ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. Справа№ 910/10227/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

представник сторін в судове засідання не з'явились

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кім-Трейдінг»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.10.2018 (повний текст рішення складено 04.10.2018)

у справі № 910/10227/18 (суддя Блажівська О.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кім-Трейдінг»

до Обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба-1»

про стягнення 36 963, 82 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кім-Трейдінг» (далі - ТОВ «Кім-Трейдінг», позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба-1» (далі - ОК «Єнісейська садиба-1», відповідач) про стягнення 36 963,82 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки №4/12/1 від 04.12.2015 щодо здійснення повної та своєчасної оплати отриманого товару, відтак просило стягнути з відповідача 30 750,00 грн основного боргу, 4 904,63 грн інфляційних втрат та 1 309,19 грн 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/10227/18 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кім-Трейдінг» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування свої вимог зазначило, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. За твердженнями апелянта, надані позивачем видаткові накладні, оформлені в рамках спірного Договору поставки, не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. За твердженнями скаржника, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не встановлено жодного факту щодо втрати юридичної сили та доказовості вищезазначеними видатковими накладними. На переконання апелянта, оформлені належним чином видаткові накладні є первинними обліковими документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідають його вимогам, зокрема, ст. 9 цього Закону, відповідно підтверджують факт здійснення господарської операції, що є підставою для виникнення у відповідача обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар тощо.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 20.12.2018 представники сторін не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, апеляційний суд вважав за доцільне справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 04.12.2015 між ТОВ «Кім-Трейдінг» (позивач, постачальник за договором) та ОК «Єнісейська садиба-1» (відповідач, покупець за договором) укладено Договір поставки №4/21/1 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник передає у власність покупцю нафтопродукти, а покупець приймає і сплачує їх вартість. Кількість, асортимент, ціна та інші необхідні для поставки партії товару дані визначаються в заявках, що складаються покупцем в електронному вигляді та надсилаються на електронну адресу постачальника на умовах Договору.

За змістом п. 4.1 Договору поставка товару в межах Договору може здійснюватися в порядку і в терміни, передбачені в заявках покупця.

Ціна товару, що поставляється, узгоджується сторонами для кожної партії товару окремо в заявках (п. 6.1 Договору).

Положеннями 6.3 Договору сторони погодили, що покупець зобов'язується оплатити товар на умовах 100% попередньої оплати партії товару протягом одного дня з погодження відповідної заявки, якщо інше не передбачене сторонами у відповідній заявці.

Відповідно до п. 6.4 Договору оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку.

За умовами п.7.1 Договору сторони зобов'язуються належним чином виконувати умови Договору, зокрема в частині, пов'язаній із своєчасним проведенням оплат, отриманням рахунків за якими проводиться оплати, оформленням документів та інше.

Сторони несуть повну матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов Договору згідно з чинним законодавством України (п.7.1.1 Договору).

Цей Договір на підставі п. 11.1 набирає чинності з моменті підписання сторонами та діє до 04.12.2016 в частині поставок, а в частині здійснення грошових розрахунків - до повного виконання грошового зобов'язання. Якщо жодна зі сторін у термін одного місяця до закінчення терміну дії Договору не виявила бажання його розірвати, договір вважається пролонгованим на термін 1 рік з дати його закінчення на тих самих умовах.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив про здійснення ним поставки товару на загальну суму 1 132 970,00 грн, яка частково була оплачена відповідачем на суму 1 102 220,00 грн, відтак у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 30 750,00 грн. Однак, за висновками суду, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором в частині поставки товару, їх прийняття відповідачем, і як наслідок часткової оплати отриманого товару. Тому суд вважав за неможливе встановити відповідно до якого замовлення відповідача позивачем було поставлено товар саме на суму 1 132 970,00 грн, його часткову оплату та виникнення заборгованості у визначеній позивачем сумі.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Зак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач дійсно зазначив, що на виконання умов Договору в період з 04.12.2015 по 02.03.2017 відповідно до отриманого замовлення поставив відповідачу нафтопродуктів на загальну суму 1 132 970,00 грн, яка була частково оплачена відповідачем на суму 1 102 220,00 грн, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 30 750,00 грн.

На підтвердження своїх вимог позивач долучив до матеріалі справи належним чином засвідчені копії видаткових накладних лише на суму 43 400, 00 грн, а саме № 799 від 17.02.2017 на суму 21 700, 00 грн та № 1052 від 02.03.2017 на суму 21 700, 00 грн, які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін.

Вищезгадані видаткові накладні оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині зазначення обов'язкових в них реквізитів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені якої складений документ; назви документа (форми); дати і місця складення документа; змісту та обсягу господарської операції; одиниці виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистого чи електронного підпису або інших данних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, складені при поставці товару за умовами Договору видаткові накладі № 799 від 17.02.2017 на суму 21 700, 00 грн та № 1052 від 02.03.2017 на суму 21 700, 00 грн, в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ЦК України, є первинними (товаророзпорядчими) документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення й засвідчують факт постачання товару платнику податку.

Дослідивши матеріали справи й насамперед умови Договору, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за Договором на загальну суму 43 400, 00 грн згідно видаткових накладних № 799 від 17.02.2017 на суму 21 700, 00 грн та № 1052 від 02.03.2017 на суму 21 700, 00 грн, про що свідчить й відсутність претензій та повідомлень відповідача щодо порушення продавцем його умов на вищезгадану суму.

Проте, виходячи із відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором в частині поставки товару та їх прийняття відповідачем, судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки наявним в матеріалах справи належним чином завіреним копіям первинних документів, а також наданим позивачем на виконання вимог ухвали місцевого суду оригіналам вищезазначених видаткових накладних, не наведено жодного обґрунтування не прийняття цих документів в якості належних та допустимих доказів на підтвердження поставки позивачем товару на суму 43 400, 00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями п.6.3 Договору сторони погодили, що покупець зобов'язується оплатити товар на умовах 100% попередньої оплати партії товару протягом одного дня з погодження відповідної заявки, якщо інше не передбачене сторонами в відповідній заявці.

Оскільки товар за Договором на суму 43 400, 00 грн належним чином і в повному обсязі поставлений позивачем та прийнятий відповідачем, що підтверджується наявними у справі видатковими накладними, строк виконання зобов'язань відповідача з приводу здійснення розрахунку на момент звернення позивача до суду настав, отже відповідач за умовами Договору та приписами чинного законодавства зобов'язаний оплатити поставлений йому позивачем товар на вищевказану суму.

З огляду на наведене та відсутність доказів оплати в повному обсязі отриманого за згаданими видатковими накладними товару (не надано суду відповідачем), апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 30 750,00 грн основного боргу за поставлений згідно видаткових накладних № 799 від 17.02.2017 та № 1052 від 02.03.2017 товар, які ним доведено належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Місцевий господарський суд в повній мірі не дослідив вищенаведених обставин щодо виникнення у відповідача обов'язку з повної оплати отриманого за Договором товару за наданими позивачем видатковими накладними № 799 від 17.02.2017 на суму 21 700, 00 грн та № 1052 від 02.03.2017 на суму 21 700, 00 грн, тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої до стягнення заборгованості. Відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження поставки товару на загальну суму 1 132 970,00 грн та його оплати відповідачем на суму 1 102 220,00 грн не свідчить про неможливість встановлення факту поставки товару на підставі наданих позивачем видаткових накладних та наявності у відповідача зобов'язань з їх оплати тощо.

Крім цього, в зв'язку із простроченням сплати заборгованості за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4 904,63 грн інфляційних втрат та 1 309,19 грн 3 % річних.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 згаданої постанови пленуму).

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних та 3% річних, апеляційний суд встановив, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 904,63 грн інфляційних втрат та 1 309,19 грн 3 % річних є обґрунтованими, відтак такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, оскаржене рішення вважає незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про задоволення позову. Тому доводи позивача по суті його апеляційної скарги заслуговують на увагу, а скарга - підлягає задоволенню.

В зв'язку із задоволенням позову та апеляційної скарги позивача з відповідача на його користь на підставі ст. 129 ГПК України підлягають стягненню 1 762, 00 грн судового збору за подання позову та 2 643, 00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кім-Трейдінг» задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/10227/18 - скасувати та прийняти нове.

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Кім-Трейдінг до Обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба-1» про стягнення 36 963,82 грн задовольнити.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба-1» (03057, м. Київ, вулиця Вадима Гетьмана, будинок 1, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Кім-Трейдінг» (08130, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Леніна, будинок 1-Б, ) 30 750, 00 грн заборгованості, 4 904, 63 грн інфляційних втрат, 1 309, 19 грн інфляційних втрат та 1 762, 00 грн судового збору за подання позову.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба-1» (03057, м. Київ, вулиця Вадима Гетьмана, будинок 1, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Кім-Трейдінг» (08130, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Леніна, будинок 1-Б, ) 2 643, 00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/10227/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.12.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук