ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. Справа№ 910/12607/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 12.10.2018 (вх. №09.1-04.1/1586/18 від 06.11.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 про відмову у відкритті провадження

у справі №910/12607/18 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь»

до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про визнання зобов'язань припиненими

за участю представників учасників справи:

від позивача - Валенко А.С. ордер серія КВ № 376421 від 19.12.2018

від відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про визнання припиненим зобов'язання з повернення кредиту в розмірі 14 300 000,00 грн. та зі сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1 249 780,40 грн. за договором кредитної лінії №448 від 13.06.2008, укладеним сторонами. Третьою особою у позовній заяві вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПрімІнвест».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 відмовлено у відкритті провадження у справі з посиланням на п.1 ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відкриття провадження у справі за поданим позовом буде порушенням норм процесуального права.

Не погодившись з даною ухвалою суду, позивач - ТОВ «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь», 16.10.2018 подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу б/н від 12.10.2018 (вх. №09.1-04.1/1586/18 від 06.11.2018), в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/12607/18 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала є неправомірною, а тому - підлягає скасуванню.

Так, у своїй скарзі позивач зазначає, що ним обрано належний, передбачений Цивільним кодексом України, спосіб захисту, спори з аналогічним предметом неодноразово розглядались судами, а у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2018 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/12607/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2018. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а учасникам провадження - заяв, клопотань, пояснень.

Від представника відповідача 22.11.2018 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін з мотивів її законності та обґрунтованості.

Враховуючи, що ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав 20.11.2018 (відповідно до відмітки на повідомленні про вручення поштового відправлення № 476), а відзив було направлено поштою 26.11.2018 (останній день строку), колегія суддів дійшла висновку, що відзив подано в межах строку наданого судом.

В строк визначений судом заяв та клопотань від учасників процесу до Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 справу призначено до розгляду на 19.12.2018.

Представник позивача у судове засідання 19.12.2018 з'явився.

Представник відповідача, в судове засідання 19.12.2018 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить залучене до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення № 041 (отримано 04.12.2018). Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання відповідачем не повідомлено.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Частиною 12 статті 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, унормованих ст. 273 ГПК України, а також з врахуванням того, що явка представників учасників справи судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, повідомленого належним чином про здійснення перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник позивача в судовому засіданні 19.12.2018 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити матеріали справи на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Господарським судом міста Києва була отримана позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь» від 31.08.2018 до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про визнання припиненим зобов'язання з повернення кредиту в розмірі 14 300 000,00 грн. та зі сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1 249 780,40 грн. за договором кредитної лінії № 448 від 13.06.2008, укладеним сторонами. Третьою особою у позовній заяві вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПрімІнвест».

Позовні вимоги мотивовані необхідністю захисту його прав та інтересів у зв'язку з тим, що позивач є боржником перед відповідачем за кредитним договором від 13.06.2008 № 448, а банк за договором банківського вкладу від 10.06.2014 № 1735.002 є боржником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПрімІнвест», яке виступило майновим поручитель позивача. З посиланням на вказані обставини позивач та його майновий поручитель повідомили банк про залік зустрічних однорідних вимог, проте банк відповів відмовою, що, на думку позивача, порушило його права.

Розглянувши позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не визначив яке саме його право та інтерес підлягають судовому захисту, обмежуючись лише твердженням про необхідність захисту права та інтересу, оскільки вважає припиненими зобов'язання за кредитним договором внаслідок заліку однорідних вимог між майновим поручителем та банком.

На переконання суду першої інстанції, незважаючи на те, що за суб'єктним складом і юрисдикційними характеристиками заявлений спір хоч і має ознаки господарського, проте провадження у справі за поданою позовною заявою не підлягає відкриттю, оскільки заявлені позивачем вимоги не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді та підлягають розгляду лише одночасно зі спором про право, як-то, стягнення грошових коштів за кредитним договором.

Однак колегія суддів з вказаними висновками не погоджується з огляду на наступне.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.ч. 2 та 3 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно- господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 р. у справі № 3-568гс17.

У постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. у справі №807/4142/14 викладено позицію відповідно до якої: «поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.».

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист.

Слід також зазначити, що судовий акт має бути не лише законним, але й таким, що може бути реально виконаним, у результаті чого досягається позитивний ефект та дійсне відновлення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:

1) заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства;

2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

3) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

4) є рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, прийняте в межах його компетенції в Україні щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого документа на примусове виконання такого рішення;

5) є рішення суду іноземної держави або міжнародного комерційного арбітражу, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб'єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред'явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Вказаний у статті 175 Господарського процесуального кодексу України перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Враховуючи, що позивачем самостійно визначено предмет та підстави позову, даний спір за предметним та суб'єктним складом відноситься до юрисдикції господарських судів, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України та повернення позовної заяви, а висновок суду першої інстанції, що відкриття провадження у справі за цією позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь» буде порушенням норм процесуального права, не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Сторона має право, в силу наведених вище приписів Конституції України та Господарського процесуального кодексу України, звернутись до суду з даним позовом, а суд, приймаючи рішення у справі, повинен надати правову оцінку правовідносинам сторін та, застосувавши норми чинного законодавства, задовольнити вимоги або відмовити у задоволенні позовних вимог у випадку їх необґрунтованості.

Відповідно до ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неправильним застосуванням норм процесуального права, відтак апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі № 910/12607/18 підлягає задоволенню. Суд апеляційної інстанції ухвалює рішення про передачу справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

У зв'язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 253-255, 269, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс «Оболонь» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі № 910/12607/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/12607/18 скасувати.

3. Справу № 910/12607/18 направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 26.12.2018