ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

28 грудня 2018 року Справа № 926/1475/17

За скаргою фізичної особи-підприємця Степанової Людмили Миколаївни на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. у справі №926/1475/17 за позовом фізичної особи-підприємця Степанової Людмили Миколаївни, м. Чернівці

до фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича, м. Чернівці

про стягнення заборгованості - 15998,40 грн. та виселення із займаного нежитлового приміщення

Суддя О.В. Гончарук

Секретар судового засідання - Балух-Бзовик М.В.

Представники учасників виконавчого провадження:

від стягувача - Павалюк Г.В.- адвокат, ордер №28956;

від боржника - Глуговоський А.П., довіреність від 05.07.2017;

від органу ДВС - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2017 частково задоволено позов фізичної особи-підприємця Степанової Людмили Миколаївни. Ухвалено стягнути з фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича 10530,74 грн. заборгованості та 1053,18 грн. судового збору та виселити фізичну особу-підприємця Степанюка Сергія Петровича з нежитлового приміщення площею 20 квадратних метрів, що являє собою відділ продовольчих товарів в продовольчому магазині знаходиться в торговому залі 8-1, площею 251,40 квадратних метрів в 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі торгівельного комплексу літера "С" за адресою: місто Чернівці, вулиця Ентузіастів, буд. № 3 та належать Степановій Людмилі Миколаївні на праві власності.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.2018 залишено без змін рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2018.

На виконання вказаного рішення, 04.04.2018 та 12.04.2018 видано накази про примусове виконання рішення від 06.12.2017.

06 серпня 2018 року до Господарського суду Чернівецької області від представника фізичної особи-підприємця Степанової Людмили Миколаївни надійшла скарга на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. у справі №926/1475/17.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 16.08.2018 скаргу на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. у справі №926/1475/17 задоволено. При цьому, зазначеною ухвалою від 16.08.2018: визнано дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М., з приводу складання ним акту державного виконавця від 23.07.2018 неправомірними; визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. щодо невжиття заходів для примусового виселення з нежитлового приміщення фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича; визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. щодо невідкладного призначення нової дати виселення з нежитлового приміщення фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича; зобов'язано старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. виконати всі необхідні дії у строк та у порядку, передбаченому ст. ст. 26, 66 Закону України «Про виконавче провадження».

04 грудня 2018 року до Господарського суду Чернівецької області від фізичної особи-підприємця Степанової Людмили Миколаївни надійшла скарга на бездіяльність старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. у справі №926/1475/17, в якій заявник просить: визнати дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М., з приводу складання ним акту державного виконавця від 17.09.2018 та винесення постанови від 18.09.2018, - неправомірними; визнати незаконними та скасувати акт від 17.09.2018 та постанову від 18.09.2018 про закінчення виконавчого провадження, котрі винесені державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М.

Крім цього, стягувач у своїй скарзі просить визнати поважними причини пропуску строку та поновити вказаний строк подання скарги на дії органу ДВС, а також - витребувати у Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області матеріали виконавчого провадження ВП №56282322.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 05.12.2018 поновлено фізичній особі-підприємцю Степановій Людмилі Миколаївні строк, прийнято та призначено до розгляду скаргу в судовому засіданні на 18.12.2018.

При цьому, суд зобов'язав Перший відділ державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області пред'явити у судовому засіданні 18.12.2018 матеріали виконавчого провадження №56282322 та надати суду письмовий відзив на скаргу.

Ухвалою від 18.12.2018, за клопотанням стягувача, розгляд скарги відкладено на 28.12.2018.

Водночас, від органу державної виконавчої служби надійшло клопотання про розгляд скарги без участі його представника, а також подано відзив на скаргу та витребувані судом матеріали виконавчого провадження.

У судове засідання 28.12.2018 представник Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області не з'явився, що не перешкоджає розгляду скарги без його участі.

Представник стягувача у судовому засіданні підтримує свою позицію щодо необхідності задоволення скарги з підстав, зазначених у цій скарзі, зазначає, що державним виконавцем не вчинено всіх необхідних дій з фактичного виконання судового рішення про виселення, ним не повідомлено учасників виконавчого провадження про проведення виконавчих дій 17.09.2018. На думку стягувача, рішення суду про виселення не виконано у повному обсязі, оскільки боржник до цього часу не звільнив приміщення у повному обсязі.

У відзиві на скаргу, поданому старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. зазначено, що 13.07.2018 державним виконавцем складено акт, яким встановлено що при виселенні Степанюка С.П. виконанню рішення перешкоджає інша особа, а саме: Зелінський Сергій Миколайович. 17.09.2018 держаним виконавцем складено акт, яким встановлено, що частина магазину звільнена від всього майна боржника та огороджена металевими стійками з написом «Вибачте у нас ремонт», тому, встановивши відсутність боржника та будь-якого майна у нежитловому приміщенні площею 20 кв. м. в торговому залі 8-1, за адресою: місто Чернівці, вулиця Ентузіастів, буд. №3, прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження.

Представник боржника проти задоволення скарги заперечує, посилаючись на обставини та вимоги законодавства, зазначені у письмових поясненнях (вх.№4245 від 26.12.2018), зазначаючи, що згідно з ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Про примусове виселення боржника складається відповідний акт (ч. 8 ст. 66 вказаного Закону), тобто відповідний акт про виселення, на думку боржника, складається тільки в разі проведення саме примусового виселення.

Боржник вважає, що, оскільки 17.09.2018 державним виконавцем встановлений факт відсутності боржника та його майна в приміщенні, з якого він підлягав виселенню, примусового виселення не відбулось, у зв'язку з чим вказана норма закону (ст. 66) в даному випадку не могла бути застосована.

Щодо самого акту державного виконавця від 17.09.2018, то на думку боржника, цей акт є документом, яким встановлюється певна обставина, що є підставою для прийняття процесуального рішення у формі постанови. Сам по собі акт не є документом, який впливає на права та обов'язки сторін виконавчого провадження, у зв'язку з чим не може визнаватися незаконним та скасовуватися.

Розглянувши матеріали скарги та заслухавши пояснення представників стягувача та боржника, господарським судом встановлено, що рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2017 частково задоволено позов фізичної особи-підприємця Степанової Людмили Миколаївни. Ухвалено стягнути з фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича 10530,74 грн. заборгованості та 1053,18 грн. судового збору та виселити фізичну особу-підприємця Степанюка Сергія Петровича з нежитлового приміщення площею 20 квадратних метрів, що являє собою відділ продовольчих товарів в продовольчому магазині знаходиться в торговому залі 8-1, площею 251,40 квадратних метрів в 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі торгівельного комплексу літера "С" за адресою: місто Чернівці, вулиця Ентузіастів, буд. № 3 та належать Степановій Людмилі Миколаївні на праві власності.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.2018 залишено без змін рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2018.

На виконання вказаного рішення, 04.04.2018 та 12.04.2018 видано накази про примусове виконання рішення від 06.12.2017, у тому числі про виселення фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича з нежитлового приміщення площею 20 квадратних метрів, що являє собою відділ продовольчих товарів в продовольчому магазині знаходиться в торговому залі 8-1, площею 251,40 квадратних метрів в 26/1000 ідеальних частин нежитлової будівлі торгівельного комплексу літера "С" за адресою: місто Чернівці, вулиця Ентузіастів, буд. № 3 та належать Степановій Людмилі Миколаївні на праві власності.

26 квітня 2018 року старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області Марко В.М. відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Чернівецької області у справі №926/1475/17 від 12.04.201, про що винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2018 ВП №56282322.

У постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець надав боржнику строк для добровільного виселення протягом 10 робочих днів.

15 травня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій в строк до 30.05.2018, у зв'язку з тим, що цієї ж дати на адресу відділу надійшла заява боржника про відкладення проведення виконавчих дій у зв'язку із його хворобою та перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні.

Після закінчення строку для добровільного виконання та відкладення проведення виконавчих дій, державним виконавцем 30.05.2018 здійснено вихід за адресою виселення з метою з'ясування факту добровільного виконання боржником рішення суду про виселення та встановлено, що боржник з вказаного приміщення не виселився.

Зазначені обставини зафіксовані державним виконавцем у відповідному акті від 30.05.2018, який складений у присутності двох понятих.

В подальшому, 04.06.2018, листом-повідомленням державного виконавця повідомлено сторони виконавчого провадження про те, що 12.06.2018 відбудеться примусове виконання рішення суду.

12 червня 2018 року державним виконавцем примусове виселення боржника не проведено, до автоматизованої системи виконавчого провадження не внесено жодних відомостей та даних, котрі стали підставою для непроведення в примусовому порядку виконавчих дій.

В подальшому, 09.07.2018, листом-повідомленням державного виконавця повідомлено сторони виконавчого провадження про те, що 23.07.2018 відбудеться примусове виконання рішення суду.

Постановою від 09.07.2018 державним виконавцем залучено працівників органів внутрішніх справ для проведення виконавчих дій, що призначені на 23.07.2018.

23 липня 2018 року, у присутності представника стягувача - адвоката Павалюк Г.В., старшого державного виконавця Мухаєвої О.М., старшого державного виконавця Ткача В.І., капітана поліції Гончар О.С., старшого лейтенанта поліції Матусевич Я.В., представника Зелінського С.М., що діє на підставі довіреності - Волоса С.І., державним виконавцем не проведено примусове виселення боржника, натомість складено акт, яким встановлено, що виконати рішення суду (виселити Степанюка С.П.) неможливо, оскільки цьому перешкоджає інша особа, а саме: Зелінський Сергій Миколайович, представник якого надав документи (копія ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями від 14.06.2018 (місце торгівлі м. Чернівці, вул. Ентузіастів, 3, бар-магазин); копія ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами від 14.06.2018 (місце торгівлі м. Чернівці, вул Ентузіастів, 3, бар-магазин); копія реєстраційного посвідчення № від 12.06.2018; копія Виски з ЄДР на ФОП Зелінського С.М. від 29.12.15) про те, що товар на території магазину в приміщенні площею 20 кв.м., касовий апарат належить не боржнику, а іншій особі.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 16.08.2018 скаргу на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. у справі №926/1475/17 задоволено. При цьому, зазначеною ухвалою від 16.08.2018: визнано дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М., з приводу складання ним акту державного виконавця від 23.07.2018 неправомірними; визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. щодо невжиття заходів для примусового виселення з нежитлового приміщення фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича; визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. щодо невідкладного призначення нової дати виселення з нежитлового приміщення фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича; зобов'язано старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. виконати всі необхідні дії у строк та у порядку, передбаченому ст. ст. 26, 66 Закону України «Про виконавче провадження».

17 вересня 2018 року державним виконавцем здійснено перевірку виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2017 за наслідками якої встановлено, що майна на площі 20 кв. м. у продовольчому магазині торгівельного залу №8-1, з якого мав виселитись боржник, не виявлено. Частина приміщення магазину, зазначена у рішенні суду, звільнена від усього майна та огороджена металевими стійками з написом «Вибачте у нас ремонт».

Державним виконавцем оформлено результати перевірки виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2017 актом від 17.09.2018, який підписано власне старшим державним виконавцем Марко В.М., старшим державним виконавцем Басюк А.В., державним виконавцем Чорним Р.В. та понятими - Терновецьким О.І., Тимофієвим А.В.

18 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №5622322 з посиланням на пункт 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами ст. 129 Конституції України та ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», що також узгоджується зі змістом ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентовано Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012(надалі - Закон/Інструкція в редакціях, чинних на момент вчинення відповідних виконавчих дій).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної влади (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правових статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі у справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права заявника.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 343 Господарського процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що предметом скарги у межах справи №926/1475/17, є як дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М., пов'язані з прийняття ним постанови від 18.09.2018, так і саме рішення державного виконавця, а саме - постанова від 18.09.2018.

Статтею 66 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено спеціальний порядок виконання рішень зобов'язального характеру про виселення боржника, тому судом в межах розгляду скарги оцінюються оскаржувані виконавчі дії відповідно до правових норм передбачених саме цією статтею.

Суд звертає увагу учасників виконавчого провадження на те, що мета рішення (а відповідно і результат його виконання), яким задоволено позовну вимогу про захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача у формі виселення відповідача з незаконно займаного ним приміщення, з урахуванням положень ч.ч.1-5, 8 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», полягає в тому, що: спірне приміщення має бути реально повністю звільнене від боржника, будь-якого його майна, з повною забороною відповідачу (боржнику) користуватися таким майном; позивачу, стягувачу має бути повернута повна, реальна, безперешкодна можливість користування та розпоряджання своїм майном; такі звільнення та повернення мають носити реальний, безсумнівний та безспірний характер.

При цьому, ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», на яку державний виконавець посилається в оскаржуваній постанові, передбачає чіткий алгоритм та послідовність дій державного виконавця при виселенні боржника. Зокрема, в даному випадку державний виконавець:

- наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення та у разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово;

- призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника, при цьому відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення;

- у присутності понятих за участю працівників поліції здійснює примусове виселення шляхом звільнення приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та заборони боржнику користуватися цим приміщенням;

- якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, обов'язково проводить опис майна боржника, яке передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем;

- за результатами проведення вищевказаних дій по виселенню складає відповідний акт.

Отже, за встановленим порядком, зміст виконавчих дій з виселення боржника за його відсутності полягає у фактичному звільненні приміщення від боржника та його майна у присутності понятих за участю працівників поліції та встановленням боржнику заборони користування цим приміщенням, про що складається акт, а також проводиться опис майна боржника, яке передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Разом з тим, матеріали виконавчого провадження не підтверджують обставин повного дотримання визначеної ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» процедури фактичного звільнення та повернення позивачу майна (виконання рішення суду). Доказів того, що за результатами передбаченої ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» процедури виселення боржника, майно було повернуто стягувачу, матеріали справи не містять.

Дії державного виконавця зафіксовані у акті від 17.09.2018 фактично зводяться до констатації факту відсутності майна боржника, в той час як за рішенням суду, спірне має бути має бути реально повністю звільнене від боржника з повною забороною боржнику користуватися таким майном; стягувачу має бути повернута повна, реальна, безперешкодна можливість користування та розпоряджання своїм майном; таке виселення має носити реальний, безсумнівний та безспірний характер.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

У ч.ч.2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

У рішенні Європейського суду від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Отже, для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах «Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції».

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення Європейського суду від 15.10.2009).

Судом встановлено, що дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М., пов'язані з прийняття ним постанови від 18.09.2018, у тому числі, відображені у акті державного виконавця від 17.09.2018, є такими, що не узгоджується з вимогами вищезазначеної статті 66 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не призвели до реального, безсумнівного та безспірного виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2017 в частині виселення фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича з нежитлового приміщення площею 20 кв. м. - відділу продовольчих товарів в продовольчому магазині, що знаходиться в торговому залі 8-1, площею 251,40 кв. м. у торгівельному комплексі за адресою: місто Чернівці, вул. Ентузіастів, буд. № 3.

За таких обставин, зазначені дії та постанова державного виконавця визнаються неправомірними, а прийнята у результаті таких дій постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Отже, Законом встановлено обов'язок державного виконавця здійснити дії, направлені на відновлення виконавчого провадження у разі визнання недійсною відповідної постанови судом.

Враховуючи те, що відновлення виконавчого провадження є передбаченим законом наслідком визнання постанови про закінчення виконавчого провадження незаконною, враховуючи що судом надана оцінка правомірності дій державного виконавця в межах доводів скарги, суд приходить до висновку, що скарга в частині визнання незаконним та скасування акту від 17.09.2018 старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. задоволенню не підлягає, оскільки визнання незаконним та скасування цього акту не має самостійних правових наслідків.

Керуючись статтями 232, 234, 235, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу фізичної особи-підприємця Степанової Людмили Миколаївни на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. у справі №926/1475/17 задовольнити частково.

2. Визнати дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. щодо складання ним акту державного виконавця від 17.09.2018 та винесення постанови від 18.09.2018 неправомірними.

3. Визнати незаконною та скасувати постанову від 18.09.2018 про закінчення виконавчого провадження, винесену старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М.

4. У задоволенні скарги фізичної особи-підприємця Степанової Людмили Миколаївни на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко В.М. у справі №926/1475/17 в частині визнання незаконним та скасування акту державного виконавця від 17.09.2018, відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Західного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її оголошення до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 02.01.2019.

Суддя О.В. Гончарук