ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2018 р. Справа №914/1898/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Хабіб М.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ВЕЕМ-Металавтопром б/н від 29.10.2018 (вх. № ЗАГС 01-05/831/18 від 29.10.2018

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 (суддя Матвіїв Р.І., повний текст складено 18.10.2018) винесену за результатами розгляду заяви про забезпечення позову

у справі № 914/1898/18

за позовом: товариства з додатковою відповідальністю Львівський завод фрезерних верстатів (надалі ТзДВ Львівський завод фрезерних верстатів), м. Львів,

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ВЕЕМ-Металавтопром (надалі ОСОБА_2 Компанія ВЕЕМ-Металавтопром), м. Львів,

до відповідача 2: Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, м. Львів,

до відповідача 3: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів,

предмет спору: визнання права власності на пожежний резервуар; скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації; скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасування запису про право власності №20675290; зобов'язання відповідача 1 не чинити перешкоди в користуванні позивачем пожежним резервуаром; зобов'язання відповідача 1 відновити пожежний резервуар, привівши його до попереднього стану відповідно до технічного паспорта,

підстава позову: порушення відповідачами права власності позивача на спірну будівлю - пожежний резервуар

за участю учасників справи:

від позивача: ОСОБА_3 - адвокат, (ордер ЛВ № 146021 від 27.12.2018, свідоцтво № 329 від 28.05.2007)

від відповідача-1: ОСОБА_4 адвокат (ордер ЛВ № 094183 від 27.12.2018, свідоцтво № 1238 від 17.11.2006)

від решта відповідачів: не зявилися

ВСТАНОВИВ:

09.10.2018 ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром», Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові та Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання права власності на пожежний резервуар; скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації; скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасування запису про право власності №20675290; зобов'язання відповідача-1 не чинити перешкоди в користуванні позивачем пожежним резервуаром; зобов'язання відповідача-1 відновити пожежний резервуар, привівши його до попереднього стану відповідно до технічного паспорта (а.с. 6-13 том І).

Разом з позовною заявою 09.10.2018 ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об'єкт нерухомого майна: експериментальний цех та нежитлова будівля, реєстраційний номер 101, у складі експериментальний цех Л-2, нежитлова будівля Т-1, нежитлова будівля Т'-1 площею 67,5 кв. м., 2018 року побудови з/бетон, що розміщений у м. Львові по вул. Зелена, будинок 149г, та шляхом заборони ОСОБА_2 «Компанія ВЕЕМ Металавтопром» проводити будівельні роботи щодо нежитлової будівлі Т'-1 площею 67,5 кв.м., 2018 року побудови з/бетон, як складової експериментального цеху та нежитлової будівлі, реєстраційний номер 101, що розміщено у м. Львові по вул. Зелена, будинок 149г, як всередині цієї будівлі, так і над нею, так і довкола цієї будівлі в межах під'їзного майданчика розміром 12м х 12 м (а.с. 232-234 том І).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 у справі № 914/1898/18 заяву ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 «Компанія ВЕЕМ Металавтопром» проводити будівельні роботи щодо нежитлової будівлі Т'-1, площею 67,5 кв.м., 2018 року побудови з/бетон як складової експериментального цеху та нежитлової будівлі, реєстраційний номер 101, що розміщено у м. Львові по вул. Зелена, будинок 149г, як всередині цієї будівлі, так і над нею, так і довкола цієї будівлі в межах під'їзного майданчика розміром 12м х 12 м. У решті вимог заяви про забезпечення позову - накладення арешту на об'єкт нерухомого майна: експериментальний цех та нежитлова будівля, реєстраційний номер 101, у складі експериментальний цех Л-2, нежитлова будівля Т-1, нежитлова будівля Т'-1 площею 67,5 кв. м., 2018 року побудови з/бетон, що розміщений у м. Львові по вул. Зелена, будинок 149г відмовлено (а.с. 254-260 том І).

Відмовляючи в задоволенні заяви в частині забезпечення позову у спосіб накладення арешту, суд дійшов висновку, що визначений позивачем такий захід забезпечення позову не є співрозмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки накладення арешту на об'єкт нерухомого майна: експериментальний цех та нежитлова будівля, реєстраційний номер 101, однією зі складових частин якого є спірне у даній справі майно - нежитлова будівля Т'-1 площею 67,5 кв. м., 2018 року побудови з/бетон, що розміщений у м. Львові на вул. Зелена, будинок 149г, унеможливить користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна в цілому, тобто порушуватиме право власності відповідача-1 на об'єкт нерухомості навіть в тій частині, правовірність набуття якого позивачем не оспорюється.

Аргументуючи ухвалу в частині задоволення заяви, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт тотожності обєкта нерухомого майна, право власності на який захищає позивач, з обєктом, що зареєстрований за відповідачем-1. Та, враховуючи, що останнім здійснюються будівельні роботи на спірному обєкті, за наслідками яких спірний об'єкт може зазнати змін та стати непридатним до використання за цільовим призначенням, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення у цій справі у разі задоволення позову. При цьому суд першої інстанції виходив із наявності зв'язку між заявленими позивачем заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірністю та адекватністю заходів позовним вимогам, дотримання балансу інтересів сторін. Cуд також зазначив, що обрані заходи забезпечення позову не мають наслідком повного припинення господарської діяльності відповідача-1; правових підстав для зустрічного забезпечення у наведеному випадку не вбачається, та наголосив, що у матеріалах справи немає доводів чи доказів, які б свідчили про можливе порушення прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб у зв'язку із вжиттям таких заходів.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 Компанія ВЕЕМ-Металавтопром подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне судове рішення, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю. Зокрема, скаржник зазначає, судом передчасно, на підставі суперечливого висновку експерта, зроблено висновок про підтвердження факту тотожності обєкта нерухомого майна, право власності на який захищає позивач, з обєктом, що зареєстрований за відповідачем-1. Оскільки такий висновок, на думку скаржника, містить ряд значних недоліків та невідповідностей, є необєктивним та заснований на припущеннях, відтак не може слугувати належним та допустимим доказом для вжиття заходів до забезпечення позову. Апелянт звертає увагу на те, що виконання будівельних робіт ОСОБА_2 Компанія ВЕЕМ-Металавтопром на спірному обєкті проводиться у відповідності до законодавства та на підставі належних дозвільних та правовстановлюючих документів. Починаючи з 2004 року земельні ділянки, на яких здійснюються такі роботи, вилучені з фактичного землекористування позивача за його письмової згоди та передані у користування відповідачеві-1 на підставі договорів оренди, укладених з Львівською міською радою. У технічній документації щодо відведення вказаних земельних ділянок у користування та містобудівній документації відсутні будь-які згадки про права третіх осіб на обєкти нерухомого майна, розташовані на цих земельних ділянок, як і відсутні самі обєкти нерухомого майна, які б належали позивачу. Відтак, вважає, що вжиті господарським судом заходи по забезпеченню позову є безумовною перешкодою та надмірним втручанням позивача у господарську діяльність ОСОБА_2 Компанія ВЕЕМ-Металавтопром, що може спричинити збитки, повязані із затримкою завершення будівництва та своєчасним початком роботи запроектованої виробничої будівлі, необхідної для виконання укладених господарських договорів.

Крім того, скаржник зауважує, що оскаржувана ухвала була прийнята судом першої інстанції без участі відповідача-1, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, чим позбавив останнього права на участь у судовому засіданні та надання своїх заперечень і доказів на спростування доводів позивача.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. На підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи додаткові докази щодо спростування доводів позивача про фактичну наявність споруди пожежного резервуару, належного ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів», на земельній ділянці, яка передана в оренду відповідачу-1 (клопотання зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/1724/18 від 26.12.2018).

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/1124/18 від 04.12.2018), ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, відтак просить суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, на підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи копію листа ГУ ДСНС від 17.12.2018 про підтвердження факту наявності пожежного резервуару на спірній земельній ділянці (клопотання зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/1740 від 27.12.2018).

Інші учасники справи явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд, встановив наступне.

ТзДВ Львівський завод фрезерних верстатів у позовній заяві стверджує, що є власником спірної будівлі - пожежного резервуару об'ємом 250 м. куб. с.н.с. літ. Ш-1, що по вул. Зеленій 149 м. Львова, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101, яка зареєстрована за ним на праві власності. Зазначає, що ОСОБА_2 Компанія ВЕЕМ-Металавтопром безпідставно зареєструвало на себе право власності на спірну будівлю як на нежитлову будівлю, Т'-1 площею 67,5 кв. м., 2018 року побудови, за адресою м. Львів, вул. Зелена 149г, що є складовою частиною об'єкта нерухомого майна під назвою «експериментальний цех та нежитлова будівля», р.н. 101 по вул. Зелена 149г.

Відтак, позивач вважає наявними достатньо обґрунтовані припущення про те, що на момент постановлення рішення у справі спірна будівля, право власності на яку просить визнати позивач, перестане існувати в натурі, що унеможливить ефективний захист права власності позивача у заявлений у позові спосіб, оскільки йому відомо, що на даний момент відповідачем-1 активно проводяться будівельні роботи на спірній будівлі (на перекритті спірної будівлі встановлено металеві колони, зверху на них влаштовано залізобетонне перекриття, спірна будівля по периметру облаштована стрічковим фундаментом). Крім того, внаслідок проведення на спірній будівлі будівельних робіт, які проводяться відповідачем-1, може стати істотно ускладненим виконання рішення суду про повернення спірної будівлі до попереднього стану, а також спірна будівля може прийти до стану, непридатного до використання за її цільовим призначенням.

Також заявник вказує про наявність достатньо обґрунтованого припущення про те, що відповідач-1, під час розгляду справи по суті, може відчужити спірну будівлю іншій особі, що зробить неможливим ефективний захист та поновлення права власності позивача у спосіб, визначений у позові. На підтвердження наведеного припущення подає знімок екрану з сайту «Львівська газета безкоштовних оголошень», зроблений 18.09.2018, про оголошення продажу Компанією «ВЕЕМ Металавтопром» експериментального цеху, площею 1247,2 кв.м., нежитлових будівель, площею 983,8 кв.м. та 67,5 кв.м., 2018 року побудови (а.с. 237 том І).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги,

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що його право власності на спірну будівлю - пожежний резервуар порушується відповідачами та може бути ефективно захищене у спосіб визнання цього права, а також у спосіб відновлення того становища, яке існувало до порушення, шляхом скасування реєстрації спірної декларації про готовність до експлуатації; скасування рішення № 41604218 від 14.06.2018, скасування реєстрації за відповідачем-1 права власності на спірну будівлю як на нежитлову будівлю Т'-1 2018 року побудови, що є складовою частиною об'єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101 під назвою «експериментальний цех та нежитлова будівля» по вул. Зелена 149-Г у м. Львові, шляхом скасування запису про право власності, приведення спірної будівлі до попереднього стану.

З метою уникнення можливого ускладнення виконання рішення, прийнятого в даній справі на користь позивача, позивач просив суд накласти арешт на об'єкт нерухомого майна: експериментальний цех та нежитлова будівля, реєстраційний номер 101, у складі експериментальний цех Л-2, нежитлова будівля Т-1, нежитлова будівля Т'-1 площею 67,5 кв. м., 2018 року побудови з/бетон, що розміщений у м. Львові по вул. Зелена, будинок 149г та заборонити ОСОБА_2 «Компанія ВЕЕМ Металавтопром» проводити будівельні роботи щодо нежитлової будівлі Т'-1 площею 67,5 кв.м., 2018 року побудови з/бетон, як складової експериментального цеху та нежитлової будівлі, реєстраційний номер 101, що розміщено у м. Львові по вул. Зелена, будинок 149г, як всередині цієї будівлі, так і над нею, так і довкола цієї будівлі в межах під'їзного майданчика розміром 12м х 12м.

Колегія суддів вважає, що визначений позивачем захід забезпечення позову у спосіб накладення арешту не є співрозмірним із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд звертає увагу, що накладення арешту на об'єкт нерухомого майна: експериментальний цех та нежитлова будівля, реєстраційний номер 101, однією зі складових частин якого є спірне у даній справі майно - нежитлова будівля Т'-1 площею 67,5 кв. м., 2018 року побудови з/бетон, що розміщений у м. Львові на вул. Зелена, будинок 149г, унеможливить користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна в цілому, тобто порушуватиме право власності відповідача-1 на об'єкт нерухомості навіть в тій частині, правовірність набуття якого позивачем не оспорюється.

Крім цього, позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами можливість утруднення виконання прийнятого у даній справі рішення (у випадку задоволення позовних вимог) через не накладення арешту на об'єкт нерухомості. Так, долучений знімок екрану з сайту «Львівська газета безкоштовних оголошень», видрукуваний 18.09.2018, про оголошення продажу Компанією «ВЕЕМ Металавтопром» експериментального цеху, площею 1247,2 кв.м., нежитлових будівель, площею 983,8 кв.м. та 67,5 кв.м., 2018 року побудови, на переконання суду, не свідчить про відчуження саме відповідачем-1 саме спірного у даній справі майна. До того ж, вказаний знімок не містить відомостей щодо веб-сайту, на якому розміщено таке оголошення, чи іншого джерела походження наданого доказу, а на веб-сайті електронної версії газети «Ваш магазин» за адресою https://vashmagazin.ua/ на час вирішення заяви про забезпечення позову відсутнє будь-яке оголошення про продаж об'єкта за назвою «експериментальний цех».

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений позивачем такий захід забезпечення позову як накладення арешту на обєкт нерухомого майна є необґрунтованою, відповідно до задоволення не підлягає.

Щодо іншого обраного позивачем способу заходу забезпечення позову - заборони проводити будівельні роботи щодо спірного об'єкта нерухомості, суд зазначає наступне.

Згідно з витягом №140444403 від 05.10.2018 право власності на об'єкт нерухомого майна - пожежний резервуар, об'ємом 250 м. куб. с.н.с літ. Ш-1, загальною площею 67,7 кв.м. 20.06.2017 зареєстровано за ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в цій частині, суд на підставі дослідження висновку експерта по результатах проведення будівельно-технічного дослідження №67/18 від 01.10.2018 (а.с. 193-229 том І) дійшов висновку, що споруда, яка розташована по вул. Зеленій, 149 та зареєстрована на праві власності за заявником клопотання за реєстровим номером об'єкта нерухомого майна 101 є пожежним резервуаром об'ємом 250 м. куб. Нежитлова будівля Т'-1 2018 року побудови, право власності на яку, як складову частину об'єкта нерухомого майна за реєстровим номером 101 під назвою «Експериментальний цех та нежитлова будівля» по вул. Зеленій, 149-г у м. Львові, зареєстровано за ОСОБА_2 «Компанія ВЕЕМ Металавтопром» (а.с. 141-145 том І) станом на 02.08.2018, є тотожним об'єктом із спорудою (пожежним резервуаром об'ємом 250 м.куб.). Факт проведення на спірному об'єкті відповідачем-1 будівельних робот також підтверджується додатком 2 до висновку експерта - фотографіями 1-6.

Відтак, із поданих доказів і пояснень представника позивача суд дійшов висновку, що за наслідками здійснюваних будівельних робіт спірний об'єкт може зазнати змін та стати непридатним до використання за цільовим призначенням. Відповідно, продовження здійснення відповідачем-1 будівельних робіт і невжиття заходу забезпечення позову, обраного позивачем, може істотно ускладнити виконання рішення суду у даній справі (у випадку прийняття такого на користь позивача), зокрема, в частині відновлення попереднього стану спірного об'єкта.

Проте, колегія суддів вважає даний висновок суду передчасним, докази, на підставі яких було зроблено такий висновок, є взаємосуперечливими. Оскільки, як вбачається з долучених відповідачем-1 доказів, зокрема договору купівлі-продажу будівель від 28.11.2001, договору оренди земельних ділянок та технічної документації щодо відведення спірної земельної ділянки у користування, а також містобудівної документації, відсутні будь-які згадки про права третіх осіб на обєкти нерухомого майна, розташовані на цих земельних ділянках, як і відсутні самі обєкти нерухомого майна, які б належали позивачу.

Крім того, слід зазначити, що сторонами було долучено до суду апеляційної інстанції два взаємосуперечливі докази щодо наявності на спірній земельній ділянці споруди пожежного резервуару.

Враховуючи, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову, то відповідно суд апеляційної інстанції вважає, що дослідження та оцінка вищенаведеним доказам щодо наявності чи відсутності обєкта нерухомого майна пожежного резервуару на орендованій відповідачем-1 спірній земельній ділянці, повинна бути надана судом при розгляді справи по суті.

Слід відзначити також, що у даному випадку застосуватися та досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Частиною 11 ст. 137 ГПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як зазначалося вище, однією із позовних вимог позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача-1 відновити пожежний резервуар, привівши його до попереднього стану відповідно до технічного паспорта (а.с. 6-13 том І). Тобто, в разі визнання за позивачем право власності на спірний обєкт, позивач зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вжиті місцевим господарським судом заходи забезпечення позову не відповідають вимогам процесуального законодавства, в звязку з чим підлягають скасуванню.

Щодо твердження скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме вирішення питання вжиття заходів про забезпечення позову було розглянуто господарським судом без його участі, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 11.10.2018 заяву ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» про забезпечення позову було призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.10.2018. При цьому суд, у звязку з необхідністю отримання пояснень сторін щодо правового статусу та призначення спірного обєкта, щодо проведення на спірному обєкті будівельних робіт, зясування характеру таких робіт, з метою повного та всебічного зясування обставин, наведених позивачем, як підстави вжиття заходів забезпечення позову, дійшов висновку про необхідність розглянути та вирішити заяву про вжиття заходів забезпечення позову в судовому засіданні з викликом сторін, явка яких була визнана обовязковою (а.с. 140-142 том І).

Вказана ухвала суду надіслана сторонам 11.10.2018 засобами поштового зв'язку, надіслана на електронні адреси сторін, а також 12.10.2018 здійснено повідомлення сторін телефонограмою (а.с. 242-А,Б, В,Г, 243-247 том І).

16.10.2018, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд у її тексті зауважив про те, що представники ОСОБА_2 Компанія ВЕЕМ-Металавтопром та Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради в судове засідання не з'явилися, проте, їх неявка не перешкоджає вирішенню заяви за їх відсутності та за відсутності повідомлень про причини неявки (а.с. 254-260 том І).

Дослідивши наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення учасникам справи, колегія суддів зазначає, що такі не свідчать про належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання. Зокрема, повідомлення про вручення оскаржуваної ухвали ОСОБА_2 Компанія ВЕЕМ-Металавтопром свідчить про те, що останнім вона отримана 17.10.2018, тобто вже після розгляду заяви про забезпечення позову (а.с. 242 Г том І). Інших доказів, що на момент прийняття оскарженої ухвали (16.10.2018) суд володів інформацією про належне повідомлення ОСОБА_2 Компанія ВЕЕМ-Металавтопром про дату, час і місце судового засідання, в матеріалах справи відсутні.

Отже, суд першої інстанції розглянув заяву та ухвалив судове рішення не маючи доказів належного повідомлення відповідача-1 про дату, час і місце судового засідання та відсутності доказів неповажності причин неявки його представника у судове засідання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими аргументи ОСОБА_2 Компанія ВЕЕМ-Металавтопром про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема приписів статті 120 ГПК України, оскільки суд розглянув заяву за відсутності учасника справи, а саме відповідача-1, без належного повідомлення останнього про дату, час і місце судового засідання.

Наведене свідчать про порушення місцевим господарським судом принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як основних засад судочинства, встановлених пунктами 1, 3 частини 2 статті 129 Конституції України.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог господарського процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи відповідача-1, не забезпечив можливості реалізувати надані йому законом права, оскільки вирішив питання (заяву) за відсутності відповідача-1, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, чим, окрім іншого, порушив і вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя, в звязку з чим, ухвала суду від 16.10.2018 підлягає скасуванню.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити.

Керуючись, ст.ст. 136, 137, 255, 269, 271, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 у справі № 914/1898/18 скасувати. В задоволенні заяви ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» про забезпечення позову відмовити повністю.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів» (79035, Львівська обл., місто Львів, вулиця Зелена, будинок 149, код ЄДР 00222278) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ВЕЕМ Металавтопром» (79069, Львівська обл., місто Львів, вулиця Шевченка, будинок 323, код ЄДР 30994335) 1 762,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову залишити за заявником.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Б.Д. Плотніцький

ОСОБА_5