ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018

Справа № 910/12732/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства “Чернігівторгбуд”

до Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення

про стягнення 5 497, 50 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Чернігівторгбуд" (далі – ПАТ "Чернігівторгбуд", позивач) із позовом до Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення (далі – Концерн РРТ, відповідач) про стягнення матеріальних втрат у сумі 5 497,50 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем рішення Арбітражного суду Чернігівсьої області від 06.07.1999 р. у справі № 3/458, що набрало законної сили, яким з Чернігівсього обласного радіотелевізійного передавального центру було стягнуто заборгованість у сумі 13 870,45 грн. Відповідач вказане рішення не виконав, тому останньому були нараховані суми матеріальних втрат, понесених від знецінення грошових коштів.

У позові ПАТ "Чернігівторгбуд" просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 4 422,50 грн. та 3 % річних у сумі 1 075,00 грн., нараховані за період з 01.02.2016 р. по 01.09.2018 р., що разом складає 5 497,50 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.10.2018 р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов'язків.

У строк, встановлений законом, відповідач надав відзив на позов, у якому проти позову заперечив, зазначив, що вимоги позивача, які ґрунтуються на рішенні Арбітражного суду Чернігівської області від 06.07.1999 у справі № 3/458, не були включені до переліку кредиторських вимог до ДП “Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру” (що є правонаступником Чернігівсього обласного радіотелевізійного передавального центру), а тому відповідач, як правонаступник ДП “Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру”, не відповідає за неналежне виконання рішення Арбітражного суду Чернігівської області від 06.07.1999 у справі № 3/458, у зв'язку із чим до нього не може бути застосована цивільно-правова відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України за прострочення грошових зобов’язань за період перебування судового рішення на виконанні. Просив відмовити у задоволенні позову.

У відповідь на відзив позивач заперечив, зазначив, що підприємницька діяльність ДП “Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру” припинилась шляхом приєднання до Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення, а тому до відповідача перейшли права та обов’язки ДП “Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру”, у тому числі і за зобов’язаннями, які були предметом судового розгляду у справі № 3/458, тому просив задовольнити позов.

Суд, розглянувши заяви сторін по суті спору, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 24.03.1997 р. та 28.03.1997 р. між Відкритим акціонерним товариством “Чернігівторгбуд”, правонаступником якого є ПАТ "Чернігівторгбуд", (підрядник) та Чернігівським обласним радіотелевізійним передавальним центром (далі - Чернігівський ОРПЦ) (замовник) були укладені договори підряду на загальну суму 18 500,00 грн.

Рішенням Арбітражного суду Чернігівської області від 06.07.1999 у справі № 3/458 з Чернігівського ОРПЦ на користь ВАТ “Чернігівторгбуд” була стягнута основна заборгованість у сумі 13 870,45 грн. та витрати на держмито у сумі 693,50 грн. Вказане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищевказаним рішенням були встановлені обставини невиконання відповідачем умов договорів підряду від 24.03.1997 р. та від 28.03.1997 р. та визначено обов'язок підрядника сплатити позивачу вартість виконаних робіт.

Також з матеріалів справи вбачається, що 06.07.1999 р. на виконання вказаного рішення Арбітражним судом Чернігівської області був виданий наказ № 3/458, який перебуває на виконанні у Головному управлінні Державної казначейської сліжбі України у Чернігівській області, що підтверджується листом останнього № 13-09-323/2461 від 21.06.2018 р. Проте, на час розгляду справи, судовий наказ боржником не виконаний.

ПАТ "Чернігівторгбуд" вважає, що оскільки відповідач користувався присудженими позивачу грошовими коштами в сумі 13 870,45 грн., то Концерн РРТ, як правонаступник Чернігівського ОРПЦ, має відшкодувати за це позивачу інфляційну складову боргу у сумі 4 422,50 грн. та 3 % річних у сумі 1 075,00 грн., нараховані за період з 01.02.2016 р. по 01.09.2018 р.

Вирішуючи спір по суті та перевіряючи доводи сторін, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Як зазначив Пленум Вищого господарського суду України у п. 5.4 Постанови від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, що виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Так, частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому системний аналіз положень статтей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу Україні (вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 12.04.2017 у справі № 913/869/14, від 26.04.2017 у справі № 918/329/16).

Так само відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних з моменту невиконання та до повного виконання грошового зобов'язання (судового рішення).

Отже, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Доводи відповідача про те, що до Концерну РРТ не перейшли зобов’язання Чернігівського ОРПЦ, правонаступником якого є ДП “Чернігівське ОРПЦ”, за рішенням Арбітражного суду Чернігівської області від 06.07.1999 у справі № 3/458, суд відхиляє з огляду на таке.

Судом встановлено, що наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 751 від 20.07.2006 “Про реорганізацію підприємств, що входять до складу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення” вирішено реорганізувати підприємства, зазначені у Додатку 1 до цього наказу, шляхом їх приєднання в якості відокремлених підрозділів (філій) до Концерну РРТ, погодивши процедуру концентрації з Антимонопольним комітетом України у встановленому законодавством порядку. У переліку державних підприємств, що реорганізуються шляхом приєднання до Концерну РРТ був визначений і Чернігівський обласний радіотелевізійний передавальний центр.

17.05.2007 р. були зареєстровано зміни до Статуту Концерну РРТ, якими, зокрема, розділ 2 Статуту доповнено пунктом 2.7, відповідно до якого Концерн РРТ визначено правонаступником прав і обов'язків державних підприємств (в тому числі і Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру), що входять до складу Концерну, реорганізованих відповідно до наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 20.07.2006 року № 751.

11.07.2007 р. ДП “Чернігівський обласний радіотелевізійний передавальний центр” був припинений за рішенням засновників, що вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення регулюється положеннями статті 107 Цивільного кодексу України (в редакції на час здійснення припинення Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру). Водночас, серед положень статті 107 ЦК України відсутня норма, яка б визначала, що неподання до комісії з припинення підприємства у двомісячний строк кредиторських вимог, є наслідок їх погашення.

Крім того, згідно з частиною першої статті 107 ЦК України кредитор юридичної особи, що припиняється, може вимагати від неї припинення або дострокового виконання зобов'язання. Тобто кредитор не наділений в силу Закону прямим обов'язком пред'являти кредиторські вимоги до юридичної особи, що припиняється шляхом приєднання.

У той же час, припинення юридичної особи шляхом приєднання завжди пов'язано з наявністю правонаступника майнових прав і обов'язків відповідної юридичної особи, тоді як відсутність правонаступництва та погашення кредиторських вимог, у зв'язку з їх непред'явленням у встановлений законом строк, відбувається тільки під час припинення юридичної особи шляхом ліквідації (стаття 111 ЦК України), чого не було у даному випадку (відбулась реорганізація).

Крім того, частиною третьою статті 59 ГК України (в редакції, чинній на час внесення запису про припинення юридичної особи) визначено, що у разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання, до останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів господарювання.

Отже, враховуючи викладене та те, що підприємницька діяльність юридичної особи ДП “Чернігівський обласний радіотелевізійний передавальний центр” припинилась шляхом приєднання до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, суд вважає, що з 11.07.2007 до відповідача перешли права та обов'язки ДП “Чернігівський обласний радіотелевізійний передавальний центр”, у тому числі, і за зобов'язаннями, які були предметом судового розгляду у справі № 3/458, за яким Арбітражним судом Чернігівської області прийнято рішення від 06.07.1999 р., що є невиконаним.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат відповідно до вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних в сумі 1 075,00 грн. та інфляційна складова боргу у сумі 4 325,41 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, оскільки позивач невірно застосував індекс інфляції у заявлений ним період.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальних втрат підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Чернігівторгбуд" до Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення про стягнення матеріальних втрат у сумі 5 497,50 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення (04112, м. Київ, вулиця Дорогожицька, будинок 10, ідентифікаційний ) на користь публічного акціонерного товариства "Чернігівторгбуд" (14014, Чернігвська обл., місто Чернігів, вулиця Ушинського,109 км, ідентифікаційний ) інфляційні втрати у сумі 4 325 грн (чотири тисячі триста двадцять п'ять) грн. 41 коп., 3 % річних у сумі 1 075,00 грн (одна тисяча сімдесят п’ять) грн. 00 коп., судовий збір в сумі 1 730 (одна тисяча сімсот тридцять) грн. 88 коп.

У решті позовних вимог – відмовити.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.