійок), крім того ПДВ 20% 27 606,60 грн. (двадцять сім тисяч шістсот шість гривень 60 копійок), всього 165 639,60 грн. (сто шістдесят пять тисяч шістсот тридцять девять гривень 60 копійок).

Згідно з наявними у матеріалах справи актом прийому-передачі наданих послуг від 26.12.2017, актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2017 року форми № КБ-2в, підсумкової відомості ресурсів та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2017 року форми № КБ-3 відповідач виконав на обєкті по вулиці Вифлеємська, 8 (1, 2, 3 під'їзд) у Дніпровському районі м. Києва, передбачені договором роботи по капітальному ремонту, на загальну суму 165 639,60 грн.

На виконання умов Договору позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти в загальному розмірі 165 639,60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 2206 від 26.12.2017 на суму 120 370,73 грн., № 2195 від 26.12.2017 на суму 1 917,60 грн., № 838 від 21.11.2017 на суму 43 351,27 грн.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що сторонами повністю виконані взяті на себе зобовязання за спірним Договором.

Як стверджує позивач, під час реєстрації податкових накладних та проведення розрахункових касових операцій було встановлено факт відсутності у ТОВ «БК «Богдан» свідоцтва платника податку на додану вартість, хоча відповідно до наданої підрядником інформації у електронній системі публічних закупівель PROZORRO та зазначених у р. 15 договорів реквізитів), підрядник вказаний як платник податку на додану вартість. Після проведеної позивачем перевірки вищевказаної інформації на сайті Державної фіскальної служби України виявилося, що 26.07.2017 підряднику анулювали свідоцтво платника ПДВ.

У звязку з тим, що під час проведення розрахунків за виконані роботи за договором, підрядником неправомірно було включено витрати по сплаті податку на додану вартість, у звязку з відсутністю у нього свідоцтва платника ПДВ, що, на думку замовника, призвело до порушення ст. ст. 180, 187, 201, 203 Податкового кодексу України, останній звернувся до підрядника з проханням повернути сплачені на його користь 20% ПДВ за договором підряду № 17/Б-В8-СХ від 31.10.2017.

В подальшому позивач направив відповідачеві вимогу за вих. № 062/15/1/03-2689 від 31.05.2018, до якої долучив проект додаткової угоди про внесення змін до договору підряду щодо зміни договірної ціни за виконані роботи та просив відповідача повернути зайво сплачену суму ПДВ, зокрема, у розмірі 27 606,60 грн.

Зважаючи на те, що відповідач кошти не повернув, позивач звернувся з позовом до суду, оскільки вважає, що при укладенні договору та включенні суми ПДВ в договір, позивача було введено в оману в частині, що стосується наявності у відповідача свідоцтва платника ПДВ.

При дослідженні матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

За частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, відносини між сторонами грунтуються на укладеному між ними Договорі підряду № 17/Б-В8-СХ від 31.10.2017.

За приписами статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до статті 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

КП «Київжитлоспецексплуатація» в позовній заяві стверджує, що відповідач навмисно ввів в оману позивача не повідомивши замовника про анулювання свідоцтва платника ПДВ за рішенням контролюючого органу, з огляду на замовчування ТОВ «Будівельна компанія «Богдан» при укладенні договору підряду № 17/Б-В8-СХ наявності цих обставин.

Проте позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності умислу з боку відповідача на введення іншої сторони спірного правочину в оману щодо обставин, які впливають на вчинення договору.

Позивачем також не доведено, яким чином включення у вартість робіт витрат на сплату податку на додану вартість (тобто, фактично визначення ціни в більшому розмірі) вплинуло на волю позивача при укладенні такого правочину, і в чому полягав протиправний умисел відповідача.

При цьому, судом враховано, що сторонами не заперечується факт виконання робіт у повному обсязі по спірному обєкту, що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін актом приймання-передачі виконаних робіт.

Спірні правовідносини регулюються відповідно до порядку та правил визначення вартості будівництва при складанні інвесторської кошторисної документації, формуванні договірної ціни та проведенні розрахунків врегульовані наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 № 293 «Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1:2013» (далі Наказ).

Відповідно до пунктів 5.8.16, 5.8.17 Наказу до зведеного кошторисного розрахунку вартості об'єкта будівництва у складі інвесторської кошторисної документації після підсумку глав 1-12 включаються податки, збори, обов'язкові платежі, встановлені чинним законодавством і не враховані складовими вартості будівництва. Розмір цих витрат визначається виходячи з норм і бази для їх нарахування, встановлених законодавством (підпункт 6.1.5.6 пункту 6.1.5 Наказу).

З урахуванням викладеного, на стадії складення зведеного кошторисного розрахунку проектант передбачає в ньому витрати виконавця робіт на оподаткування, виходячи із загальних їх розмірів і ставок, тобто таких, що діють для основної маси платників податків. При цьому, у складі зведеного кошторису інвесторської кошторисної документації обов'язково враховується податок на додану вартість за ставкою 20%. Кошторисна частина такої документації після проведення її державної експертизи фактично є для замовника будівництва орієнтиром при формуванні очікуваної вартості закупівлі будівельних робіт (послуг). З цієї точки зору, перевищення вказаної вартості внаслідок розширення переліку встановлених складових витрат, застосування інших розцінок, коефіцієнтів, норм витрат, тощо, без збільшення складу та обсягів запланованих робіт або погіршення їх якості і є, за своїм змістом, завищенням вартості робіт.

Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї зі сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до частин 1, 2 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Тобто, враховуючи те, що сторонами під час укладення спірного договору погоджено всі його істотні умови, а саме: ціну договору, включаючи податок на додану вартість, яка сторонами не зменшувалась, відповідач як підрядник виконав покладені на нього договором зобовязання, а позивач як замовник, прийняв виконані відповідачем як підрядником роботи з капітального ремонту житлового фонду, капітального ремонту сходових клітин у будинку, без зауважень щодо їх якості та кількості, розрахувався за них у повному обсязі, за визначеною в договорі та проектно-кошторисній документації ціною, що підтверджується наявним у матеріалах справи документами, суд дійшов висновку, що у позивача відсутні підстави для визнання недійсним пункту договору в частині його ціни, після повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.05.2018 у справі № 918/769/17.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання недійсним пункту договору в частині визначення його ціни і, відповідно, щодо відсутності підстав для застосування статті 216 Цивільного кодексу України.

Стосовно вимоги позивача про повернення зайво сплаченого податку на додану вартість у розмірі 27 606,60 грн. з посиланням на норми статті 1212 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з частиною 1 статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Грошові кошти, які позивач заявляє до стягнення у вигляді податку на додану вартість у розмірі 27 606,60 грн., отримані ТОВ «БК «Богдан» на виконання умов Договору підряду № 17/Б-В8-СХ від 31.10.2017, який сторонами виконаний в повному обсязі. Відтак, вказані кошти відповідачем було отримано (набуто) за наявності правової підстави.

При цьому, зазначені кошти були перераховані саме на виконання зобовязань за договором, отже, такі кошти не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення. Правовідносини сторін у цьому разі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Підсумовуючи все викладене вище, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.12.2018.

Суддя О.В. Щоткін