РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.12.2018Справа № 910/11598/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І. О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гамаюн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонолітмонтаж"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління освіти Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації

про стягнення 768 212,48 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 06.12.2018,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гамаюн" (далі - позивач, Компанія) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонолітмонтаж" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 768 212,48 грн, з яких: 704 498,40 грн - основний борг, 5 096,00 грн - 3% річних, 58 618,08 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договорами поставки № К-ИВ001216 від 21.09.2017, № К-ИВ001132 від 12.09.2017, № К-ИВ001107 від 12.09.2017, № К-ИВ001105 від 12.09.2017, № К-ИВ001104 від 12.09.2017 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 відкрито провадження у справі № 910/11598/18 для розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 02.10.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2018 підготовче засідання у зв'язку з неявкою представників сторін було відкладено на 24.10.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 залучено до участі у справі третьою особою 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління освіти Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - Управління освіти), продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 05.12.2018 включно, підготовче судове засідання відкладено на 07.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 було відкладено підготовче засідання у справі на 20.11.2018 у зв'язку з неявкою представників відповідача та третьої особи та невиконання ними вимог ухвали суду.

За наслідками судового засідання 20.11.2018 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 06.12.2018.

Під час судового засідання 06.12.2018 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

Представник третьої особи в призначеному судовому засіданні надав пояснення по суті спору.

Відповідач не направив свого представника для участі в судовому засіданні 06.12.2018 причини неявки суду не повідомив.

Щодо повідомлення Товариства суд зазначає, що частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами частини 4 статті 89 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення Товариства про розгляд справи ухвалою від 20.11.2018, а також ухвали від 02.10.2018, 24.10.2018 та від 07.11.2018 були направлені судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження Товариства, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому, відповідач направлені судом рекомендовані листи з ухвалами суду отримував, про що свідчать повернуті до суду рекомендовані повідомлення з відмітками про вручення поштових відправлень.

Згідно приписів частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частина 3 стаття 202 ГПК України).

З огляду на наведені приписи ГПК України, беручи до уваги відсутність будь-яких повідомлень Товариства та його представників про причини їхньої неявки в судове засідання 06.12.2018, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Товариства.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ГАМАЮН" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРМОНОЛІТМОНТАЖ" були укладені договори поставки та договір купівлі-продажу, відповідно до умов яких ТОВ "Компанія "ГАМАЮН" зобов'язується поставити та передати у власність ТОВ "УКРМОНОЛІТМОНТАЖ" - товар (товари), а ТОВ "УКРМОНОЛІТМОНТАЖ" зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Товар поставляється на об'єкт ТОВ "УКРМОНОЛІТМОНТАЖ": "Дошкільний навчальний заклад № 585 за адресою: м. Київ, вул. Малиновського, 1-6", замовником робіт на якому є Управління освіти Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.

21.09.2017 був укладений договір поставки № К-ИВ001216. Відповідно до видаткової накладної № К-ИВ001216 від 01.12.2017 Компанія поставила відповідачу товар на суму 21 600,00 грн. Товар прийнятий у повному обсязі, претензій щодо кількості та якості не заявлено, що підтверджується наявністю підпису та печатки представника відповідача на вказаній видатковій накладній. Відповідно до умов договору, Товар має бути оплачений не пізніше 31.05.2018, проте станом на день звернення із позовом до суду оплата відповідачем не проведена, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 21 600,00 грн.

12.09.2017 був укладений договір поставки № К-ИВ001132. Відповідно до видаткової накладної № К-ИВ001132 від 16.11.2017 позивач поставив Товариству товар на суму 314 631,00 грн. Товар прийнятий у повному обсязі, претензій щодо кількості та якості не заявлено, що підтверджується наявністю підпису та печатки представника відповідача на вказаній видатковій накладній. Відповідно до умов договору, Товар має бути оплачений не пізніше 31.05.2018, проте станом на день звернення із позовом до суду оплата відповідачем не проведена, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 314 631,00 грн.

12.09.2017 був укладений договір поставки № К-ИВ001105. Відповідно до видаткової накладної № К-ИВ001105 від 11.12.2017 Компанія поставила відповідачу товар на суму 352 440,00 грн. Товар прийнятий у повному обсязі, претензій щодо кількості та якості не заявлено, що підтверджується наявністю підпису та печатки представника відповідача на вказаній видатковій накладній. Відповідно до умов договору, Товар має бути оплачений не пізніше 31.05.2018. Проте всупереч вказаних умов договору, Товариство поставлений та прийнятий товар оплатило лише частково 98 900,00 грн, що призвело до виникнення заборгованості за договором поставки № К-ИВ001105 у розмірі 253 540,00 грн.

12.09.2017 був укладений договір поставки № К-ИВ001104. Відповідно до видаткової накладної № К-ИВ001104 від 05.12.2017 позивач поставив Товариству товар на суму 105 266,40 грн. Товар прийнятий у повному обсязі, претензій щодо кількості та якості не заявлено, що підтверджується наявністю підпису та печатки представника відповідача на вказаній видатковій накладній. Відповідно до умов договору, Товар має бути оплачений не пізніше 31.05.2018. Проте всупереч вказаних умов договору, Товариство поставлений та прийнятий товар оплатило лише частково 50 000,00 грн, що призвело до виникнення заборгованості за договором поставки № К-ИВ001104 у розмірі 55 266,40 грн.

12.09.2017 був укладений договір купівлі-продажу № К-ИВ001107. Відповідно до видаткової накладної № К-ИВ001107 від 05.12.2017 Компанія поставила відповідачу товар на суму 109 461,00 грн. Товар прийнятий у повному обсязі, претензій щодо кількості та якості не заявлено, що підтверджується наявністю підпису та печатки представника відповідача на вказаній видатковій накладній. Відповідно до умов договору, Товар має бути оплачений не пізніше 31.05.2018. Проте всупереч вказаних умов договору, Товариство поставлений та прийнятий товар оплатило лише частково 50 000,00 грн, що призвело до виникнення заборгованості за договором поставки № К-ИВ001107 у розмірі 59 461,00 грн.

Оскільки заборгованість відповідача Товариством не була погашена, 25.07.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією, яка залишена Товариством без виконання, що призвело до звернення із даним позовом до суду.

Не погоджуючись із заявленим позовом, Товариство в своєму відзиві зазначає, що прострочення виконання грошового зобов'язання стало наслідком невиконання його контрагентами своїх договірних обов'язків щодо оплати переданого товару.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що сума боргу відповідача, яка складає 704 498,40 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Компанії до відповідача про стягнення вказаної суми боргу, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань, Компанія просила суд стягнути з відповідача 58 618,08 грн пені, нарахованої на суму наявної заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України). Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно пункту 7.3 вищезазначених договорів за прострочення в поставці товару Постачальник сплачує на користь Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період порушення винною стороною зобов'язання, від вартості недопоставленого за кожен день прострочення поставки.

Оскільки розмір вказаних штрафних санкцій, нарахованих позивачем, є арифметично вірним, відповідає положенням закону та договору, позовні вимоги про стягнення з Покупця пені в сумі 58 618,08 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач на підставі частини 2 статті 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача 5 096,00 грн трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що заявлений позивачем до стягнення розмір трьох процентів річних є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства і не суперечить положенням договору, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача вищевказаної суми підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010).

Беручи до уваги викладене вище, позовні вимоги Компанії задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гамаюн" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонолітмонтаж" за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління освіти Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про стягнення 768 212,48 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонолітмонтаж" (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 83; ідентифікаційний код 35078050) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гамаюн" (04136, місто Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок 3; ідентифікаційний код 37726414) 704 498,40 грн (сімсот чотири тисячі чотириста дев'яносто вісім гривень 40 копійок) основної заборгованості, 5 096,00 грн (п'ять тисяч дев'яносто шість гривень 00 копійок) три проценти річних, 58 618,08 грн (п'ятдесят вісім тисяч шістсот вісімнадцять гривень 08 копійок) пені та 11 523,19 грн (одинадцять тисяч п'ятсот двадцять три гривні 19 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10.01.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ