ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1872/18

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

секретар судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши справу №916/1872/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «КВІК-2006» (вул. Базова, 9А, м. Запоріжжя, 69014),

до відповідача: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680) в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012),

про стягнення 883637,57 грн.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився,

Від відповідача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «КВІК-2006» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом (зареєстрований за вх.№ 2023/18 від 04.09.2018 р.) до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 883637,57 грн., з яких основного боргу 704413,50 грн., пені 119264,96 грн., інфляційних збитків 38756,15 грн., трьох процентів річних 21202,96 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем ОСОБА_2 на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів № ОД/Т-17-1126/НЮ від 04.09.2017, складання актів про виконання робіт №№ 1229.15, 1229.26, 1229.24, 1229.25 від 29.12.2017, виставлення рахунків та направлення претензії, здійснення оплати відповідачем лише частково, залишок заборгованості у розмірі 704413,50 грн., нарахування 119264,96 грн. пені відповідно до умов договору, 38756,15 грн. інфляційних та 21202,96 грн. трьох процентів річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідач надав відзив в якому проти позову заперечує у повному обсязі з посиланням на підписання актів не вповноваженою особою з боку відповідача, відсутність доказів надання позивачем рахунку на оплату послуг та доданої до рахунку фактичної калькуляції з розшифровками по статтям витрат на кожну одиницю відремонтованого лінійного обладнання локомотивів, відсутність доказів направлення претензії відповідачу та як наслідок недотримання заходів досудового врегулювання спору.

В рамках цієї справи відповідач звертався з зустрічним позовом про стягнення пені з позивача внаслідок несвоєчасного виконання ремонту, проте ухвалою суду від 03.10.2018 вказана зустрічна позовна заява була залишена без руху з встановленням строку для усунення недоліків, а ухвалою від 14.11.2018 повернута відповідачеві в звязку з не усуненням зазначених недоліків.

Позивач 22.10.2018 звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, проте вказане уточнення стосувалось лише надання орієнтовного розрахунку суми понесених судових витрат та виправлення орфографічної посилки у назві позивача у прохальній частині позовної заяви і не стосувалось безпосередньо позовних вимог. Вказана заява прийнята судом до уваги. В подальшому 26.11.2018 позивач надав клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідач 03.12.2018 звернувся з клопотанням про зменшення належних до сплати штрафних санкцій на 50 відсотків до розміру 89612,03грн.

Розглянувши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін суд встановив наступне.

Між позивачем та відповідачем 04.09.2017 був підписаний Договір на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів № ОД/Т-17-1126/НЮ, відповідно до якого позивач зобовязався надати послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів, переданих замовником, в обсягах та переліком зазначених у Додатку № 1, а відповідач зобовязався прийняти і оплатити надані послуги (п.1.1 договору).

Додатком № 1 до договору передбачено надання послуг з ремонту турбокомпресорів ТК-34 на загальну суму 1559952грн. До договору були підписані дві додаткові угоди 18.12.2017 та 28.12.2017.

Права та обовязки сторін встановлені насамперед у розділі ІІІ договору. Відповідно до п.3.1 договору позивач зобовязався надати послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів, відповідно до типу обладнання, згідно з вимогами "Правил заводского ремонта тепловозов типи ТЭЗ и ТЭ10" ЦТ-2946 з терміном знаходження лінійного обладнання локомотивів в ремонті не більше 60 діб з дати подачі його в ремонт.

Пунктом 3.2.2 договору передбачений обовязок відповідача своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Також пунктом 3.2.4 договору сторони передбачили обовязок відповідача приймати надані послуги згідно з актом прийому-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту підписаного позивачем та відповідачем (представником локомотивного депо).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

П.1 ст.202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, між сторонами по справі внаслідок укладання договору склались відносини, притаманні для договорів підряду з відповідними взаємними правами та обов?язками.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Ч.2 вказаної статті визначає, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Позивач вказує на виконання своїх зобовязань щодо здійснення ремонту в повному обсязі та в якості підтвердження посилається на Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №№ 1229.15, 1229.26, 1229.24, 1229.25 від 29.12.2017 на загальну суму 1559952грн., (346656грн.+ 346656грн.+ 346656грн.+519984грн. ).

Відповідач заперечує з приводу підписання вказаних актів повноважними представниками з його боку та вказує на підписання двох з чотирьох актів представниками локомотивного депо. Разом з цим, будь-яких заперечень щодо факту виконання робіт по ремонту або щодо їх якості відповідач під час розгляду справи не заявив, з клопотаннями про проведення експертизи на предмет встановлення факту або якості виконання ремонту до суду не звертався, власних експертних висновків або інших доказів з цього приводу до матеріалів справи не надавав. Крім того, в рамках цієї справи відповідач звертався з зустрічним позовом з вимогою про стягнення пені з посиланням на несвоєчасне виконання робіт позивачем. Як вже зазначалось, зустрічний позов судом не прийнятий до розгляду, а тому суд розглядає справу по суті в межах предмету позову, заявленого позивачем. Суд також враховує фактичне надання відповідачем обладнання у ремонт, отримання його з ремонту, встановлення у п 3.2.4 договору можливості підписання акту прийому-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту представником локомотивного депо з боку відповідача та відсутність у рамках цієї справи належним чином заявлених зустрічних майнових вимог щодо строків виконання робіт.

За сукупністю наданих доказів та виходячи з обставин справи суд вважає, що позивачем доведено факт виконання робіт за договором на загальну суму 1559952грн. за вищевказаними актами №№ 1229.15, 1229.26, 1229.24, 1229.25 від 29.12.2017.

За правилами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Ч. 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ч.1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 4.3.1.1 договору (з урахуванням додаткових угод) сторони визначили 30-ти денний строк для оплати виконаних робіт з дати надання послуг. При цьому п.4.3.1.2 визначає таким днем надання послуг день підписання акту прийому-передачі обладнання з ремонту. Відповідач свої зобовязання щодо оплати виконав лише частково та несвоєчасно, сплативши 346656грн. 06.04.2018 та 508882,50грн. 11.07.2018, в звязку з чим склалась заборгованість у розмірі 704413,50грн.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 6.3 договору передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасний розрахунок у вигляді сплати пені у розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченої плати за кожний день прострочення платежів.

Відповідно до умов договору позивачем заявлено до стягнення пеня у розмірі 119264,96 грн. Розрахунок здійснено позивачем за період з 29.01.2018 по 31.08.2018 з урахуванням встановленого сторонами у договорі 30-ти денного строку на оплату та часткового погашення відповідачем основного боргу у розмірі 346656грн. 06.04.2018 та 508882,50грн. 11.07.2018.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. В ч.1 ст.548 ЦК України закріплено, що виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня). Статтею 230 ГК України встановлено, що пеня є одним із різновидів штрафних санкцій, які учасник господарських зобовязань повинен сплатити за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань.

За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення 119264,96 грн. пені обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач 03.12.2018 звернувся з клопотанням про зменшення належних до сплати штрафних санкцій на 50 відсотків до розміру 89612,03грн. Дійсно, п.3 ст.551 ЦК України вказує, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічна норма міститься у п.2 ст.233 Господарського Кодексу України, відповідно до якої якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Разом з цим, суд враховує, що таке зменшення є правом, а не обовязком суду, крім того відповідачем на момент винесення рішення не погашена значна сума основного боргу, в звязку з чим суд не вбачає підстав для такого зменшення та відхиляє вказане клопотання.

Позивачем також заявлено до стягнення 38756,15 грн. інфляційних та 21202,96 грн. 3% річних за період з 29.01.2018 по 31.08.2018 з урахуванням встановленого сторонами у договорі 30-ти денного строку на оплату та часткового погашення відповідачем основного боргу.

Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення 883637,57 грн., з яких основного боргу 704413,50 грн., пені 119264,96 грн., інфляційних збитків 38756,15 грн., трьох процентів річних 21202,96 грн. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено про понесення судових витрат у вигляді сплати 13254,57грн. судового збору та 16643.75грн. витрат на професійну правничу допомогу, заявлено відповідне клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.100). Представником позивача надано копії договору про надання правової допомоги № 3 від 04.10.2018, рахунків №№ 103,302,303, платіжних доручень №№ 5113, 5224, 5251, акту приймання-передачі наданих послуг від 12.11.2018 які підтверджують заявлені витрати на правничу допомогу у повному обсязі.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст.ст.123, 129 ГПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «КВІК-2006» (вул. Базова, буд.9А, м. Запоріжжя, 69600, ), про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, 03680, ) в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012, ) 883637,57 грн., з яких основного боргу 704413,50 грн., пені 119264,96 грн., інфляційних збитків 38756,15 грн., трьох процентів річних 21202,96 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, 03680, ) в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «КВІК-2006» (вул. Базова, буд.9А, м. Запоріжжя, 69600, ) 704413,50 грн. основного боргу, 119264,96 грн. пені, 38756,15 грн. інфляційних збитків, 21202,96 грн. трьох процентів річних, 13254,57 грн. витрат зі сплати судового збору, 16643,75 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 19.12.2018. Повний текст рішення складений та підписаний 28 грудня 2018 р.

Суддя Р.В. Волков