ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2018 р. м. Київ Справа № 911/2047/18

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа", Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький

про стягнення 3464603,20 грн.

За участю секретаря судового засідання Зорі В.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Бернацька О.В. (дов. № 14-70 від 14.04.2017р.);

від вiдповiдача: Рева І.Л. (дов. № 979 від 14.11.2018 р.);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» (відповідач) про стягнення 3464603,20 грн., з яких: 627592,52 грн. боргу, 1329689,43 грн. пені, 256270,32 грн. 3% річних та 1251050,93 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 2037/15-БО-17 від 24.11.2014 р. купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної оплати отриманого у 2015 р. природного газу. Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого у 2015 р. природного газу, позивачем з посиланням на п. 7.2 договору нараховано відповідачу 1329689,43 грн. пені та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 256270,32 грн. 3% річних та 1251050,93 грн. інфляційних втрат.

В підготовчому засіданні 25.10.2018 р. представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору, посилаючись на те, що 22.10.2018 р. основна сума боргу за спожитий природній газ 2015 року згідно з договором № 2037/15-БО-17 від 24.11.2014 р. в розмірі 627592,52 грн. погашена за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

08.11.2018 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить суд клопотання про закриття провадження у справі залишити без задоволення, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що станом на 07.11.2018 р. кошти у сумі 627592,52 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2015 року згідно з договором від 24.11.2014 р. № 2037/15-БО-17 на рахунки позивача не надійшли.

04.12.2018 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач просить закрити провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 627592,52 грн., оскільки відсутній предмет спору та в частині стягнення пені в розмірі 1329689,43 грн., 3 % річних у розмірі 256270,32 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1251050,93 грн. відмовити, посилаючись на те, що підписання сторонами спільних протокольних рішень свідчить про те, що строки виконання грошових зобов'язань на підставі договору змінились, а отже будь-які підстави для стягнення з відповідача суми основного боргу, погашеної за допомогою спільних протокольних рішень, й відповідно і нарахованих за прострочення його оплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат відсутні. До вказаних пояснень відповідачем додано, зокрема, оригінал платіжного доручення № 1 від 22.11.2018 р. на суму 627592,52 грн.

13.12.2018 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява, в якій відповідач просить закрити провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 627592,52 грн., оскільки відсутній предмет спору та в частині стягнення пені в розмірі 1329689,43 грн., 3 % річних у розмірі 256270,32 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1251050,93 грн. відмовити.

20.12.2018 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на додаткові пояснення, в якій позивач просить провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу 627592,52 грн. закрити з відшкодуванням судових витрат, в іншій частині позов задовольнити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.11.2018 р. закрито підготовче провадження у справі та розгляд справи по суті призначено на 06.12.2018 р.

У підготовчому засіданні 25.10.2018 р. та у судових засіданнях 06.12.2018 р. та 20.12.2018 р. було оголошено перерви до 08.11.2018 р., 20.12.2018 р. та 27.12.2018 р. відповідно.

Представник позивача у підготовчих засіданнях 25.10.2018 р., 08.11.2018 р. та у судовому засіданні 06.12.2018 р. підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, а у судових засіданнях 20.12.2018 р. та 27.12.2018 р. підтримав позовні вимоги про стягнення з відповідача 1329689,43 грн. пені, 256270,32 грн. 3% річних та 1251050,93 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 25.10.2018 р. просив закрити провадження у справі, а у судових засіданнях 06.12.2018 р., 20.12.2018 р. та 27.12.2018 р. просив закрити провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 627592,52 грн., а в частині стягнення пені в розмірі 1329689,43 грн., 3 % річних у розмірі 256270,32 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1251050,93 грн. відмовити, а у підготовче засідання 08.11.2018 р. не з'явився.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

24.11.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Комунальним підприємством Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» (покупець) було укладено договір № 2037/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 30.01.2015 р., № 2 від 10.02.2015 р., № 3 від 10.03.2015 р., № 4 від 15.04.2015 р., № 5 від 15.05.2015 р., № 6 від 05.06.2015 р., № 7 від 20.07.2015 р., № 8 від 30.07.2015 р., № 9 від 15.10.2015 р., № 10 від 22.10.2015 р., № 11 від 02.11.2015 р. та № 12 від 25.11.2015 р.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТЗЕД , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Згідно з п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 6.3 договору (в редакції додаткової угоди № 11 від 02.11.2015 р.) оплата за газ здійснюється покупцем на поточний рахунок продавця з урахуванням вимог ст.19-1 Закону України «Про теплопостачання» та зараховується як оплата за газ, поставлений продавцем покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства.

Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обов'язковим.

У разі якщо оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця і на нього надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, покупець зобов'язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання п. 6.1 цього договору.

Згідно з п. 6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафу; у третю чергу погашається основна сума боргу.

Згідно з п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі, щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення ( розділ 11 договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 7956489,77 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. на суму 1137807,18 грн., від 28.02.2015 р. на суму 1051329,66 грн., від 31.03.2015 р. на суму 1041164,84 грн., від 30.04.2015 р. на суму 231653,79 грн., від 31.10.2015 р. на суму 623256,63 грн., від 30.11.2015 р. на суму 1711428,41 грн., від 31.12.2015 р. на суму 2159849,26 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за куплений природний газ за актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р., від 28.02.2015 р., від 31.03.2015 р., від 30.04.2015 р., від 31.10.2015 р. та від 30.11.2015 р. розрахувався в повному обсязі та за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. розрахувався частково у сумі 1532256,74 грн., однак з пропущенням строку встановленого п. 6.1 договору.

Заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 627592,52 грн. за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. станом на час звернення позивача з даним позовом до суду не була сплачена відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2018 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона друга), фінансовим управлінням Переяслав-Хмельницької міської ради (сторона третя), виконавчим комітетом Переяслав-Хмельницької міської ради (сторона четверта), Комунальним підприємством Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» (сторона п'ята) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) було укладено договір № 82/110 про організацію взаєморозрахунків, відповідно до п. 1 якого предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначена статтею 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», відповідно до Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 р. № 110 (із змінами).

Пунктом 3 Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 р. № 110 (із змінами) встановлено, що підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору.

Сторонами у договорі № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків встановлено порядок проведення розрахунків, відповідно до якого Казначейство перераховує кошти, залучені з єдиного казначейської рахунка стороні першій у сумі 2114000,00 грн. на підставі доведеного Мінфіном рішення.

Пунктом 4 договору встановлено, що сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 2114000,00 грн. для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Відповідно до пунктів 5-7 договору сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 2114000,00 грн., сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої кошти у сумі 2114000,00 грн., сторона четверта перераховує на рахунок сторони п'ятої кошти у сумі 2114000,00 грн. для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктом 8 договору встановлено, що сторона п'ята (Комунальне підприємство Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа») перераховує на рахунок сторони останньої (Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») кошти у сумі 2114000,00 грн.: 627592,52 грн. у тому числі податок на додану вартість 104598,76 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2015 року згідно з договором від 24.11.2014 р. № 2037/15-БО-17; 1486407,48 грн. у тому числі податок на додану вартість 247734,58 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2016 р. згідно з договором від 15.12.2015 р. № 1241/16-БО-17.

Відповідно до п. 16 договору сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

26.11.2018 р. стороною 4 (виконавчим комітетом Переяслав-Хмельницької міської ради) було перераховано на рахунок сторони 5 (Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа») кошти за договором № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків, що підтверджується банківською випискою з рахунку відповідача.

26.11.2018 р. відповідачем було перераховано на рахунок позивача кошти у сумі 627592,52 грн. за спожитий природний газ у 2015 р. згідно з договором № 2037/15-БО-17 від 24.11.2014 р. купівлі-продажу природного газу та договором № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 22.11.2018 р. на суму 627592,52 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтвердив факт надходження від відповідача коштів та погашення боргу.

Отже, відповідач своєчасно виконав свої зобов'язання за договором № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків.

За механізмом взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств, пов'язаних із газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору у частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Оформлення та підписання у конкретному випадку договору № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків слід вважати елементом оформлення розрахунків за державні кошти, шляхом субвенцій останньої.

Таким чином, документально підтверджується і визнається сторонами спору, що заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий у 2015 р. природний газ за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. у сумі 627592,52 грн., стягнення якої є складовою позовних вимог у даній справі, була погашена в ході взаєморозрахунків відповідно до договору № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків після порушення провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 627592,52 грн. заборгованості підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого в січні 2015 р. - грудні 2015 р. природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 1329689,43 грн. пені, 256270,32 грн. 3% річних та 1251050,93 грн. інфляційних втрат.

Розглянувши вказані вимоги, судом встановлено наступне.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - різниця між фактичною вартістю та тарифом), за рахунок джерел, зазначених у статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік". Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 року № 110 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування».

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств, пов'язаних, зокрема, з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств, пов'язаних з виробництвом теплової енергії. Тобто, державою офіційно визнається неможливість вказаних підприємств забезпечити вчасні розрахунки в цій частині.

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тобто, підписання сторонами договору № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків і виконання його положень свідчить про те, що сторони фактично змінили порядок і строк оплати коштів у сумі 627592,52 грн. за отриманий відповідачем у 2015 р. природний газ за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р., поставлений за договором № 2037/15-БО-17 від 24.11.2014 р. купівлі-продажу природного газу.

Відповідач виконав положення договору № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків, після порушення провадження у справі основний борг сплачено в повному обсязі, що свідчить про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати коштів у сумі 627592,52 грн. за отриманий відповідачем у 2015 р. природний газ за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. поставлений за договором № 2037/15-БО-17 від 24.11.2014 р. купівлі-продажу природного газу.

Підставою для стягнення пені та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за договором № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20.06.2018 р. у справі № 921/574/17-г/5.

Таким чином, підстави для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат на заборгованість відповідача у сумі 627592,52 грн. за отриманий відповідачем у 2015 р. природний газ за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р., порядок та строки оплати якої змінено сторонами на підставі договору № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків, відсутні.

Як було встановлено судом, відповідач за куплений природний газ за актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р., від 28.02.2015 р., від 31.03.2015 р., від 30.04.2015 р., від 31.10.2015 р. та від 30.11.2015 р. розрахувався в повному обсязі та за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. розрахувався частково у сумі 1532256,74 грн., однак з пропущенням строку встановленого п. 6.1 договору.

Позивач на підставі п. 7.2. договору просить стягнути з відповідача 1329689,43 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, з врахуванням проплат, за загальний період з 17.02.2015 р. по 14.07.2016 р.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Однак, наданий позивачем розрахунок пені є невірним, оскільки позивачем нараховано пеню на заборгованість відповідача у сумі 627592,52 грн. за грудень 2015 р., порядок та строки оплати якої змінено сторонами на підставі договору № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума пені нарахованої на заборгованість відповідача за актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р., від 28.02.2015 р., від 31.03.2015 р., від 30.04.2015 р., від 31.10.2015 р., від 30.11.2015 р. та частково за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. у сумі 1532256,74 грн., з врахуванням дат виникнення заборгованості та здійснених відповідачем проплат, за загальний період з 17.02.2015 р. по 14.07.2016 р. складає 896362,29 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 256270,32 грн. 3% річних та 1251050,93 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 256270,32 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, з врахуванням дат виникнення заборгованості та здійснених відповідачем проплат, за загальний період з 17.02.2015 р. по 30.05.2018 р.

Однак, наданий позивачем розрахунок є невірним, оскільки позивачем нараховано 3 % річних на заборгованість відповідача у сумі 627592,52 грн. за грудень 2015 р., порядок та строки оплати якої змінено сторонами на підставі договору № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума 3 % річних за актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р., від 28.02.2015 р., від 31.03.2015 р., від 30.04.2015 р., від 31.10.2015 р., від 30.11.2015 р. та частково за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. у сумі 1532256,74 грн., з врахуванням дат виникнення заборгованості та здійснених відповідачем проплат, за загальний період з 17.02.2015 р. по 16.11.2017 р. складає 127087,70 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач просить стягнути з відповідача 1251050,93 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, з врахуванням дат виникнення заборгованості, за загальний період з 01.03.2015 р. по 30.04.2018 р.

Однак, наданий позивачем розрахунок є невірним, оскільки позивачем нараховано інфляційні втрати на заборгованість відповідача у сумі 627592,52 грн. за грудень 2015 р., порядок та строки оплати якої змінено сторонами під час підписання договору № 82/110 від 22.10.2018 р. про організацію взаєморозрахунків.

Крім того, нарахування інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобовязань позивач здійснює не на суму простроченого платежу, а ще й додає суму інфляційних втрат, нарахованих позивачем за попередній період.

Здійснене позивачем нарахування інфляційних втрат за період прострочення на суми інфляційних втрат, нарахованих у попередніх періодах прострочення, суперечить чинному законодавству, оскільки згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник за весь час прострочення зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Оскільки нараховані позивачем та заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати у вказаних періодах не є основним боргом, відтак і нарахування інфляційних втрат на ці суми є безпідставним.

Таким чином, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума інфляційних втрат за актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р., від 28.02.2015 р., від 31.03.2015 р., від 30.04.2015 р., від 31.10.2015 р., від 30.11.2015 р. та частково за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. у сумі 1532256,74 грн., з врахуванням дат виникнення заборгованості та здійснених відповідачем проплат, за загальний період з 01.03.2015р. по 31.10.2017 р. складає 643713,96 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Отже, позов в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з даним позовом до суду було сплачено 51969,05 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 6007757 від 31.08.2018 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як уже зазначалось, позивач у своїй відповіді на додаткові пояснення просив провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу 627592,52 грн. закрити з відшкодуванням судових витрат, в іншій частині позов задовольнити повністю, що свідчить про те, що позивач вимоги в частині стягнення 627592,52 грн. боргу не підтримує.

Враховуючи вищевикладене, сплачений позивачем судовий збір за пред'явлення вимоги про стягнення з відповідача 627592,52 грн. боргу покладається судом на відповідача.

Судовий збір щодо решти позовних вимог відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 130, 231, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства Київської обласної ради «Перяслав-Хмельницьктепломережа» (08400, Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вулиця Івана Мазепи, будинок 33, код 20598264) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, буд.6, код 20077720) 896362,29 грн. (вісімсот дев'яносто шість тисяч триста шістдесят дві грн. 29 коп.) пені, 127087,70 грн. (сто двадцять сім тисяч вісімдесят сім грн. 70 коп.) 3 % річних, 643713,96 грн. (шістсот сорок три тисячі сімсот тринадцять грн. 96 коп.) інфляційних втрат та 34421,35 грн. (тридцять чотири тисячі чотириста двадцять одну грн. 35 коп.) судового збору.

2. В частині стягнення 627592,52 грн. боргу закрити провадження у справі.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 21.01.2019 р.

Суддя О.О. Рябцева