ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року, м. Херсон, справа № 923/981/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика "

до Фізичної особи-підприємця Тритьяченко Наталії Юріївни

про стягнення 55 871,94 грн,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

21.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» звернулося до суду з вимогами, спрямованими до фізичної особи-підприємця Тритьяченко Наталії Юріївни, про стягнення 55 871,94 грн, з яких 34 940,97 грн заборгованості з орендної плати, 3 651,53 грн заборгованості зі сплати комунальних послуг, 12 847,29 грн пені, 1 160,95 грн річних та 3 271,20 грн інфляційних, нарахованих за договором оренди від 20.08.2013.

У якості обґрунтування власної позиції позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору оренди від 20.08.2013 надавав відповідачу за актом приймання-передачі від 05.09.2013 у користування нежитлове приміщення - бутік № 662 загальною площею 16,2 кв м та зажадав сплати відповідачем орендної плати та витрат на комунальні послуги, але останній власні зобов'язання у повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим заборгував вказані суми за період з 21.11.2017 по 21.11.2018.

З метою підтвердження заявлених вимог, позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- договір оренди від 20.08.2013 (а.с. 12-19),

- договір про внесення змін від 01.01.2014 (а.с. 20),

- договір про внесення змін від 01.04.2014 (а.с. 21),

- договір про внесення змін від 01.09.2014 (а.с. 22),

- договір про внесення змін від 29.07.2015 (а.с. 23),

- акт прийому-передачі від 05.09.2013 (а.с. 24),

- лист № 751 від 21.09.2016 (а.с. 25),

- опис вкладення та квитанції про відправку листа № 751 від 21.09.2016 (а.с. 26),

- розрахунок заборгованості.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 26.11.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (22.12.2018) надати відзив на позов, а позивачу строк (25.12.2018) - відповідь на відзив. У свою чергу, відповідач відзив на позов не надав, хоча належним чином був повідомлений про відкриття провадження у справі шляхом направлення відповідної ухвали суду на його адресу.

22.12.2018 позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Це клопотання судом відхилене на підставі положень частини 6 статті 252 ГПК України, оскільки предметом спору є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що «суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі», у зв'язку з чим суд дотримався даного правового положення та розглянув справу у межах вказаного строку, виходячи з наведеної дати відкриття провадження у справі.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено інших процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

20.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика», як орендодавцем, та фізичною особою-підприємцем Тритьяченко Наталією Юріївною, як орендарем, укладено договір оренди нерухомого майна, а також договори про внесення змін до нього, а саме від 01.01.2014, 01.04.2014, 01.09.2014 та 29.07.2015.

Основними умовами цього договору, з урахуванням договорів про внесення змін, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «Орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплачуване користування у відповідності з умовами цього договору нежитлове приміщення, а саме бутік № 662 загальною площею16,2 кв. м, розміщений у ТРЦ за адресою: місто Херсон, вулиця Залаегерсег, 18 …» (пункт 1.1.),

- «Орендар зобов'язаний: … своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, компенсацію комунальних платежів, інших платежів, передбачених договором у відповідності з умовами договору …» (пункт 2.3., 2.3.14),

- «За цим договором орендар зобов'язується сплачувати орендодавцю орендну плату, забезпечувальний платіж, компенсацію комунальних витрат та інші платежі, визначені даним договором …» (пункт 5.1.),

- «Орендар зобов'язаний вносити плату за користування об'єктом оренди в розмірах, у порядку та в строки, обумовлені даним договором» (пункт 5.2.1.),

- «Орендна плата нараховується орендареві з дати підписання сторонами акту» (пункт 5.2.3.),

- «… орендар зобов'язується сплачувати орендну плату авансом щомісячно в національній валюті України шляхом перерахування на поточний рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця, який передує розрахунковому. Оплата здійснюється на підставі рахунків, виставлених орендодавцем» (пункт 5.2.4.1.),

- «Сторони домовились, що розмір щомісячної орендної плати за користування одним метром квадратним об'єкта оренди у період з 01.09.2014 до закінчення строку орендного користування складає 141,67 грн, крім того ПДВ у розмірі згідно законодавства України, чинного на дату податкових зобов'язань»(пункт 5.2.7. у редакції договору про внесення змін від 01.09.2014),

- «Витрати на власні комунальні послуги та витрати на комунальні послуги місць загального користування ТРЦ орендар компенсує … протягом строку оренди з урахуванням … електропостачання, теплопостачання, водопостачання та каналізації, вивезення побутових відходів …» (пункт 5.3.),

- «Місячна оплата витрат на комунальні послуги залежить від запланованих у відповідний період витрат, а також від цін, встановлених надавачами послуг» (пункт 5.3.3.),

- «У випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати або оплати компенсації комунальних витрат та витрат з обслуговування та поповнення забезпечувального платежу, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочених платежів за кожний день прострочення» (пункт11.2.),

- «Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє 1 090 календарних днів, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами усіх своїх зобов'язань за цим договором» (пункт 3.1. у редакції договору про внесення змін від 29.07.2015).

На виконання умов договору позивач передав за актом прийому-передачі від 05.09.2013 обумовлене приміщення в оренду.

Проте, не дивлячись на умови договору відповідач власні зобов'язання виконав частково, у зв'язку з чим станом на 21.09.2016 заборгував 41 915,45 грн, а тому позивач листом № 751 від 21.09.2016 зажадав погашення цієї суми та розірвав договір починаючи з 06.10.2016.

Як слідує з оборотно-сальдової відомості по рахунку № 361 станом на 21.11.2018 відповідач має заборгованість у сумі 38 592,50 грн, з яких 34 940,97 грн зі сплати орендної плати та 3 651,53 грн зі сплати комунальних послуг.

Через несвоєчасне виконання зобов'язання щодо сплати орендної плати та витрат на утримання приміщення позивачем нараховані 12 847,29 грн пені, 1 160,95 грн річних та 3 271,20 грн інфляційних.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарського зобов'язання, в силу якого у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов'язань (майново-господарських зобов'язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір оренди.

Зокрема, згідно з приписами статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, а за змістом статті 286 того ж Кодексу орендар сплачує орендодавцеві незалежно від наслідків своєї господарської діяльності орендну плату, яка є фіксованим платежем та встановлюється сторонами у грошовій формі.

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що орендар зобов'язаний сплатити орендодавцеві оренду плату та компенсацію наданих комунальних послуг у встановлений строк, а безпосередньо між сторонами такого правочину виникають правовідносини оренди (найму).

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов'язань, за яким суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). При цьому не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7).

За таких обставин, несвоєчасне та неповне виконання відповідачем взятого на себе зобов'язання по сплаті орендної плати та інших платежів за договором, є порушенням взятих відповідачем на себе зобов'язань та вказаних правових положень.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов'язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення сум пені, інфляційних та річних, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов'язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов'язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов'язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов'язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, позивачем пеня нарахована за період з 21.11.2017 по 21.11.2018, тобто за період який перевищує шестимісячний строк з моменту невиконання відповідачем зобов'язання зі сплати орендної плати та комунальних витрат, оскільки такий строк закінчився з 21.03.2017 (з урахуванням листа № 751 від 21.09.2016, в якому зафіксована сума заборгованості 41 915,45 грн).

Натомість, у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобов'язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу 1 160,95 грн річних та 3 271,20 грн інфляційних, нарахованих за період з 21.11.2017 по 21.11.2018. Правильність обрахунку судом перевірена та він є правомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів та положень діючого законодавства, суд приходить до висновків, що:

- відповідач не виконав умови договору щодо сплати 34 940,97 грн орендної плати та 3 651,53 грн комунальних послуг, а тому повинен сплатити ці суми у примусовому прядку,

- у зв'язку з порушення строку оплати вказаних сум відповідач повинен сплатити 1 160,95 грн річних та 3 271,20 грн інфляційних, нарахованих за період з 21.11.2017 по 21.11.2018,

- у зв'язку із закінченням шестимісячного можливого строку нарахування пені, який закінчився 21.03.2017, нарахування пені у сумі 12 847,29 грн після спливу цього строку є неправомірним.

З огляду на такі висновки позовні вимоги у частині стягнення 34 940,97 грн орендної плати, 3 651,53 грн комунальних послуг, 1 160,95 грн річних та 3 271,20 грн інфляційних є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вимоги щодо стягнення пені у сумі 12 847,29 грн задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 1503 від 21.11.2018 у сумі 1762 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1 356,92 грн (77,01 % задоволених вимог).

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Тритьяченко Наталії Юріївни (73000 АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» (73000 м. Херсон, вул. Залаегерсег, буд. 18; ідентифікаційний код 37541696) - 34 940,97 грн заборгованості з орендної плати, 3 651,53 грн заборгованості зі сплати комунальних послуг, 1 160,95 грн річних, 3 271,20 грн інфляційних та 1 356,92 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін