УХВАЛА

про розгляд скарги на дії державного виконавця

м. Київ

19.12.2018Справа № 910/12410/16

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді - Князькова В. В.,

за участю секретаря судового засідання Бондаренко М. В.,

розглянувши у відкритому судового засіданні скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві при виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», Київська обл., Бориспільський район, с. Гора

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайрус-Груп», м. Київ

про стягнення грошових коштів, -

За участю представників:

від стягувача (скаржника): Юрченко Н. П.

від боржника: не з'явився

від ВДВС: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 у справі № 910/12410/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 11.07.2017, позов Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайрус-Груп» 1 551,92 грн боргу, 15,99 грн процентів річних, 72,16 грн інфляційних втрат, 221,24 грн пені та 60,65 грн судового збору.

24.07.2017 на виконання зазначеного судового рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

28.11.2018 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла скарга Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 23.11.2018 вих. №35-22-602 (направлена до суду 26.11.2018) на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій скаржник просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Булаєнка Антона Олексійовича від 01.11.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 54775608;

- зобов'язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Булаєнка Антона Олексійовича відновити виконавче провадження № 54775608 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі № 910/12410/16 та провести виконавчі заходи у даному виконавчому провадженні, передбачені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в повному обсязі.

В обґрунтування поданої до суду скарги стягувач вказує, що під час виконавчого провадження державний виконавець виконав не всі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», та безпідставно повернув виконавчий документ стягувачу.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/2036 від 28.11.2018, у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Селівона А. М., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/12410/16.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2018 справу № 910/12410/16 передано судді Князькову В. В. для розгляду скарги на дії державного виконавця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 розгляд скарги призначено на 19.12.2018 з повідомленням стягувача, боржника та державного виконавця.

17.12.2018 на виконання вимог ухвали від 05.12.2018 державним виконавцем подано до суду копії матеріалів виконавчого провадження № 54775608.

У судове засідання 19.12.2018 представник стягувача з'явився, просив суд задовольнити подану до суду скаргу.

Представник боржника, повноваження якого були б оформлені у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився. При цьому, матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 847, яким підтверджується, що 07.12.2018 боржнику було вручено ухвалу суду від 05.12.2018 за адресою його місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Державний виконавець у судове засідання не з'явився.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на неявку уповноваженого представника божника та державного виконавця, приймаючи до уваги подання останнім до суду копій матеріалів виконавчого провадження, господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги за наявними у справі матеріалами.

Щодо дотримання скаржником процесуального строку для подання до суду скарги на дії державного виконавця господарський суд зазначає, що згідно з пунктом «а» частини першої статті 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Наявними в матеріалах справи копіями супровідного листа державного виконавця від 11.11.2018 вих. № 54775608, який отримано та зареєстровано стягувачем 16.11.2018 за вх. № 01-16/5-1017, підтверджується, що останній звернувся до суду 26.11.2018 з дотриманням процесуального строку, встановленого пунктом «а» частини першої статті 341 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, господарський суд зазначає наступне.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання рішення господарського суду передбачено статтями 339-345 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обов'язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Повноваження державного виконавця закріплено в частині третій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», до яких віднесено, у тому числі: право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком та інші повноваження, передбачені законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову (частина перша статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 4 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Судом встановлено, що 25.09.2017 Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» було пред'явлено до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві для виконання наказ Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі № 910/12410/16.

Матеріали виконавчого провадження № 54775608 містять копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка датована 26.09.2017. При цьому, супровідний лист до вказаної постанови датований попереднім днем - 25.09.2017, а у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень зазначено, що датою вчинення відповідної виконавчої дії є 27.09.2017.

28.09.2017 державному виконавцю було надано Державною фіскальною службою України відповідь № від 28.09.2017 на запит № 31443315 від 27.09.2017, за змістом якої боржником було відкрито банківські рахунки в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, Публічному акціонерному товаристві «Комінвестбанк» та Публічному акціонерному товаристві «Айбокс Банк».

Однак, лише 07.12.2017 державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника у Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, Публічному акціонерному товаристві «Комінвестбанк» та Публічному акціонерному товаристві «Айбокс Банк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення даної постанови.

Також 07.12.2018 державним виконавцем складено запит до Територіального сервісного центру МВС щодо реєстрації за боржником будь-якого майна. Копія вказаного запиту містить штамп уповноваженого органу, згідно з яким станом на 06.01.2018 за ТОВ «Сайрус-Груп» транспортних засобів не зареєстровано.

13.12.2018 державним виконавцем зроблено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо боржника. Згідно з інформаційною довідкою № 149307116 від 13.12.2018 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сайрус-Груп» права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження не зареєстровані.

Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» у листі вих. № 81-15-8/53665 від 18.12.2017 повідомлено, що постанова про арешт коштів боржника від 07.12.2017 прийнята до виконання, арешт накладено на кошти в межах суми 2 365,15 грн. Залишок коштів на одному з рахунків недостатній для виконання постанови, а на двох рахунках - кошти відсутні. При цьому, банком відмовлено у наданні інформації про залишок коштів на рахунку у зв'язку з недотримання державним виконавцем вимог ч. 2 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Публічним акціонерним товариством «Айбокс Банк» у листі вих. № 147БТ/12.8/8-03 від 15.01.2018 повідомлено державного виконавця про накладення арешту 19.12.2017 на поточні рахунки боржника, на одному з яких залишок становить 103,39 грн, а на інших - грошові кошти відсутні.

01.11.2018 постановою державного виконавця виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 за № 910/12410/16 повернуто стягувачу без виконання з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відтак, за результатами дослідження матеріалів виконавчого провадження господарським судом було встановлено, що після виявлення відкритих рахунків боржника державним виконавцем всупереч вимог статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» не було накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайрус-Груп», терміново не направлено відповідних платіжних вимог до банківських установ. Також державним виконавцем не здійснювались регулярні перевірки майнового стану боржника, у тому числі не було зроблено повторних запитів до Державної фіскальної служби України з метою виявлення нових рахунків боржника.

Судом прийнято до уваги, що матеріали справи не містять відомостей про виконання вимоги державного виконавця Публічним акціонерним товариством «Комінвестбанк», в якому станом на 28.09.2017 у боржника було відкрито 4 рахунки, а також відсутня інформація про відкриття боржником нових банківських рахунків протягом 2018 року.

Також господарський суд критично оцінює складений державним виконавцем акт б/н від 07.12.2017, у якому вказано, що «виходом державного виконавця за адресою: пр. Возз'єднання, 19 боржника або майна, що йому належить не розшукано». Вказаний акт складний одноособово державним виконавцем, а графи «за участю понятих», «присутні», «інші особи, що були залучені до проведення виконавчих дій» не заповнено.

Натомість, ухвала суду від 05.12.2018 була направлена за адресою боржника, що наведена вище, та була вручена 07.12.2018 представнику юридичної особи особисто під розписку. Матеріали справи містять відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 847, яке підтверджує факт знаходження юридичної особи за місцем її державної реєстрації. Також у судове засідання 19.12.2018 на виклик суду з'явилась особа від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайрус-Груп», однак останню не було допущено до судового засідання в якості представника боржника, у зв'язку з відсутністю належних документів на підтвердження повноважень представника юридичної особи.

Згідно з актуальними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Сайрус-Груп» не припинено (не перебуває в процесі припинення) та продовжує здійснювати господарську діяльність.

Однак, у період з грудня 2017 року по 01.11.2018 (дата спірної постанови) державним виконавцем не вчинено жодної виконавчої дії, про що обґрунтовано зазначає скаржник.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Ураховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що у державного виконавця не було достатніх та обґрунтованих підстав для винесення постанови від 01.11.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу, зважаючи на встановлені судом обставини вчинення державним виконавцем недостатнього обсягу виконавчих дій, які були б спрямовані на примусове виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Матеріали виконавчого провадження не підтверджують, що здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, оскільки обсяг таких заходів не можна вважати достатнім та необхідним.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішеннях Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 та у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012 вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Судом також зазначалось, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично (рішення Суду у справі Чіжов проти України, заява №6962/02).

За приписами статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене вище, господарський суд дійшов висновку, що скарга в частині вимог про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Булаєнка Антона Олексійовича від 01.11.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 54775608 підлягає задоволенню.

Як наслідок, відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Розглянувши вимоги скаржника про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження № 54775608, господарський суд зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії державного виконавця або визнати неправомірним необґрунтоване зволікання з вчиненням відповідних дій.

Як було роз'яснено у пункті 9.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Оскільки обов'язок державного виконавця відновити виконавче провадження встановлений безпосередньо нормою частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», то у суду відсутні підстави для зобов'язання державного виконавця вчиняти відповідні дії. Як наслідок, заявлена стягувачем вимога про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження № 54775608 є передчасною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 23.11.2018 вих. № 35-22-602, яка надійшла до суду 28.11.2018, на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі №910/12410/16 - задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Булаєнка Антона Олексійовича від 01.11.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 54775608.

3. У задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 26.12.2018.

Суддя В.В. Князьков