ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.12.2018 Справа № 920/783/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши матеріали справи №920/783/18

за позовом: Фізичної особи-підприємця Горіної Ольги Вікторівни (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1),

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Шаповалова Віталія Леонідовича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2),

про визнання дійсним договору оренди нежитлових приміщень з правом викупу від 01.09.2018, визнання права власності на окремий об'єкт нерухомого майна,

за участю представників сторін:

від позивача: Пономаренко В.П., довіреність від 16.10.2018;

від відповідача: не з'явився;

при секретарі судового засідання Молодецькій В.О.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 22.10.2018 було відкрито провадження у справі №920/783/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 15.11.2018.

Згідно ухвали господарського суду Сумської області від 15.11.2018 підготовче засідання відкладене на 29.11.2018 р.

29.11.2018 було закрите підготовче провадження, справу №920/783/18 призначено до судового розгляду по суті на 26.12.2018 р.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд визнати дійсним договір оренди нежитлових приміщень з правом викупу від 01 вересня 2018 p., укладений між орендодавцем - фізичною особою - підприємцем Шаповаловим Віталієм Леонідовичем, та фізичною особою - підприємцем Горіною Ольгою Вікторівною, окремого об'єкту нерухомого майна частка 1 у складі: склад літ. «К» площею 489,6 кв. м., прохідна літ. «И» площею 32,8 кв. м., бетонна огорожа літ. № 1-3, вимощення літ. І, що знаходяться на земельній ділянці комунальної власності Низівської селищної ради площею 0,30 га, які виділені із цілісного майнового комплексу нежитлових приміщень колишнього цукрового заводу за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вулиця Цукровиків, № ? , який належить на праві власності орендодавцю на підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 вересня 2010 р. у справі № 2-1034/2010 р., а також визнати право власності за фізичною особою - підприємцем Горіною Ольгою Вікторівною на окремий об'єкт нерухомого майна частка 1 у складі: склад літ. «К» площею 489,6 кв. м., прохідна літ. «И» площею 32,8 кв. м., бетонна огорожа літ. № 1-3, вимощення літ. І, що знаходяться на земельній ділянці комунальної власності Низівської селищної ради площею 0,30 га, які виділені із цілісного майнового комплексу нежитлових приміщень колишнього цукрового заводу за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вулиця Цукровиків, № 1/4..

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В письмовому відзиві від 06.11.2018 позовні вимоги визнав у повному обсязі, повідомив про те, що оригінали правовстановлюючих документів на спірне майно передані позивачу.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

01 вересня 2018 р. між фізичною особою - підприємцем Горіною Ольгою Вікторівною та фізичною особою - підприємцем Шаповаловим Віталієм Леонідовичем було укладено договір оренди нежитлових приміщень з правом викупу (далі за текстом - «Договір»), відповідно до умов якого відповідач передає, а позивач приймає в строкове платне користування окремий об'єкт нерухомого майна частка 1 у складі: склад літ. «К» площею 489,6 кв.м., прохідна літ. «И» площею 32,8 кв. м., бетонна огорожа літ. № 1-3, вимощення літ. І, що знаходяться на земельній ділянці комунальної власності Низівської селищної ради площею 0,30 га, які виділені із цілісного майнового комплексу нежитлових приміщень колишнього цукрового заводу за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вулиця Цукровиків, № ?, для використання його у господарській діяльності позивача.

Згідно п. 1.2. Договору Об'єкт оренди належить на праві власності відповідачу на підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 вересня 2010 р. у справі № 2-1034/2010 p., яке зареєстроване у встановленому законом порядку як правовстановлювальний документ.

Відповідно до пункту 1.3. договору, вартість об'єкту оренди за погодження сторін становить 156 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 5500 доларів США.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що розмір орендної плати становить 5 000 грн. на місяць.

Згідно п. 1.8. договору орендна плата, сплачена Орендарем до дати викупу об'єкту оренди, зараховується до суми розрахунку між сторонами у разі сплати Орендарем залишку вартості об'єкту оренди у строк до 31 грудня 2018 р.

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2018 р. позивач повністю сплатив на користь відповідача всю передбачену договором суму викупу об'єкту оренди, а саме 156 000 грн., про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера №1 від 10.09.2018 /а.с.18/.

Відповідно до пункту 1.10. Договору, у разі сплати залишку вартості Об'єкта оренди, до Орендаря переходить право власності на Об'єкт оренди.

Згідно пункту 1.11. договору, у разі сплати залишку вартості Об'єкту оренди, Орендодавець зобов'язується протягом п'яти днів укласти нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу Об'єкту оренди.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач ухиляться від явки до приватного нотаріуса та укладення нотаріально посвідченого договору, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись в господарський суд за захистом порушеного права.

01.09.2018 відповідачем і позивачем було складено та підписано належним чином акт приймання-передачі нерухомого майна /а.с.17 зв./

24.09.2018 на замовлення відповідача ТОВ «Експертний знавець» виготовило технічний паспорт на громадський (виробничий) будинок склад, прохідна №1/4 по вул. Цукровиків, с. Низи, Сумський район, Сумська область /а.с.22-30/.

Судом встановлено, що об'єкт оренди знаходиться на земельній ділянці Низівської селищної ради загальною площею 8,3193 га, кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0020 з цільовим призначенням :11.02 «Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної а іншої промисловості».

Після отримання спірного нерухомого майна у власність відповідач звернувся до Низівської селищної ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку під зазначеними об'єктами нерухомості орієнтовною площею 0,30 га., після чого, рішенням Низівської селищної ради Сумського району Сумської області від 14.04.2011 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, розроблено проект землеустрою /а.с. 31/, але договір оренди земельної ділянки до цього часу не укладений.

Зі змісту ч. 1 ст. 626 ЦК України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 Цивільного кодексу України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.218 ЦК України, у разі недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Статтею 220 ЦК України унормовано, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року N 1878-VI Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» викладено в новій редакції; внесено зміни щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно; передбачено, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 640 ЦК України (з урахуванням змін, внесених 11 лютого 2010 року) договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення, тобто державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомого майна скасована.

Враховуючи те, що судом встановлено, факт повного виконання сторонами умов договору оренди нежитлових приміщень з правом викупу від 01.09.2018 року, а саме: внесення оплати в повному обсязі за нерухоме майно, передачу нерухомого майна шляхом підписання належним чином представниками сторін акта приймання-передачі, а також визнання зазначених обставин відповідачем в повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та приходить до висновку про задоволення вимог в частині визнання дійсним зазначеного договору.

Позивачем також заявлено вимогу про визнання за ним права власності на окремий об'єкт нерухомого майна частка 1 у складі: склад літ. «К» площею 489,6 кв. м., прохідна літ. «И» площею 32,8 кв. м., бетонна огорожа літ. № 1-3, вимощення літ. І, що знаходяться на земельній ділянці комунальної власності Низівської селищної ради площею 0,30 га, які виділені із цілісного майнового комплексу нежитлових приміщень колишнього цукрового заводу за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вулиця Цукровиків, № 1/4.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 328 право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини 2 вказаної статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зі змісту ч. 1 статті 334 ЦК України вбачається, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Зі змісту ст. 319 Цивільного кодексу України вбачається, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав

Статтею 334 Цивільного Кодексу України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Порядок державної реєстрації права власності на майно регулюється ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права, зокрема, право власності на нерухоме майно та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому, позивачем за позовом про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних правовідносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку інших осіб, претензіями на майно цих осіб, необхідністю одержати правовстановлюючі документи. В свою чергу, відповідачем такого позову має бути особа, яка сумнівається у приналежності майна позивачу, або не визнає за позивачем права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Вищого господарського суду України від 07.12.2016 у справі N 920/607/15).

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

ФОП Шаповалов В.Л. - відповідач - у письмовому відзиві повністю підтвердив викладені в позові обставини та визнав позовні вимоги в повному обсязі, передав позивачу всі право встановлювальні документи на спірне нерухоме майно.

Враховуючи те, що право власності позивача на спірні нежитлові приміщення відповідачем не оспорюється, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на окремий об'єкт нерухомого майна частка 1 у складі: склад літ. «К» площею 489,6 кв. м., прохідна літ. «И» площею 32,8 кв. м., бетонна огорожа літ. № 1-3, вимощення літ. І, що знаходяться на земельній ділянці комунальної власності Низівської селищної ради площею 0,30 га, які виділені із цілісного майнового комплексу нежитлових приміщень колишнього цукрового заводу за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вулиця Цукровиків, № ?, та відмовляє в їх задоволенні.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, судовий збір покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, інші судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати дійсним укладений між фізичною особою - підприємцем Шаповаловим Віталієм Леонідовичем (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) та фізичною особою - підприємцем Горіною Ольгою Вікторівною (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) договір оренди нежитлових приміщень з правом викупу від 01 вересня 2018 p.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Стягнути з фізичної особи - підприємця Шаповалова Віталія Леонідовича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) на користь фізичної особи - підприємцем Горіної Ольги Вікторівни (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) 1762 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 09.01.2019 р.

Суддя О.В. Коваленко