РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.12.2018Справа № 910/14902/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайн Хауз Груп"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники сторін: не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

7 листопада 2018 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 02.10.2018 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайн Хауз Груп" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки продукції № 7951 від 03.04.2014 року в сумі 45 929,26 грн., з них: основного боргу - 40 925,00 грн. (сорок тисяч дев'ятсот двадцять п'ять гривень), пені - 3192,45 грн. (три тисячі сто дев'яносто дві гривні 45 копійок) та 20% річних - 1811,81 грн. (одна тисяча вісімсот одинадцять гривень 81 копійка).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як Покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання договором поставки продукції № 7951 від 03.04.2014 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не здійснив оплату вартості переданого йому позивачем, як Постачальником, товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 року у справі № 910/14902/18 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайн Хауз Груп" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 567 ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 року у справі № 910/14902/18 вручено уповноваженому представнику позивача - 13.11.2018 року.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 23.11.2018 року (включно).

23 листопада 2018 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" надійшла заява б/н від 19.11.2018 року "Про усунення недоліків". До вказаної заяви додана уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором поставки продукції № 7951 від 03.04.2014 року в сумі 49 783,73 грн., з них: основного боргу - 40 357,86 грн. (сорок тисяч триста п'ятдесят сім гривень 86 копійок), пені - 5331,23 грн. (п'ять тисяч триста тридцять одна гривня 23 копійки), 20% річних - 2921,54 грн. (дві тисячі дев'ятсот двадцять одна гривня 54 копійки) та інфляційних втрат - 1173,10 грн. (одна тисяча сто сімдесят три гривні 10 копійок).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/14902/18, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 18.12.2018 року.

В судовому засіданні 18.12.2018 року судом оголошувалася перерва.

Представник позивача в судове засідання 27.12.2018 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання 27.12.2018 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 210.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового розгляду 27.12.2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

03.04.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вайн Хауз Груп" (надалі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки продукції № 7951 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник продає та поставляє, а покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, визначеними в специфікації, що відвантажується згідно накладних, які засвідчують прийом-передачу товару від постачальника до покупця та є невід'ємними и частинами цього договору.

В п. 1.3. договору визначено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

За умовами п. 3.3. договору, покупець зобов'язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару, протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту передачі такої партії товару.

На виконання умов договору поставки продукції № 7951 від 03.04.2014 року позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму - 40 357,86 грн., що підтверджується видатковими накладними: № ХАЛ-035875 від 20.06.2018 року на суму 1251,96 грн., № ХАЛ-0358855 від 20.06.2018 року на суму 5166,72 грн., № ХАЛ-035895 від 20.06.2018 року на суму 2036,28 грн., № ХАЛ-035897 від 20.06.2018 року на суму 460,68 грн., № ВШП-038340 від 21.06.2018 року на суму 270,72 грн., № ВШП-038436 від 21.06.2018 року на суму 3184,92 грн., № ВШП-038438 від 21.06.2018 року на суму 5640,42 грн., № ВШП-038444 від 21.06.2018 року на суму 5317,62 грн., № ВШП-038578 від 21.06.2018 року на суму 1654,74 грн., № ВШП-038672 від 21.06.2018 року на суму 463,50 грн., № ХАЛ-036210 від 21.06.2018 року на суму 1364,58 грн., № ХАЛ-036218 від 21.06.2018 року на суму 1735,08 грн., № ВШП-042920 від 10.07.2018 року на суму 2103,84 грн., № ВШП-042928 від 10.07.2018 року на суму 3986,70 грн., № ВШП-042938 від 10.07.2018 року на суму 5720,10 грн. (копії містяться в матеріалах справи). Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплені печатками товариств.

За приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013 р.).

Оскільки спірні видаткові накладні мають найменування юридичних осіб, перелік товару, його вартість, посилання на договір та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснив оплату вартості поставленого йому позивачем товару, а відтак відповідач має заборгованість за договором, яка за розрахунками позивача, становить 40 357,86 грн.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за порушення виконання грошового зобов'язання щодо оплати товару.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 40 357,86 грн. та настання строку виконання обов'язку щодо сплати підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не були спростовані відповідачем.

За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу до суду не надав та не надіслав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки продукції № 7951 від 03.04.2014 року в розмірі 40 357,86 грн.

При зверненні до суду, позивач також просить стягнути з відповідача на його користь пеню - 5331,23 грн., 20% річних - 2921,54 грн. та інфляційні втрати - 1173,10 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

В п. 5.3. договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожен день прострочення платежу, та окрім того 20% річних.

Судом встановлено, що вартість партії поставленого 20.06.2018 року товару становить 8915,64 грн., 21.06.2018 року - 19 631,58 грн., 10.07.2018 року - 11 810,64 грн.

При цьому, позивач здійснює нарахування пені на суму 8915,00 грн., 19 631,00 грн. та 11 810,00 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за кожною видатковою накладною: № ХАЛ-035875 від 20.06.2018 року на суму 1251,96 грн., № ХАЛ-0358855 від 20.06.2018 року на суму 5166,72 грн., № ХАЛ-035895 від 20.06.2018 року на суму 2036,28 грн., № ХАЛ-035897 від 20.06.2018 року на суму 460,68 грн., № ВШП-038340 від 21.06.2018 року на суму 270,72 грн., № ВШП-038436 від 21.06.2018 року на суму 3184,92 грн., № ВШП-038438 від 21.06.2018 року на суму 5640,42 грн., № ВШП-038444 від 21.06.2018 року на суму 5317,62 грн., № ВШП-038578 від 21.06.2018 року на суму 1654,74 грн., № ВШП-038672 від 21.06.2018 року на суму 463,50 грн., № ХАЛ-036210 від 21.06.2018 року на суму 1364,58 грн., № ХАЛ-036218 від 21.06.2018 року на суму 1735,08 грн., № ВШП-042920 від 10.07.2018 року на суму 2103,84 грн., № ВШП-042928 від 10.07.2018 року на суму 3986,70 грн., № ВШП-042938 від 10.07.2018 року на суму 5720,10 грн. окремо, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, не виходячи за межі позовних вимог в частині нарахування пені, судом встановлено, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 5171,28 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 159,95 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов'язань перед кредитором.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат окремо за кожною видатковою накладною, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду та не виходячи за межі позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат, суд встановив, що загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, яка становить 1841,46 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Втім, зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за порушення грошового зобов'язання по оплаті поставленого товару підлягають задоволенню в сумі 1173,10 грн., за розрахунком позивача.

Також, перевіривши наданий позивачем розрахунок 20% річних за кожною видатковою накладною окремо, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, не виходячи за межі позовних вимог в частині нарахування 20% річних, судом встановлено, що сума 20% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2911,53 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 20% річних в сумі 10,01 грн. позивачу належить відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 року встановлено відповідачу строк у п'ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство. Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву на позов, справа згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 46 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів суду не надав.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково про стягнення 49 613,77 грн. з них: основного боргу - 40 357,86 грн., пені - 5171,28 грн., 20% річних - 2911,53 грн. та інфляційних втрат - 1173,10 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1755,98 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайн Хауз Груп" (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Щекавицька, 37/48, кв. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Аква" (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41) грошові кошти: основного боргу - 40 357,86 грн. (сорок тисяч триста п'ятдесят сім гривень 86 копійок), пені - 5171,28 грн. (п'ять тисяч сто сімдесят одна гривня 28 копійок), 20% річних - 2911,53 грн. (дві тисячі дев'ятсот одинадцять гривень 53 копійки), інфляційних втрат - 1173,10 грн. (одна тисяча сто сімдесят три гривні 10 копійок) та судовий збір - 1755,98 грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят п'ять гривень 98 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.12.2018р.

Суддя О.В. Котков