ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1823/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.А. Липі

за участю представників:

від позивача: Приміч Д.В. по довіреності;

від відповідача: Ковачов О.М. по довіреності;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за правилами загального позовного провадження за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКОТРЕЙДСЕРВІС" (вул.Івана Богуна, буд. 6Б, Нікополь, Дніпропетровська область, 53200) до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС" (пров. Дорожній, 1,Визирка, Лиманський район, Одеська область,67543) про стягнення 304621,35 грн.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКОТРЕЙДСЕРВІС" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС", в якому просить господарський суд: про стягнення 304621,35 грн., з яких 297612грн. - основна заборгованість, 5960,39грн. - пеня, 1048,96грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання умов договору поставки №05/05/17 від 05.05.2017року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.09.2018 року суд відкрив провадження у справі та дійшов висновку про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 26.09.2018 року.

26.09.2018 року відповідач надав відзив на позов відповідно якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Обґрунтовуючи відзив на позов, відповідач зазначає, що Позивач взагалі звернувся з незрозумілим та незаконним позовом до ТОВ «БК ДОРСЕРВІС» про стягнення неіснуючої суми боргу за повернений неякісний товар.

Ухвалою суду від 26.09.2018 року відкладено підготовче засідання на 22.10.2018р.

22.10.2018 року позивач надав до суду відповідь на відзив в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Обґрунтовуючи відповідь на відзив, позивач зазначає, що у своєму відзиві на позовну заяву Відповідач зазначає, що якість поставленого товару не відповідала державним стандартам та іншим актам, регламентуючим якість палива, а також Позивачем не був наданий документ, підтверджуючий якість товару - сертифікат відповідності УКРСЕПРО, але твердження вважає таким, що не відповідає дійсності, оскільки Позивачем були надані відповідні документи, які підтверджують якість поставленого товару, про те Позивачем не було надано відповідних документів, що якість даного товару не відповідає державним стандартам.

22.10.2018р., у судовому засіданні представник відповідача надав клопотання про продовження строку розгляду підготовчого засідання.

Враховуючи те, що строк проведення підготовчого провадження закінчується 02.11.2018р., суд хвалою від 22.10.2018р. продовжив строк підготовчого провадження до 03.12.2018р. та протокольно оголосив перерву до 14.11.2018р.

14.11.2018 року до суду надійшли нотаріально завірені заяви свідків, які долучені до матеріалів справи.

У зв'язку з тим, що Господарським судом Одеської області 14.11.2018р. у судовому засіданні оголошено протокольну ухвалу про перерву, про що було відображено в протоколі судового засідання, суд ухвалою від 15.11.2018р. повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКОТРЕЙДСЕРВІС" про дату та час судового засідання.

Ухвалою суду від 26.11.2018 року приймаючи до уваги вчинення усіх необхідних процесуальних дій у даній справі для виконання завдань підготовчого провадження, встановлених частиною 1 ст. 177 ГПК України, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 03.12.2018 року оголошено перерву у судовому засіданні по справі до "26" грудня 2018 р. о 14:30

У судовому засіданні 26.12.2018р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

05.05.2017 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НІКОТРЕЙДСЕРВІС» (надалі - Позивач) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС» був укладений Договір поставки №05/05/17 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується поставити Покупцю бензин А-92, А-95, дизельне пальне, скраплений газ, паливо для реактивних двигунів, бітум нафтовий дорожній (надалі іменується «товар), а Покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Відповідно до п. 3.4. Договору, Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється в безготівковому порядку на умовах відстрочки платежу на протязі 10 (десяти) банківський днів з моменту передачі товару Покупцю.

09.06.2018року на умовах Договору ТОВ «НІКОТРЕЙДСЕРВІС» здійснив поставку товару на суму 297 612,00 (двісті дев'яносто сім тисяч шістсот дванадцять гривень 00 коп.) у т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №0906-1 від 09.06.2018 року та Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №090618/1 від 09.06.2018 року.

Проте, як вважає позивач, відповідач порушив умови договору, станом на 22.08.2018 року заборгованість по сплаті за поставлений товар прострочена на 43 (сорок три) банківських днів

Таким чином, позивач вважає, що основна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем згідно умов Договору становить 297612 грн.

Враховуючи, що відповідач Своїми діями порушив права та законні інтереси ТОВ «НІКОТРЕЙДСЕРВІС», позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача 112490,83 грн. - основного боргу, 2528,27грн. - пені, 257,10 грн. - 3% річних та 1762грн. - судового збору .

Але під час розгляду справи відповідач погасив суму основного боргу тому позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 304621,35 грн., з яких 297612грн. - основна заборгованість, 5960,39грн. - пеня, 1048,96грн. - 3% річних та судові витрати.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за Договором 297612грн. - заборгованість за поставлений товар.

Як вже зазначалось вище, 05.05.2017 року між підприємством ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС» ТОВ «НІКОТРЕЙДСЕРВІС» було укладено договір поставки № 05/05/17. Звертаю увагу суду, що ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС» більш ніж три роки вже співпрацювало з вказаним постачальником та завжди своєчасно перераховувало гроші за поставленою продукцію.

09.06.2018 року ТОВ «Нікотрейдсервіс» була здійснена поставка мазуту паливного М100 у кількості 23,620 т. на загальну суму 297 612,00 грн. з урахуванням ПДВ. Про що свідчить видаткова накладна № 0906-1 від 09.06.2018 року. Ціна мазуту 1т. = 10500 грн. без ПДВ.

Як зазначає відповідач у відзиві на позов, якість поставленого товару не відповідала державним стандартам та іншим актам, регламентуючим якість палива та ТОВ «Нікотрейдсервіс» не надало документ, підтверджуючий якість товару - сертифікат відповідності УКРСЕПРО.

Позивач у відповіді на відзив стверджує, що Позивачем були надані відповідні документи, які підтверджують якість поставленого товару.

Суд не приймає до уваги твердження позивача та відповідача так як сторонами по справі не надані докази в підтвердження своїх заперечень.

Відповідач у відзиві звернув увагу суду на те, що 26 липня 2018 року ТОВ «БК ДОРСЕРВІС» повернуло ТОВ «НІКОТРЕЙДСЕРВІС» неякісний товар - мазут паливний М100 у кількості 23,620 т. на суму 297612,00 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджує видаткова накладна (повернення) № ВП-0000002 від 26 липня 2018 р.

Розрахунком коригування кількісних і вартісних показників, який складений та зареєстрований в єдиному реєстру податкових накладних особисто позивачем ТОВ «НІКОТРЕЙДСЕРВІС» саме 26.07.2018 року (дата повернення мазуту ) щодо корегування до податкової накладної від 09.06.2018 року (дата постачання мазуту до відповідача).

Так, згідно вказаного вище розрахунку коригування, позивач ТОВ «НІКОТРЕЙДСЕРВІС» здійснює коригування, щодо повернення товару мазут у кількості 20,94 т. на загальну суму 219 870 грн., що з урахуванням ПДВ складає 263 844 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивач самостійно декларує в податковому обліку повернення йому товару у кількості 20,94 т. на суму 219 870 грн., що з урахуванням ПДВ складає 263 844 грн.

У зв'язку з тим, що у відповідача залишився залишок мазуту у кількості 2,68 т. суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за поставлений товар частково в сумі 33768грн. ( 2,68*10500= 28 140 грн. (без ПДВ) та 33 768 грн. з урахуванням ПДВ.).

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1048,96грн.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, що наведений у позовній заяві, враховуючи приписи законодавства, задоволення вимоги в частині стягнення заборгованості за поставлений товар частково, судом, за допомогою системи „Ліга-Закон", зроблено власний розрахунок 3% річних, згідно з яким загальна сума яка підлягає стягненню в межах даного позову, складає 836,01грн.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
29761225.06.2018 - 25.07.201831 3 %758,30
3376826.07.2018 - 22.08.201828 3 %77,71
836,01

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 5960,39грн. - пені.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем в договорі відсутня домовленість щодо узгодження пені тому суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 5960,39грн..

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 74 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОТРЕЙДСЕРВІС" до Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС" про стягнення 304621,35 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС" (пров. Дорожній, 1,Визирка, Лиманський район, Одеська область,67543, код 22507018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " НІКОТРЕЙДСЕРВІС " (вул.Івана Богуна, буд. 6Б, Нікополь, Дніпропетровська область, 53200, код 39993392) заборгованість в розмірі 33768 (тридцять три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 836 (вісімсот тридцять шість) грн. 01коп. та витрати на оплату судового збору в сумі 502 (п'ятсот дві ) грн. 62 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 08 січня 2019 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов