РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2018Справа № 910/14423/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УНІ-ПАК»

до фізичної особи-підприємця Тараканчікова Олександра Володимировича

про стягнення 7957,04 грн.,

Представники:

не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «УНІ-ПАК» до фізичної особи-підприємця Тараканчікова Олександра Володимировича про стягнення 7 957,04 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням умов договору щодо повернення майна за договорами суборенди майна № 20042-23061 та № 20042-23060, укладеними 13 липня 2016 року між відповідачем (суборендар) та ТОВ «Кушнер». Сума стягнення за позовом складає вартість неповернутого майна з врахуванням податку на додану вартість , що розраховано на підставі п. 6.2 договорів суборенди майна № 20042-23061 та № 20042-23060. Обґрунтовуючи своє право вимоги позивач посилається на договори купівлі-продажу права вимоги (цесії) № 4 від 23 березня 2018 року, відповідно до яких він є новим кредитором відповідача.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи по суті був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень № 291, № 283, № 305.

Відповідач також в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про повідомлення відповідача свідчить таке. Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього кодексу, та з додержанням вимог ч. 4 ст. 120 цього кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів ГПК України, ухвала Господарського суду міста Києва від 01.11.2018 про відкриття провадження у справі з інформацією про дату, час і місце судових засідань була направлена судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення за адресою місцезнаходження відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ця поштова кореспонденція повернуто до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою «за закінченням терміну (строку) зберігання».

Згідно Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за № 270, повернення поштою рекомендованого листа з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Отже, неотримання ухвали суду відповідачем та повернення їх до суду у зв'язку з закінченням терміну зберігання є наслідком не вчинення дій (бездіяльності) відповідача щодо отримання кореспонденції, та, відповідно, виходячи з приписів п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, є свідченням вручення ухвали суду відповідачу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання для розгляду справи по суті і не повідомили суду про причини неявки, суд розглядає справу за їх відсутності за наявними матеріалами (ч. 2 ст. 178 ГПК України).

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

13 липня 216 року між ТОВ «Кушнер» та відповідачем укладений договір суборенди майна № 20042-23061. На підставі п.1.1 договору, за актом прийому-передачі від 13.07.2016, відповідач прийняв в суборенду холодильну шафу «Carling» d 372 SCV загальною вартістю 3692,49 грн, що на праві власності належить ПАТ «Оболонь» (п. 1.3 договору).

Також 13 липня 216 року між ТОВ «Кушнер» та відповідачем укладений договір суборенди майна № 20042-23060. На підставі п. 1.1 договору, за актом прийому-передачі від 13.07.2016, відповідач прийняв в суборенду комплект «Торос» на 2 с.п. загальною вартістю 2938,38 грн, що на праві власності належить ПАТ «Оболонь» (п.1.3. договору).

Умови договору суборенди майна № 20042-23061 та договору суборенди майна № 20042-23060 (далі - Договори) є ідентичними.

Згідно п. 2.3 Договорів майно повинно бути повернуто протягом 10 робочих днів з дати закінчення дії Договору (в тому числі достроково).

Відповідно п. 6.2 Договорів у разі неповернення майна суборендар зобов'язаний відшкодувати орендарю (або за письмовою вимогою - безпосередньо власнику) вартість майна із врахуванням ПДВ, якщо інша сума відшкодування не буде додатково узгоджена між сторонами та власниками.

Договори укладений сторонами на 1 календарний рік (п. 7.2 Договорів).

Згідно п. 7.3 Договорів, якщо суборендар продовжує користуватись майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 календарних днів до закінчення терміну дії Договорів, то строк дії Договорів продовжується ще на один календарний рік.

Згідно п. 7.4 Договорів, вони припиняє свою дію достроково у разі припинення дії договору оренди майна укладеного між власником майна та ТОВ «Кушнер» (п.7.4.1 Договорів) та у разі припинення дії укладеного між ТОВ «Кушнер» та відповідачем договору купівлі-продажу (договору поставки) продукції, що виробляється/реалізується виробником та його корпоративними підприємствами (п. 7.4.2 Договорів).

23.03.2018 позивачем (цеcіонарій) і ТОВ «Кушнер» (цедент) укладено Договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) №4, за умовами якого:

- ТОВ «Кушнер» відступає, а позивач повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), відповідно до договорів, укладених з третіми особами, що зазначені у реєстрі вимог (додаток 1)), що належить ТОВ «Кушнер», і стає кредитором за договорами (основними договорами), укладеними ТОВ «Кушнер» із третіми особами згідно з реєстром вимог, що додається до договору цесії і є невід'ємною його частиною (пункт 1.1 договору цесії);

- за договором цесії позивач повністю одержує право (замість цедента) вимагати від боржника належного виконання зобов'язань за договором у сумі, зазначеній у реєстрі вимог (пункт 1.2 договору цесії);

- загальна вартість відступлених прав вимоги становить суму всіх грошових вимог, які передаються за договором цесії до цесіонарія (згідно з додатком №1), що станом на 23.03.2018 становить 7894297,73 грн (пункт 4.1 договору цесії);

Реєстр вимог, згідно з додатком 1 до договору цесії, включає, у тому числі, вимоги до відповідача за договорами суборенди майна № 20042-23061 та № 20042-23060 від 13 липня 2016 року.

Про відступлення прав вимоги за вказаними договорами відповідач повідомлений ТОВ «Кушнер» листом № 292 від 24 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимог нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він май проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Отже, заміна кредитора у зобов'язані не є обставиною, яка безумовно підтверджує факт порушення іншою стороною свого обов'язку.

Як зазначено вище, позивач обґрунтовує заявлене у позові право вимоги не виконанням відповідачем обов'язку з повернення орендованого майна після закінчення строку дії Договорів, що діяли до 13.07.2017.

Водночас, пунктами 7.3 Договорів передбачено, що якщо суборендар продовжує користуватися майном після закінчення терміну дії Договорів, то за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 (десяти) календарних днів до закінчення терміну дії Договорів, то строк дії Договорів подовжується ще на один календарний рік, тобто до 13.07.2018 року.

Згідно з положеннями наступних пунктів Договорів, які також носять нумерацію 7.3, якщо суборендар продовжує користуватись майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 календарних днів до закінчення терміну дії Договорів, строк їх дії продовжується на кожний наступний календарний рік.

Позивачем, всупереч ст. 74 ГПК України, не надав доказів припинення строку дії Договорів відповідно до пунктів 7.4 Договорів, що свідчить про чинність.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що строк дії договорів суборенди майна № 20042-23061 та № 20042-23060 від 13 липня 2016 року є продовженим на наступний календарний рік, тобто до 14.07.2019.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення грошових коштів за неповернення відповідачем орендованого майна не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «УНІ-ПАК» до фізичної особи-підприємця Тараканчікова Олександра Володимировича відмовити повністю.

Судові витрати покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «УНІ-ПАК».

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Повний текст рішення підписано 28.12.2018

Суддя С. А. Ковтун