ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018

Справа № 910/12797/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства “Полтаваобленерго”

до Акціонерного товариства “Укргазвидобування”

про стягнення 6 286,77 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство “Полтаваобленерго” (далі – ПАТ “Полтаваобленерго”, позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства “Укргазвидобування” (організаційно-правову форму якого змінено на Акціонерного товариство, далі – АТ “Укргазвидобування”, відповідач) про стягнення пені у сумі 6 286,77 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором постачання № 72 від 06.02.2009 р. в частині оплати вартості отриманої електричної енергії в обумовлені договором строки. У зв’язку із несвоєчасною оплатою поставленої електричної енергії позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 6 286, 77 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.10.2018 р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов'язків.

Представник відповідача у строк, визначений судом, надав відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що за результатами виконаних сторонами зобов’язань за договором постачання № 72 від 06.02.2009 р. між сторонами був підписаний акт звірки взаєморозрахунків, у якому сторони не погоджували нарахування пені, наданий позивачем розрахунок є необгрунтованим, просив відмовити у задоволенні позову.

У відповідь на відзив позивач заперечив, вказав про безпідставність доводів відповідача.

Суд, розглянувши заяви сторін по суті спору, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Установлено, що 06.02.2009 р. між Публічним акціонерним товариством “Полтаваобленерго” (постачальник) та Публічним акціонерним товариством “Укргазвидобування” (споживач) був укладений договір постачання електричної енергії № 72 (далі - договір постачання). Відповідно до умов цього договору постачальник продає споживачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок з приєднаною потужністю 31 814,8 кВт, а споживач оплачує вартість використаної (купленої) електричної енергії (п. 1.1).

Пунктом 2.2.2 договору визначено, що постачальник зобов'язаний постачати споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток “обсяги постачання (договірної величини) електричної енергії споживачу та субспоживачу).

Відповідно до п. 2.3.3 договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електичної енергії згідно з умовами додатків “Порядок розрахунків” та “Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії”.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і укладається на строк до 31.12.2009 р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про прининення його дії або перегляд його умов (п. 9.4 договору).

Також судом встановлено, що 12.02.2018 р. між сторонами був укладений договір про постачання електричної енергії № 72, який набирає чинності з дня його підписання та з цієї дати договір № 72 від 06.02.2009 р. припиняє свою дію, проте в частині виконання сторонами своїх зобов'язань за ним, він діє до повного виконання.

Згідно зі ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Судом встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, у період з жовтня 2017 р. по листопад 2017 р. надав послуги відповідачу з поставки активної електроенергії, що підтвержується рахунками на попередню оплату активної електроенергії, наявними у матеріалах справи.

Проте, відповідач свої зобов'язання виконав неналежним чином, сплатив послуги з постачання активної електричної енергії з порушенням строку, передбаченого договором № 72 від 06.02.2009 р., про що свідчать матеріали справи.

Так, згідно з п. 3.1 договору постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та інші платежі обумовлені цим договором.

Відповідно до п. 1 додатку № 2 “Порядок розрахунків” розрахунковим вважається період з 08 години 25 числа попереднього місяця до 08 години такого ж числа поточного місяця. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Згідно з п. 2 додатку № 2 платежі за електричну енергію здійснюються споживачем платіжними дорученнями на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника у наступних обсягах та строки:

- 33% від заявленого (договірного) електроспоживання на розрахунковий період до дати початку розрахункового періоду;

- 33% від заявленого (договірного) електроспоживання на розрахунковий період до 05 числа розрахункового періоду;

- 34% від заявленого (договірного) електроспоживання на розрахунковий період до 15 числа розрахункового періоду.

Крім того, у вказаному пункті передбачено, що остаточний розрахунок за минулий розрахунковий період здійснюється споживачем самостійно протягом 5 операційних (10 операційних для споживачів, які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований у іншому місті) днів з дня виписки рахунку.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно зі ст. 629 ЦК України.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідач неналежно виконав свої зобов'язання та допустив прострочення зобов'язання з оплати послуг за спожиту активну електроенергії, про що свідчать надані позивачем копії рахунків на сплату, платіжні доручення за жовтень-листопад 2017 р.

За прострочення зобов'язання позивач нарахував АТ “Укргазвидобування” штрафні санкції у вигляді пені у сумі 6 286,77 грн.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Умовами договору сторони передбачили відповідальність за порушення строків оплати за фактично спожиту активну електроенергію у вигляді пені розміром подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені (п.п. 2.5, 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій на підставі наведених приписів закону та наявних у матеріалах справи доказів, суд погоджується із цим розрахунком та вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня за фактично спожиту активну електроенергію у сумі 6 286, 77 грн., тобто у сумі, заявленій позивачем.

Стосовно наданого відповідачем акту звірки взаєморозрахунків між ПАТ “Полтаваобленерго” та АТ “Укргазвидобування” № Аз від 01.01.2018 р. суд зазначає, що відповідно до приписів чинного законодавства України наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами (договором, рахунками, накладною, платіжними дорученнями, тощо). Первинні документи повинні містити дату здійснення господарської операції, суму платежу, зміст та обсяг господарської операції, інші реквізити. Саме такі первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків, виступають належними доказами у справі на підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих чи інших дій, виконання прав та обов'язків сторонами (вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.07.2018 р. у справі № 905/1141/16, Вищим господарським судом України у постанові від 14.04.2014 р. у справі № 908/3427/13).

При цьому, з указаного акту звірки вбачається лише інформація щодо відсутності заборгованості у відповідача перед ПАТ “Полтаваобленерго” за кінцевим результатом руху коштів по дебету та кредиту згідно з бухгалтерськими документами сторін, які не містять посилання на договір постачання № 72 від 06.02.2009 р. Отже, акт звірки № Аз від 01.01.2018 р. у якості належного доказу, що стосується відносин сторін за вказаним договором поставки № 72 від 06.02.2009 р, суд не приймає.

Також суд відхиляє посилання відповідача на платіжні доручення № 14 від 04.09.2017 р., № 392 від 14.09.2017 р., № 771 від 20.09.2017 р., оскільки вони вірно не були враховані позивачем при розрахунку пені за спірний період, як такі, що не стосуються предмету розгляду поставленої електроенергії у жовтні-листопаді 2017 р.

Отже, позов ПАТ “Полтаваобленерго” підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства “Полтаваобленерго” до Акціонерного товариства “Укргазвидобування” про стягнення 6 286,77 грн. задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства “Укргазвидобування” (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28, ідентифікаційний код 30019775) на користь Публічного акціонерного товариства “Полтаваобленерго” (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5, ідентифікаційний код 00131819) пеню за фактично спожиту активну електроенергію у сумі 6 286 (шість тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 77 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.