ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Черкаси справа № 925/944/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участі представників сторін: позивача (прокурор) - Тищенко О.В., відповідача - Запорожець І.П. особисто, третьої особи - не з'явились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси розглянувши справу за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави до фізичної особи-підприємця Запорожець Інни Петрівни, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - управління Укртрансбезпеки в Одеській області про стягнення 46377 грн. 18 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся в господарський суд Черкаської області в інтересах держави з позовом до фізичної особи-підприємця Запорожець Інни Петрівни (далі-відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України плату у розмірі 46377 грн18 коп. за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні, та відшкодувати судові витрати.

Позов мотивовано порушенням відповідачем зобов'язання з плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, визначеної Актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів серії ВН № 0153115 від 19.10.2017 року та пунктом 311 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року «Про заходи щодо забезпечення автомобільних доріг загального користування».

Ухвалою суду від 17.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі № 925/944/18 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою за клопотанням прокурора до справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління Укртрансбезпеки в Одеській області.

Відповідач в особі свого представника 10.10.2018 року подав відзив на позовну заяву (вх. № 30291/18), у якому проти позову заперечував повністю через його необґрунтованість, зокрема зазначив, що прокурором не наведено необхідності захисту інтересів держави прокурором та не зазначено підстав на звернення до суду з цим позовом від імені суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження із стягнення плати за проїзд транспортним засобом, вагові параметри якого перевищують нормативні - Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області.

24.10.2018 року прокурор подав відповідь на відзив (вх. № 31649/18) у якому на спростування доводів відповідача зазначив, що прокурор звернувся із даним позовом до суду у відповідності до п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України, ч. 3 ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та на підставі листа № 6378/1-31-18 від 10.07.2018 року Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, направленому до прокуратури Черкаської області.

12.11.2018 року відповідач в особі свого представника подав заперечення на відповідь на відзив (вх. № 33421/18) у яких просив залишити позов без розгляду у зв'язку із відсутністю повноважень прокурора на звернення із даним позовом до суду.

Ухвалами суду 15.11.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду (в протоколі судового засідання), підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В засіданнях суду прокурор позов з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві і відповіді на відзив, підтримав і просив задовольнити повністю, представник відповідача проти позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, третя особа письмових пояснень по суті спору не подала, явку свого представника не забезпечила, що згідно положень ст. 202 ГПК України, не перешкоджає розгляду справи без її участі.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав.

12.10.2017 року Державною службою України з безпеки на транспорті видано Наказ № 992 «Про затвердження щотижневого графіка проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті», яким, зокрема, відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 13 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567, затверджено графік проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті у період з 16.10.2017 по 22.10.2017 (а. с. 25-28).

17.10.2017 року на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.10.2017 року № 992 управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області видано Направлення на рейдову перевірку № 026235, в якому перелічено посадових осіб та місця проведення перевірки, період проведення перевірки з 18.10.2017 року до 22.10.2017 року (а. с. 23).

19.10.2017 року, в Одеській області, на автодорозі М-05 Київ - Одеса (450 км + 500 м), посадовою особою управління Укртрансбезпеки в Одеській області проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля Renault Magnum 480 реєстраційний номер НОМЕР_3 та причепа Trailor реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1. Перевіряємий транспортний засіб належить Запорожець Інні Петрівні, рухався за маршрутом с. Дачне Одеської області - м. Львів - 778 км. Перевіркою виявлено перевищення нормативно допустимої маси транспортного засобу (фактична повна маса 41,5 т при нормативно допустимій 40 т), а навантаження на строєну вісь на 2,26 т перевищує нормативну. Результати перевірки оформлені Актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів серії ВН № 0153115 від 19.10.2017 року (а.с. 19).

Того ж дня, 19.10.2017 року, посадовою особою управління Укртрансбезпеки в Одеській області, що проводила габаритно-ваговий контроль та оператором вагового комплексу складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля Renault Magnum 480 реєстраційний номер НОМЕР_3 та причепа Trailor реєстраційний номер НОМЕР_2, в якій зазначена повна маса транспортного засобу 41,560 тонн (а. с. 18).

До Акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів серії ВН № 0153115 від 19.10.2017 року посадовою особою управління Укртрансбезпеки в Одеській області, що проводила габаритно-ваговий контроль, проведений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, згідно з яким визначена сума до сплати склала 1493,76 євро. Розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули з урахуванням норм пункт 311 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року «Про заходи щодо забезпечення автомобільних доріг загального користування».

Із свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_4 та НОМЕР_5 вбачається, що автомобіль (сідловий тягач) марки Renault модель Magnum 480 реєстраційний номер НОМЕР_3 і н/причіп-рефрижератор-Е марки Trailor модель SYY3KE реєстраційний номер НОМЕР_2 належать Запорожець Інні Петрівні (а. с. 21).

Відповідно товарно-транспортної накладної Серії 12ААД № 957858 від 19.10.2017 року, автомобільний перевізник ПП Запорожець 19.10.2017 року здійснювала перевезення вантажу автомобілем Renault реєстраційний номером НОМЕР_3 з н/причепом Trailor реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1. за маршрутом з м. Одеса до м. Львів (а.с. 22).

До Акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів серії ВН № 0153115 від 19.10.2017 року посадовою особою управління Укртрансбезпеки в Одеській області, що проводила габаритно-ваговий контроль, проведений розрахунок

Сума плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування у розмірі 1493,76 євро, нарахована до Акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів серії ВН № 0153115 від 19.10.2017 року посадовою особою управління Укртрансбезпеки в Одеській області, відповідачем в адміністративному і судовому порядку не оскаржувалась, в добровільному порядку не сплачена.

10.07.2018 року Управління Укртрасбезпеки в Одеській області в особі свого начальника звернулось в прокуратуру Черкаської області з листом № 6378/1-31-18, в якому просило розглянути можливість представництва інтересів держави в особі Укртрансбезпеки в суді з питань стягнення плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування, зокрема із ФОП Запорожець І.П. Крім того, в разі пропуску позовної давності звернення до суду, Управління пропонувало прокурору звертатись до суду в інтересах держави, а Управління і працівників регіональних ДП «Облавтодор» залучати до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача - прокурора (а. с. 65-67).

Предметом позову у справі, що розглядається, є вимога прокурора в інтересах держави до відповідача про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування автомобіля (сідловий тягач) марки Renault модель Magnum 480 реєстраційний номер НОМЕР_3 і н/причіп-рефрижератор-Е марки Trailor модель SYY3KE реєстраційний номер НОМЕР_2, належних відповідачу, вагові параметри яких перевищували нормативні. Розмір плати становить 1493,76 євро, що станом на 19.10.2017 року по курсу гривні до євро складали (1493,76*31,04728000) 46377,18 грн. Обов'язок із сплати зазначених коштів виник із Акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів серії ВН № 0153115 від 19.10.2017 року, складеного посадовою особою управління Укртрансбезпеки в Одеській області.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов'язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Такого висновку щодо застосування норм права прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 у справі № 820 1203/17, провадження № 11-49/апп18. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку щодо застосування норм права про те, що вимоги про відшкодування спірної шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Спірні правовідносини сторін перебувають у сфері регулювання норм Господарського процесуального кодексу України, Законів України «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги», «Про автомобільний транспорт», прийнятих на їх виконання Кабінетом Міністрів України постанов:

№ 30 від 18.01.2001 (тут і далі з наступними змінами) «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами»;

№ 1306 від 10.10.2001 «Про Правила дорожнього руху»;

№ 1567 від 08.11.2006 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті»;

№ 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», якою затверджені: «Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні»; ставки плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні; «Порядок тимчасового обмеження або заборони руху транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на окремих ділянках автомобільних доріг загального користування»;

№ 103 від 11.02.2015 «Про затвердження Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті»;

№ 592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті», якою ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та установлено, що правонаступником майна, прав та обов'язків територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Державна служба з безпеки на транспорті, про що обґрунтовано зазначив прокурор.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно підпункту 1 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (підпункти 15, 27 пункту 5 Положення).

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 20.02.2017 року № 157 затверджено Положення про управління Укртрансбезпеки в Одеській області, яким встановлено, що:

п.п. 1.1. - Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (далі в тексті Положення - Управління) є структурним підрозділом апарату Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека), утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року № 592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті», у межах граничної чисельності державних службовців та працівників Укртрансбезпеки і коштів, передбачених на їх утримання;

п.п. 1.2. - у своїй діяльності Управління керується Конституцією та законом України, актами Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами України, Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103, наказами Міністерства інфраструктури України, Укртрансбезпеки, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням;

основними завданнями Управління є:

п.п. 2.1. - здійснення відповідно до вимог законодавства України державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті;

п.п. 2.2. - забезпечення у межах повноважень надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг у сфері автомобільного, міського електричного, залізничного, морського та річкового транспорту;

п.п. 2.3. - узагальнення практики застосування законодавства з питань державного нагляду (контролю) за безпекою на транспорті та надання адміністративних послуг, підготовка та внесення в установленому порядку пропозицій щодо його вдосконалення керівництва Укртрансбезпеки;

функції Управління відповідно до покладених на нього завдань:

п.п. 3.15. - у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення;

п.п. 3.27 - у випадках, передбачених законодавством, видає в установленому порядку обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень вимог нормативно-правових актів з питань безпеки на транспорті та здійснює контроль за виконанням таких приписів;

п.п. 3.29. - у випадках, передбачених законодавством, виносить в установленому порядку постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу;

п.п. 3.49. - у межах повноважень здійснює проведення перевірок за додержанням суб'єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт;

п.п. 3.54. - у межах повноважень здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування;

п.п. 3.57. - у межах повноважень здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні парламенти яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю;

відповідно до завдань і функцій Управління має право:

п.п. 4.1.4. - інформувати керівництво Укртрансбезпеки про покладення на Управління обов'язків, що виходять за межі його повноважень, а також про випадки неподання або несвоєчасного подання на вимогу Управління необхідних матеріалів державними службовцями та працівниками структурних підрозділів Укртрансбезпеки;

п.п. 4.1.5. - вносити керівництву Укртрансбезпеки пропозиції з вирішення проблемних питань діяльності Управління Укртрансбезпеки;

п.п. 4.1.6. - за дорученням керівництва Укртрансбезпеки представляти Укртрансбезпеку у встановленому порядку в органах законодавчої, виконавчої, судової влади, громадських організаціях та правоохоронних органах, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності з питань, що відносяться до завдань та функцій Управління;

Положення про Управління, відділи та посадові інструкції працівників Управління затверджуються наказом Укртрансбезпеки.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач не навів у запереченнях і не подав суду доказів спростування події спірного правопорушення. Проте, позов не визнав і заперечував проти його задоволення з підстав відсутності у прокурора повноважень на звернення до суду із цим позовом.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17, провадження № 11-49/апп18 визначено предметну юрисдикцію справ даної категорії, а з урахуванням суб'єктного складу учасників спірних правовідносин справа № 925/944/18 відноситься до юрисдикції господарського суду Черкаської області.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 02.10.2018 року у справі № 4/166 «Б» зазначив, що з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено. Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 по справі N 924/1237/17.

У спірних правовідносинах прокурор виступив позивачем та на обґрунтування підстав зазначив, що ані Державна служба України з безпеки на транспорті, ані її структурні підрозділи чинним законодавством не наділені правом щодо примусового стягнення плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, вагові параметри яких перевищують нормативні, тобто у зв'язку з відсутністю органу, уповноваженого відповідно до вимог чинного законодавства звертатись до суду з позовом про таке примусове стягнення.

Проте, із Положень про Державну службу України з безпеки на транспорті і про управління Укртрансбезпеки в Одеській області вбачається, що саме на Укртрансбезпеку і її структурні територіальні підрозділи покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування. Для цього їх уповноважено здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, здійснювати нарахування, вживати заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю. За дорученням керівництва Укртрансбезпеки структурні підрозділи можуть представляти Укртрансбезпеку у встановленому порядку в органах законодавчої, виконавчої, судової влади, громадських організаціях та правоохоронних органах, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності з питань, що відносяться до завдань та функцій Управління.

Такий висновок вбачається і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17, провадження № 11-49/апп18, про врахування висновків якої зазначив і прокурор.

Із листа Державної служби України з безпеки на транспорті від 10.07.2018 № 6378/1-31-18 вбачається, що Укртрансбезпека зверталась з адміністративними позовами про стягнення плати з порушенням предметної юрисдикції, внаслідок чого суди адміністративної юрисдикції відмовляли їй у відкритті проваджень. Метою звернення до суду саме прокурором в інтересах держави є уникнення можливих питань пропущення позовної давності у конкретних наведених випадках.

Отже, наведене свідчить, що позов подано прокурором з порушенням норм п. 3 ч. 2 ст. 129, п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч. 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України про виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, що є також порушенням принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя.

Відтак, за викладених обставин суд надає перевагу запереченням відповідача, а позов прокурора визнає безпідставним і в його задоволенні відмовляє.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Крім того суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», також повинен застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене суд надає перевагу запереченням відповідача, а позов прокурора визнає необгрунтованим і у його задоволенні відмовляє повністю у зв'язку з відсутністю визначених законом підстав для звернення прокурора в інтересах держави до суду з цим позовом.

На підставі статті 129 ГПК України понесені судові витрати на сплату судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави до фізичної особи-підприємця Запорожець Інни Петрівни, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - управління Укртрансбезпеки в Одеській області про стягнення 46377 грн. 18 коп. відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.12.2018 року.

Суддя В.М. Грачов