ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 922/5723/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на постанову Харківського апеляційного господарського суду

від 19.04.2018

у складі колегії суддів: Терещенко О.І. (головуючого), Сіверіна В.І., Слободіна М.М.

та на ухвалу Господарського суду Харківської області

від 28.02.2018

у складі судді: Сальнікової Г.І.

за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Фарт" в порядку судового контролю за виконанням судового рішення

у справі № 922/5723/14

за позовом публічного акціонерного товариства "Східно-Український Банк "Грант"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фарт"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичної особи-підприємця Оганесяна Армаіса Вартікесовича

про стягнення 1 408 790,78 доларів США,-

ВСТАНОВИВ:

1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.12.2015 у господарській справі № 922/5723/14 за позовом ПАТ "Східно-Український банк "ГРАНТ", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ФОП Оганесян А.В., позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарт" на користь Публічного акціонерного товариства "Східно-Український Банк "ГРАНТ" основну суму кредиту в розмірі 2 265 000,00 доларів США; відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1 126 458,33 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків в розмірі 480 130,05 доларів США. та судовий збір в сумі 74907,00 грн.

2. 12.01.2016 на примусове виконання вищевказаного рішення Господарським судом Харківської області було видано відповідний наказ, який направлено на адресу стягувача.

3. 26.02.2016 наказ Господарського суду Харківської області від 24.12.2015 стягувачем було пред'явлено до виконання у Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

4. 07.02.2018 до Господарського суду Харківської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарт" надійшла скарга в порядку судового контролю за виконанням судового рішення (вх. №3442), в якій скаржник просив визнати неправомірною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Руденко В. В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 55427671 від 21.12.2017.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції

5. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.02.2018 у справі №922/5723/14 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарт" в порядку судового контролю за виконанням судового рішення задоволено; визнано неправомірними дії з винесення постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка Віталія Володимировича про відкриття виконавчого провадження ВП № 55427671 від 21.12.2017.

6. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.02.2018 у справі №922/5723/14 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ТОВ "Фарт".

7. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.02.2018 у справі №922/5723/14 залишено без змін.

8. При розгляді даної справи судами попередніх інстанцій було встановлено наступне.

8.1 Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.12.2015 по справі №922/5723/14, позов Публічного акціонерного товариства "Східно - Український Банк "ГРАНТ" до ТОВ "ФАРТ" задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарт" на користь ПАТ "Східно - Український Банк "ГРАНТ" основну суму кредиту в розмірі 2 265 000,00 доларів США; відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1 126 458,33 доларів США; пеню за прострочення сплати кредиту та відсотків в розмірі 480 130,05 доларів США. та судовий збір в сумі 74 907,00 грн.

8.2 Після набрання вказаним рішенням законної сили, 12.01.2016 Господарським судом Харківської області було видано відповідний наказ.

8.3 За заявою стягувача - ПАТ "Східно - Український Банк "ГРАНТ"та на підставі наказу господарського суду Харківської області по справі № 922/5723/15 від 12.01.2016, відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 50402325.

8.4 Постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2016 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка В.В. було встановлено строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження на добровільне виконання боржником вказаного судового рішення.

8.5 Також, постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2016 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка В.В. від 10.03.2016 було накладено арешт на все майно боржника.

8.6 06.04.2016 державним виконавцем у виконавчому провадженні № 50402325 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 7 490, 70 грн. та 387 158,83 доларів США та встановлено строк пред'явлення до виконання 1 рік.

8.7 Постановою про арешт коштів боржника від 06.04.2016 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка В.В. накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у межах суми 4 258 747,18 доларів США.

8.8 Стягувач, 15.12.2016 звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про повернення виконавчого документу, в якій просив повернути стягувачу виконавчий документ - наказ №922/5723/14 виданий 12.01.2016 Господарським судом Харківської області, на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" - стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

8.9 27.02.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденком В.В. у виконавчому провадженні № 50402325 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, якою, серед іншого, було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі його заяви; припинено чинність арештів майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення; завершене виконавче провадження.

8.10 21.12.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденком В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55427671) з примусового виконання постанови № 50402325 від 06.04.2016, виданої Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ТОВ "ФАРТ" на користь держави виконавчого збору у розмірі 7 490, 70 грн. та 387 158,83 доларів США.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

9. 07.05.2018 Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся через Харківський апеляційний господарський суду до Верховного Суду з касаційною скаргою від 07.05.2018 № 922/5723/14 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.02.2018 у справі № 922/5723/14, підтвердженням чого є відбиток штампу відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

10. 16.05.2018, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, справа № 922/5723/14 Господарського суду Харківської області разом з вказаною касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлена до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

11. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/5723/14 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 24.05.2018.

12. Ухвалою Верховного Суду від 04.06.2018 відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відстрочення сплати судового збору. Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.05.2018 № 922/5723/14 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.02.2018 у справі № 922/5723/14 залишено без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України. Надано скаржнику строк на усунення недоліків касаційної скарги до 20.06.2018 шляхом надання суду оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1 762,00 грн за подання касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.02.2018 у справі № 922/5723/14.

13. 11.06.2018 Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направив до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, до якої долучено оригінал документу (платіжного доручення № 525 від 15.05.2018), що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1 762,00 грн за подання касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.02.2018 у справі № 922/5723/14.

14. Ухвалою Верховного Суду від 22.06.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 922/5723/14 за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.05.2018 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.02.2018 та призначено її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу.

15. Не погоджуючись з прийнятою постановою апеляційного суду, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову апеляційного суду та ухвалу суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарт" в якій останнє просило визнати неправомірною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Руденко В. В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 55427671 від 21.12.2017.

16. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

16.1 Строки визначені для пред'явлення виконавчих документів до виконання, які були передбачені статтею 22 Закону № 606 та статтею 12 Закону № 1404 в даному випадку не порушені.

16.2 Хибне тлумачення судами попередніх інстанцій статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" призвело до невірного вирішення спору.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

17. Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

18. Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

19. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

20. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

21. Питання, пов'язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження".

22. 05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 №1404 - VIII (далі - Закон №1404), в свою чергу, 05.10.2016 Закон України "Про виконавче провадження" в попередній редакції від 21.04.1999 №606 - ХІV (далі - Закон №606) втратив свою чинність.

23. Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

24. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню як Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, так і Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ - після 05.10.2016.

25. Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що системний аналіз вищезазначених норм права вказує, що виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону №606, який був чинний на момент винесення ухвали про відкриття виконавчого провадження, втім 05.10.2016 набрав законної сили Закон №1404, прикінцевими та перехідними положеннями якого було прямо встановлено, що після набрання чинності закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим законом, здійснюються відповідно до цього закону.

26. Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, яким державний виконавець керується при примусовому виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).

27. У відповідності до статті 1 Закону України № 606-XIV, (в редакції, чинній на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 06.04.2016), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

28. Згідно частини 1 статті 17 Закону № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що серед іншого, підлягають виконанню державною виконавчою службою постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

29. Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

30. Приписами частини 3 статті 28 Закону №606 передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

31. Частиною 1 статті 22 Закону № 606 встановлено строки пред'явлення виконавчих документів до виконання, а саме: виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Зазначення у виконавчому документі іншого строку пред'явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено.

32. Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 06.04.2016 мала бути пред'явлений до виконання протягом року, тобто в строк до 06.04.2017.

33. Так, на момент прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.02.2017 вступив в дію Закон № 1404, згідно частини 3 статті 40 якого, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

34. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, постанова про стягнення виконавчого збору була винесена державним виконавцем 06.04.2016.

35. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що державний виконавець, в порушення приписів частини 3 статті 40 названого вище Закону, після винесення постанови від 27.02.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору майже через 10 місяців після повернення виконавчого документу стягувачу, в той час як зобов'язаний був винести не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документу, тобто, не пізніше 28.02.2017.

36. Окрім того, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що положеннями вказаного закону не передбачена можливість винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору після спливу строку встановленого для його примусового виконання , а також після завершення виконавчого провадження.

37. Крім того, як було зазначено вище, 27.02.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденком В.В. у виконавчому провадженні № 50402325 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, якою, серед іншого, було повернуто виконавчий документ стягувачу; припинено чинність арештів майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення; завершене виконавче провадження.

38. Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

39. Разом з тим, Законом №1404, а саме статтею 27, встановлений порядок та підстави стягнення виконавчого збору, відповідно до якого виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Закон № 1404 передбачає нарахування та стягнення виконавчого збору лише у випадках, коли державним виконавцем були вчинені відповідні дії, за наслідками яких було стягнуто, повернуто у примусовому порядку відповідну суму або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

40. Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що у контексті обставин даної справи, державним виконавцем не доведено вчинення ним будь-яких виконавчих дій, спрямованих на примусове стягнення з боржника суми заборгованості. Навпаки, виконавчий документ був повернений стягувачу за його заявою; припинено чинність арештів майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення; завершене виконавче провадження.

41. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що за таких обставин підстав у стягненні виконавчого збору, відповідно до положень Закону № 1404 не передбачено.

42. Як встановлено судами попередніх інстанцій, відомості про припинення обтяження (арешт, заборони відчуження майна) були внесені до відповідних Державних реєстрів на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2018 у справі №820/5209/17, якою залишена без змін постанова Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2018, якою було задоволено позов ТОВ "Фарт" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зобов'язання вчинити певні дії та зобов'язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - ТОВ "Фарт" відомості про припинення обтяження (арешт, заборону відчуження майна), зареєстрованого на підставі постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України "Про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження" №50402325 від 10.03.2016.

43. Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" №606, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

44. Статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" №1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

45. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що з правового аналізу вказаних вище приписів Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що як Законом №606, так і Законом №1404 встановлені вичерпні підстави для відкриття виконавчого провадження на примусове виконання рішення.

46. Судами попередніх інстанцій встановлено, що виконавче провадження № 50402325 було розпочато ще 10.03.2016 на підставі виконавчого документу - наказу Господарського суду Харківської області від 12.01.2016, постановою державною виконавця від 27.02.2017 виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі його власної заяви, а виконавчі дії, спрямовані на примусове стягнення з боржника суми заборгованості (арешт, заборона відчуження) визнані необґрунтованими в порядку адміністративного судочинства.

47. Положення Закону України "Про виконавче провадження" не містять такої підстави як повторне відкриття виконавчого провадження з власної ініціативи державного виконавця на підставі власної постанови, строк пред'явлення якої сплинув.

48. Окрім того, серед основних засад виконавчого провадження, законодавець у статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виділив, серед таких, як законність, справедливість, неупередженість та об'єктивність, таку засаду як - розумність строків виконавчого провадження.

49. Згідно частин 1, 2 статті 18 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

50. Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій з урахуванням обставин справи, дійшли вірного та обґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору (ВП № 55427671) від 21.12.2017 на підставі власної постанови про стягнення виконавчого збору (ВП № 50402325) від 06.04.2016, строк пред'явлення якої до виконання сплинув ще 06.04.2017, вчинені поза межами повноважень державного виконавця, не відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та є неправомірними.

51. З огляду на викладене, доводи скаржника визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими.

52. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

53. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

54. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Росії") щодо реалізації права на справедливий суд (пункту 1 статті 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

55. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

56. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

57. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

58. Оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідають.

59. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

60. Вказані вимоги судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних ухвали та постанови були дотримані.

61. Оскільки підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.05.2018 № 922/5723/14 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.02.2018 у справі № 922/5723/14 залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.02.2018 у справі № 922/5723/14 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко