ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

26.12.2018 р. м. Ужгород Справа № 904/3083/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг-Фіш", м. Полтава

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфіш", с. Горінчово Хустського району

про стягнення 139 558 грн. 62 коп., в тому числі 129 332 грн. 49 коп. заборгованості за поставлений товар, 9 396 грн. 98 коп. пені та 829 грн. 15 коп. трьох процентів річних,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Тягнибок К.О.

представники:

Позивача - не з'явився

Відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю "Айсберг-Фіш", м. Полтава заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфіш", с. Горінчово Хустського району про стягнення 139 558 грн. 62 коп., в тому числі 129 332 грн. 49 коп. заборгованості за поставлений товар, 9 396 грн. 98 коп. пені та 829 грн. 15 коп. трьох процентів річних.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно умов договору поставки № 6872 від 06.12.2016 року в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка на момент звернення до суду із позовом склала суму 129 332 грн. 49 коп., на яку позивачем нараховано 9 396 грн. 98 коп. пені (п. 7.3. Договору) та 829 грн. 15 коп. трьох процентів річних (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи (ухвали господарського суду про прийняття справи до провадження від 27.08.2018 року, про відкладення підготовчого засідання від 19.09.2018 року, від 18.10.2018 року, від 06.11.2018 року та ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 26.11.2018 року були надіслані йому на адресу, зазначену у позовній заяві та підтверджену відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) явку уповноваженого представника у підготовчі засідання 19.09.2018 року, 18.10.2018 року, 06.11.2018 року, 26.11.2018 року та судове засідання 26.12.2018 року не забезпечив, відзиву на позовну заяву у порядку ст. 165 ГПК України не подав. Із заявами, клопотаннями до суду не звертався.

Поштова кореспонденція, а саме, ухвала господарського суду про прийняття справи до провадження від 27.08.2018 року, ухвали про відкладення підготовчого засідання від 19.09.2018 року, від 18.10.2018 року, від 06.11.2018 року та ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 26.11.2018 року, які надсилались відповідачу на адресу, підтверджену відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 90430, Закарпатська область, Хустський район, с. Горінчово, вул. Жуковського, будинок 62, повернута на адресу суду поштовим відділенням зв'язку з відміткою "не існує", "немає адресата", "ТОВ "Делфіш" та вул. Жуковського в с. Горінчово не існує".

Судом здійснено безкоштовний електронний запит, за результатами якого суду надано Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що в ЄДР містяться відомості про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Делфіш" зареєстроване як юридична особа за адресою: 90430, Закарпатська область, Хустський район, с. Горінчово, вул. Жуковського, будинок 62.

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд встановив:

06.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Айсберг-Фіш" (постачальником, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Делфіш" (покупцем, відповідачем у справі) укладено Договір поставки № 6872, за умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця рибоморепродукцію (товар), а покупець зобов'язався прийняти та своєчасно оплатити отриманий товар. Ціна та асортимент товару зазначаються в додатках (прайс-листах або специфікаціях) до даного Договору, що є його невід'ємною частиною та діють на протязі окремого періоду часу (розділ 1 Договору).

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що при укладенні даного Договору постачальник засобами електронного, факсимільного, поштового зв'язку або нарочним надсилає покупцю поточний прайс-лист (специфікацію). Згодою Покупця на одержання товару відповідно до поточного прайс-листа (специфікації) є його заявки (замовлення) Постачальнику на поставку відповідного товару із зазначенням асортименту, кількості, ціни, загальної вартості партії товару, терміну та адреси доставки.

Згідно з пунктом 2.2. сторони домовились, що постачання товару буде здійснюватися партіями з попереднім узгодженням заявок за допомогою засобів електронного, факсимільного або телефонного зв'язку. Документом, що підтверджує узгодження постачання товару в кількісному, ціновому, вартісному виразі та відповідному асортименті з боку Покупця є заявка (замовлення), з боку Постачальника - оформлена товарна накладна (п. 2.4. Договору).

Відповідно до пункту 2.9. Договору перехід права власності на товар виникає у Покупця після підписання товарної накладної. Датою передачі товару є дата, що зазначена у підписаній Покупцем товарній накладній.

На підставі п. п. 3.1., 3.2. Договору постачальник при постачанні товару надає Покупцю наступні документи: товарну накладну, тарну накладну, податкову накладну (у разі необхідності), у випадку повернення товару - коригуючі накладні, а також в оригіналах або в завірених належним чином копіях документи, що підтверджують якість товару. Товар вважається прийнятим за відповідним асортиментом і у відповідній кількості, якості та за ціною, що визначені у товарній накладній, якщо Покупець підписав таку накладну.

Пунктами 5.1., 5.2. Договору передбачено, що загальна вартість Договору визначається, як сума вартості товару, отриманого Покупцем на підставі товарних накладних на кожну партію товару, на протязі дії цього Договору. Покупець сплачує за товар Продавцю ціну визначену у товарних накладних, яка вказана з урахуванням ПДВ, вартістю тари та доставки Постачальником товару Покупцю (у разі доставки Постачальником).

Відповідно до пункту 6.1. Договору покупець зобов'язаний оплатити в повному розмірі кожну отриману партію товару грошовими коштами в національній валюті України шляхом їх безготівкового перерахування на поточний рахунок Постачальника, (або внесення готівкою в касу Постачальника) протягом 7 календарних днів з моменту поставки, при цьому день поставки зараховується в період відстрочки платежу.

Позивач стверджує, що належним чином виконував умови договору, а саме, на підставі видаткових накладних, копії яких долучено до матеріалів позовної заяви, поставив відповідачеві товар на загальну суму 1 776 290 грн. 68 коп.

Проте, відповідач взяті на себе договірні зобов'язання виконав частково на суму 1 646 958 грн. 19 грн., у зв'язку з чим за останнім рахується заборгованість в розмірі 129 332 грн. 49 коп.

Неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 6872 від 06.12.2016 року в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, що мало наслідком виникнення заборгованості у сумі 129 332 грн. 49 коп., стало підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача наявної у нього заборгованості у примусовому порядку.

В ході судового розгляду спору, відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим положеннями статті 46 ГПК України, а також статті 165 ГПК України щодо подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується поставка позивачем товару за Договором, його прийняття відповідачем та існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 129 332 грн. 49 коп. Серед наявних в матеріалах справи доказів, міститься також і акт звірки стану розрахунків між сторонами спору станом на 31.03.2018 року, яким визначена заборгованість відповідача у сумі 129 332 грн. 49 коп. Вказаний акт підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та змісту пункту 6.1. Договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання згідно Договору на момент розгляду справи настав.

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов'язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 129 332 грн. 49 коп. підлягає задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором поставки, оскільки вартість отриманого товару відповідачем повністю не сплачена, що в свою чергу надає позивачеві право на нарахування відповідачеві інфляційних втрат, відсотків річних та штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

Так, за прострочку відповідачем оплати вартості поставленого за договором товару позивач, посилаючись на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача суму 829 грн. 15 коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 09.03.2018 року по 25.05.2018 року.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми 829 грн. 15 коп. трьох процентів річних за період з 09.03.2018 року по 25.05.2018 року, суд доходить висновку, що такий здійснено правомірно та з дотриманням порядку нарахування відсотків річних, а тому сума 829 грн. 15 коп. трьох процентів річних підлягає стягненню з відповідача. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором поставки № 6872 від 06.12.2016 року, позивачем нараховано до стягнення з відповідача суму 9 396 грн. 98 коп. пені.

Відповідно до частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно - господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 1 та частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями пунктів 7.1. - 7.4. Договору, сторонами погоджено, що за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору Сторони несуть відповідальність згідно положень цього Договору та діючого законодавства України. В разі прострочення оплати за товар, Покупець, зобов'язаний оплатити Постачальнику повну вартість товару із урахуванням індексу інфляції, 5 (п'ять) % річних від простроченої до сплати суми за користування чужими грошовими коштами та сплатити неустойку у вигляді пені та штрафу. За порушення покупцем термінів оплати товару, зазначених у п. 6.1. Договору, останній сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати, до моменту надходження заборгованості на рахунок постачальника. У разі, якщо прострочення по сплаті заборгованості складе більше 10 (десяти) календарних днів, Покупець, крім сплати платежів, що передбачені п.п. 7.2., 7.3. даного Договору зобов'язаний додатково сплатити Постачальнику штраф в розмірі 10 (десяти) відсотків від суми заборгованості.

Перевіривши здійснене позивачем нарахування пені у сумі 9 396 грн. 98 коп. в межах заявленого періоду з 09.03.2018 року по 25.05.2018 року, суд доходить висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства та порядку нарахування пені, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

За таких обставин, заявлені у справі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг-Фіш" підлягають задоволенню повністю.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 2 093 грн. 39 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Делфіш", 90430, Закарпатська область, Хустський район, с. Горінчово, вул. Жуковського, будинок 62 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг-Фіш", 36022, м. Полтава, вул. Богдана Хмельницького, будинок 11, квартира 808 () суму 139 558 (Сто тридцять дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім гривень) грн. 62 коп., в тому числі 129 332 (Сто двадцять дев'ять тисяч триста тридцять дві гривні) грн. 49 коп. заборгованості за поставлений товар, 9 396 (Дев'ять тисяч триста дев'яносто шість гривень) грн. 98 коп. пені та 829 (Вісімсот двадцять дев'ять гривень) грн. 15 коп. трьох процентів річних, а також суму 2 093 (Дві тисячі дев'яносто три гривні) грн. 39 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 09.01.2019 року

Суддя Пригара Л.І.