ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2018м. ДніпроСправа № 904/4343/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Кандиби Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Юнікон", м. Дніпро

про стягнення 204 796 грн.53 коп. за договором поставки від 28.08.2017 №ЦЗВ-03-06217-01

Представники:

від позивача: ОСОБА_1К, дов. від 10.12.2018, адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №12 від 29.12.2017, представник; ОСОБА_3, дов.№14 від 29.12.2017, представник;

вільний слухач: ОСОБА_4, НОМЕР_1 від 22.01.1997.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниці" звернулася до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Юнікон" штрафні санкції в розмірі 204 796 грн. 53 коп., відповідно до умов договору поставки від 28.08.2017 №ЦЗВ-03-06217-01.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем господарських зобов'язань за договорами.

Ухвалою господарського суду від 02.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 25.10.2018.

11.10.2018 позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог від 09.10.2018, в якій доповнив п. 3 прохальної частини позову та просив стягнути з відповідача, крім іншого, витрати позивача, повязані з розглядом справи.

24.10.2018 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 22.10.2018 № 358-УСтаІ/ЮрВ, в якому відповідач зазначив, що вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, останні дві рознарядки № ЦЗВ-20/6424 від 30.12.2017 та № ЦЗВ-20/1103 від 01.03.2018 на постачання були в сукупності оформлені на 77 шт. продукції зі строком постачання, що виходить за межі строку дії договору. Таким чином замовник допустив одночасно два порушення, а саме: замовлений обсяг продукції значно перевищує максимальний обсяг щомісячної технологічної можливості постачальника, якій він заявив у своїй тендерній пропозиції, акцептованій замовником; замовник надав свою рознарядку з порушенням строку постачання, визначено умовами п. 5.2 договору, згідно якого кожна партія замовленої продукції повинна постачатися на протязі 30 днів з дати письмової рознарядки. Партія - це кількість продукції, замовлена рознарядкою. Однак, від дати отримання вищевказаних рознарядок до закінчення терміну дії укладеного договору залишилось всього 24 календарних дня, таким чином замовник значно ускладнив постачальнику виконання своїх зобов'язань, чим порушив умови договору. Не дивлячись на це постачальник прийняв всі заходи для постачання продукції з поставки всіх 77 одиниць продукції у термін до 23.04.2018, однак вже після закінчення строку дії договору. При цьому жодним чином не порушив свої зобов'язання, заявлені ним у Тендерній пропозиції, акцептованій замовником. Не дивлячись на це відповідач прийняв всі заходи для постачання продукції з поставки всіх 77 одиниць продукції у термін до 23.04.2018, однак, вже після закінчення строку дії Договору. При цьому жодним чином не порушив свої зобов'язання, заявлені ним у вище приведеній Тендерній пропозиції, акцептованій замовником. Тобто, відповідач з 27.03.2018 по 24.04.2018, що складає період тривалістю менше 1,5 місяця, поставив всі 77 одиниць, що фактично і відповідає розміру, заявленого ним в Тендерної пропозиції максимального місячного обсягу, у розмірі 51 шт. в місяць. Крім того, стверджує, що все постачання відбулося по зазначеній Рознарядці у позадоговірний термін, після закінчення строку дії Договору, тому штрафні санкції за цей період не можуть бути нараховані. При цьому, у період дії Договору відповідач не прострочив виконання жодного із своїх зобов'язань. Звертає увагу суду, що замовник акцептував поставки, які були виконані після закінчення терміну Договору, надав згоду на їх постачання. У подальшому, листом вих. ЦЗВ-20/1725 від 24.04.2018 (вх. 106-Уста І/АГП від 02.05.2018), яким позивач просив виконати вище наведені Рознарядки, ще раз підтвердив згоду на їх постачання. Рознарядки № ЦЗВ-20/1103 та № ЦЗВ-20/1105 були надіслані в одному конверті та отримані відповідачем 06.03.2018, що підтверджується штампом Укрпошти на конверті, витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень і штампом вхідної кореспонденції ПАТ "Юнікон". Зауважує, що Рознарядки № ЦЗВ-20/4071 від 28.09.2017, № ЦЗВ-20/1103 від 01.03.2018, № ЦЗВ-20/1105 від 01.03.2018 на електронну адресу, зазначену у договорі, позивачем направлені не були. При цьому вважає, що строк виконання рознарядки слід розраховувати з наступної дати після дати отримання письмової рознарядки, тобто для рознарядки № ЦЗВ-20/4071 з 06.10.2017, для рознарядок № ЦЗВ-20/1103 та № ЦЗВ-20/1105 з 07.03.2018. Таким чином, оскільки у договорі немає чіткого визначення дати, від якої повинно бути виконане зобовязання, а також позивачем не подані докази надсилання рознарядок електронною поштою, відповідач вважає датою отримання рознарядок дату отримання, зазначену у поштовому відправленні. Просив у позові відмовити у повному обсязі.

У підготовчому засіданні 25.10.2018 оголошено перерву до 22.11.2018

01.11.2018 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача від 31.10.2018, в якій залізниця на спростування заперечень відповідача зазначила, що Закон про закупівлі передбачає вичерпний перелік документів, які може вимагати замовник після розкриття тендерних пропозицій (по ст. 17 Закону Про закупівлі). Інші документи, що не є складовою пропозиції, не можуть бути підставою для відхилення пропозиції учасника. Таким чином, цінова пропозиція, яка в даному випадку містить дані про місячний обсяг продукції можливий до постачання у кількості 51 шт., не може вважатися частиною тендерної пропозиції учасника, оскільки надавалася переможцем закупівлі вже після аукціону. А відтак, і вплинути на зазначену у коригованій ціновій пропозиції інформацію замовник вже не має змоги. Таким чином, умови Договору поставки від 28.08.2017 №ЦЗВ-03-06217-01 (надалі Договір) не є такими, що відрізняються від змісту тендерної пропозиції АТ «Юнікон». У зв'язку із цим, до правовідносин, що є предметом даного спору не підлягають застосуванню ст. ст. 36, 37 Закону про закупівлю. Крім того, у випадку не погодження з будь-якою умовою проекту договору учасник має право в порядку ст. 23 Закону про закупівлі звернутися до замовника за відповідними роз'ясненнями щодо тендерної документації або з вимогою щодо усунення порушення під час проведення процедури закупівлі. Однак, від АТ «Юнікон» жодних звернень чи вимог з приводу умов проекту договору не надходило. Стверджує, що усі надані позивачем рознарядки у повній мірі відповідали Розділу 5 «Умови і терміни постачання» Договору, який, у свою чергу, не містить додаткових застережень стосовно можливої кількості вказаної у рознарядках продукції. Звертає увагу суду, що п. 13.7. Договору закріплено, що термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.03.2018. Проте в частині оплати до повного виконання сторонами зобов'язань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу Постачальника, - до повного виконання. З цього положення Договору слідує, що умови останнього передбачають можливість виставляти обов'язкові до виконання рознарядки без яких-небудь обмежень, за наявності потреби замовника. Зазначає, що твердження відповідача про те, що «від дати отримання вищевказаних рознарядок до закінчення терміну дії укладеного Договору залишилось всього 24 календарних дня», не відповідає дійсності, так як остання рознарядка № ЦЗВ-20/1103 на суму 975 945,60 грн. датована 01.03.2018 (тобто, за місяць до закінчення дії договору). При цьому, п. 5.2. Договору передбачено, що кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказано у рознарядці. Тобто, у Постачальника було достатньо часу для виконання покладених на нього договірних зобов'язань. Позивач також не погоджується з твердженнями відповідача, що строк виконання рознарядки потрібно рахувати з наступної після дати отримання письмової рознарядки, оскільки за умовами п. 5.2 договору кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказано у рознарядці. Таким чином, саме з дати отримання рознарядки поштою починається 30-ти денний строк поставки. Так як, не бажаючи виконувати рознарядку, постачальник може взагалі не отримувати пошту нарочно та уникати тим самим обов'язку з поставки продукції та відповідальності за несвоєчасну поставку.. Вважає, що датою надання рознарядки є дата вказана у письмовій рознарядці.

Ухвалою господарського суду від 22.11.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 13.12.2018.

Ухвалою господарського суду від 22.11.2018 задоволено клопотання позивача та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 13.12.2018. з проведенням його в режимі відео конференції за участю позивача.

12.12.2018 на адресу суду надійшла заява позивача про стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем у звязку із розглядом справи, в сумі 2 631 грн. 98 коп. та докази на її обґрунтування.

13.12.2018 відповідач подав до суду клопотання від 13.12.2018 № УСтаІ/ЮрВ, в якому, із посиланням на приписи ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України, просить суд звільнити його від відповідальності або зменшити розмір штрафних санкцій.

У судовому засіданні 13.12.2018 оголошено перерву до 19.12.2018.

17.12.2018 позивач подав до суду заяву про зміну назви позивача, в якій зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України Про деякі питання акціонерного товариства Українська залізниця від 31.10.2018 № 938 змінено тип публічного акціонерного товариства Українська залізниця з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство Українська залізниця. 27.11.2018, державним реєстратором проведено реєстрацію змін до статуту Укрзалізниці. Його нову редакцію було затверджено постановою Кабінету Міністрів України 31.10.2018 № 938. Також, відповідно до п. 3 Статуту акціонерного товариства Українська залізниця найменування позивача змінено на акціонерне товариство Українська залізниця. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд змінити назву позивача з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

У судовому засіданні 19.12.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити; представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву або звільнити його від відповідальності чи зменшити розмір штрафних санкцій, відповідно до поданого 13.12.2018 клопотання.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2017 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниці" (замовник) та Приватним акціонерним товариством "Юнікон" (постачальник) укладено договір поставки № ЦЗВ-03-06217-01 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої указується в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі (п. 1.1. договору).

Найменування продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів) (п. 1.2. договору).

Виробники продукції: ТОВ «Лозметакон», м. Лозова, Харківської обл., Україна (поз 1, 2, 5 Специфікації №1), ОСОБА_5 Юрійович, м. Харків, Україна (поз. 3-4 Специфікації №1) (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 2.1 договору якість продукції, яка поставляється постачальником, повинна відповідати вимогам державних стандартів, що діють в Україні, нормативно-технічній та конструкторській документації, зазначеній в Специфікації №1 до даного договору.

Ціна визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до...) пункт призначення - згідно рознарядки замовника. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у специфікаціїї до даного договору. Ціна продукції, узгоджена у специфікаціїї до даного договору, включає: вартість продукції, тари, всі податки і збори, передбачені чинним законбдавством, транспортні витрати постачальника згідно п. 5.1. (п. 4.1. договору).

Загальна сума даного договору на момент його підписання складає - 4 182 624,00 грн., крім того ПДВ 20% - 836 524,80 грн., що разом становить - 5 019 148,80 грн. (п. 4.3. договору).

Постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним іранспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) пункт призначення згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог «Інкотермс» ред. 2010р.). Вантажовідправником продукції може бути третя особа, зазначена постачальником (п. 5.1. договору).

Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник. Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (Е-mail). Після отримання рознарядки по електронній пошті (Е-mail) постачальник повинен протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту (Е-mail) замовника, що підтверджує отримання рознарядки, та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначені терміни. Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці. Матеріальні витрати, що виникли при поверненні продукції, яка не була письмово заявлена, покладаються на постачальника. Замовник не несе відповідальності за ненадання рознарядок (надання не в повному обсязі) якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування замовника. За необхідності, рознарядка може бути відкоригована замовником, про що обовязково повідомляється постачальнику (п. 5.2. договору).

Датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем, реквізити якого зазначені в рознарядці замовника, що підтверджується належно оформленим актом прийому-передачі, який підписується представниками вантажоодержувача, постачальника та затверджується керівництвом служби/філії залізниці вантажоодержувача, оригінал якого надається замовнику (п. 5.3. договору).

Після готовності продукції до відвантаження, постачальник направляє замовнику факсом наступні документи: рахунок-фактуру; документи, що підтверджують якість продукції, зазначені у п.2.2. даного договору (п.5.4. договору).

Оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником протягом 30-ти календарних днів після дати поставки партії продукції, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію, обумовлену згідно з п. 5.2. та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України (п. 6.1. договору).

Після приймання продукції вантажоодержувачем кінцевим одержувачем, замовнику надаються наступні документи: рахунок фактура; копія товарно-транспортної накладної або накладної (залізничної); акт прийому-передачі в чотирьох екземплярах, підписаний представником постачальника, вантажоодержувача кінцевого одержувача та затверджується керівництвом служби вантажоодержувача, який замовник і зобов'язується підписати та повернути постачальнику після підтвердження поставки продукції; податкова накладна, оформлена та зареєстрована у відповідності до вимог чинного законодавства України; копії документів, що підтверджують якість продукції, зазначених у п.2.2 договору; копії пакувальних аркушів (при наявності). Відвантажувальні і платіжні документи повинні надаватись замовнику протягом 5 днів з моменту відвантаження продукції, але не пізніше другого числа місяця, наступного за місяцем в якому проводилось відвантаження продукції. Постачальник відшкодовує замовнику всі збитки, понесені останнім у зв'язку з несвоєчасним представленням вищеназваних документів, або з приводу їх неправильного оформлення (п.7.1. договору).

Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2017. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов'язань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознараядкою, направленими на адресу постачальника, - до повного виконання (п. 13.7. договору).

Сторонами підписано Специфікацію № 1 до договору (т.1 а.с. 24), в якій визначили товар, що підлягає поставці на загальну суму 5 019 148 грн. 80 коп. з ПДВ.

29.12.2017 сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до договору (т. 1 а.с. 25-26), в якій дійшли згоди включити до договору поставки Специфікацію № 2 на суму: 813 288,00 грн., крім того ПДВ 20% - 162 657,60 грн., що разом становить - 975 945,60 грн. (п. 1 Додаткової угоди № 1).

Пункт 4.3. договору поставки викласти в наступній редакції: «Загальна сума даного договору складає: 4 995 912,00 грн., крім того ПДВ 20 % - 999 182,40 грн., що разом становить - 5 995 094,40 грн. (п. 2 Додаткової угоди № 1).

Пункт 13.7. договору поставки викласти в редакції: «Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.03.2018 р. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобовязань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника, - до повного виконання» (п. 3 Додаткової угоди № 1).

Дана додаткова угода підписана в двох примірниках, українською мовою, по одному примірнику кожній із сторін та набуває чинності з 01.01.2018 р., і є невід'ємною частиною договору поставки № ЦЗВ-03-06217-01 від 28.08.2017 року (п. 5 Додаткової угоди № 1).

На виконання умов договору та Додаткової угоди № 1, сторонами підписано Специфікацію № 2 (т. 1 а.с. 27), в які визначили товар, що підлягає поставці на суму 975 945 грн. 60 коп.

Позивач, відповідно до умов п. 5.2.договору направив відповідачу рознарядки:

- № ЦЗВ-20/4071 від 28.09.2017 (т. 1 а.с. 28-31), якою позивач повідомив про готовність прийняти товар на суму 1 394 208 грн. 00 коп. Вказана рознарядка була направлена на адресу відповідача 29.09.2017, про що свідчить копія фіскального чеку та опису вкладення (т. 1 а.с. 32-33). Відповідно до вказаного фіскального чеку та опису вкладення, поштовому відправленню (рознарядка № ЦЗВ-20/4071 від 28.09.2017), присвоєно 13-символьний цифровий номер (штрихкодовий ідентифікатор) 067. Згідно результату пошуку за штрихкодовим ідентифікатором 067 на WEB сторінці Укрпошти (http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), вбачається, що відправлення за вищевказаним номером 05.10.2017 вручено адресату особисто;

- № ЦЗВ-20/1103 від 01.03.2018 (т. 1 а.с. 38-41), якою позивач повідомив про готовність прийняти товар на суму 975 945 грн. 60 коп. Вказана рознарядка була направлена на адресу відповідача 02.03.2018, про що свідчить копія фіскального чеку та опису вкладення (т. 1 а.с. 42-43). Відповідно до вказаного фіскального чеку та опису вкладення, поштовому відправленню (рознарядка № ЦЗВ-20/1103 від 01.03.2018), присвоєно 13-символьний цифровий номер (штрихкодовий ідентифікатор) 560. Згідно результату пошуку за штрихкодовим ідентифікатором 560 на WEB сторінці Укрпошти (http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), вбачається, що відправлення за вищевказаним номером 06.03.2018 вручено адресату;

- № ЦЗВ-20/6424 від 30.12.2017 (т. 1 а.с. 47-48), якою позивач повідомив про готовність прийняти товар на суму 557 683 грн. 20 коп. Вказана рознарядка була направлена на адресу відповідача 03.01.2018, про що свідчить копія фіскального чеку та опису вкладення (т. 1 а.с. 49-50). Відповідно до вказаного фіскального чеку та опису вкладення, поштовому відправленню (рознарядка № ЦЗВ-20/6424 від 30.12.2017), присвоєно 13-символьний цифровий номер (штрихкодовий ідентифікатор) 924. Згідно результату пошуку за штрихкодовим ідентифікатором 924 на WEB сторінці Укрпошти (http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), вбачається, що відправлення за вищевказаним номером 09.01.2018 вручено адресату особисто.

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу товар на загальну суму , що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками Актами прийому-передачі продукції:

- № 09 від 02.04.2018 про поставку товару на суму 418 262 грн. 40 коп. з ПДВ (т. 1 а.с. 58);

- № 25 від 17.04.2018 про поставку товару на суму 278 841 грн. 60 коп. з ПДВ (т. 1 а.с. 59);

- № 31 від 23.04.2018 про поставку товару на суму 557 683 грн. 20 коп. з ПДВ (т. 1 а.с. 60);

- № 16 від 10.04.2018 про поставку товару на суму 139 420 грн. 80 коп. з ПДВ (т. 1 а.с. 61);

- № 15 від 10.04.2018 про поставку товару на суму 139 420 грн. 80 коп. з ПДВ (т. 1 а.с. 62);

- № 11 від 09.11.2017 про поставку товару на суму 1 137 грн. 60 коп. з ПДВ (т. 1 а.с. 63);

- № 57 від 29.09.2017 про поставку товару на суму 277 704 грн. 00 коп. з ПДВ (т. 1 а.с. 64);

- № 28 від 20.11.2017 про поставку товару на суму 2 844 грн. 00 коп. з ПДВ (т. 1 а.с. 65);

- № 11 від 06.10.2017 про поставку товару на суму 694 260 грн. 00 коп. з ПДВ (т. 1 а.с. 66);

- № 35 від 25.10.2017 про поставку товару на суму 418 262 грн. 40 коп. з ПДВ (т. 1 а.с. 67).

Як стверджує позивач, відповідач товар за вказаними рознарядками на загальну суму 2 927 836 грн. 80 коп. поставив із порушенням встановлених термінів поставки, а саме:

? товар за рознарядкою № ЦЗВ-20/4071 від 28.09.2017 на суму 1 390 226 грн. 40 коп. відповідачем поставлено вчасно, товар на суму 3 981 грн. 60 коп. відвантажено з порушенням термінів поставки, а саме:

- товар на суму 1 137 грн. 60 коп. поставлено 09.11.2017 (акт прийому-передачі № 11);

- товар на суму 2 844 грн. 00 коп. поставлено 20.11.2017 (акт прийому-передачі № 28).

? товар за рознарядкою № ЦЗВ-20/1103 від 01.03.2018 на суму 975 945 грн. 60 коп. відповідачем відвантажено із порушенням встановлених термінів поставки, а саме:

- товар на суму 139 420 грн. 80 коп. поставлено 17.04.2018 (акт прийому-передачі № 25);

- товар на суму 139 420 грн. 80 коп. поставлено 10.04.2018 (акт прийому-передачі № 15);

- товар на суму 278 841 грн. 60 коп. поставлено 23.04.2018 (акт прийому-передачі № 31);

- товар на суму 139 420 грн. 80 коп. поставлено 10.04.2018 (акт прийому-передачі № 16).

? товар за рознарядкою № ЦЗВ-20/6424 від 30.12.2017 на суму 557 683 грн. 20 коп. відповідачем відвантажено із порушенням встановлених термінів поставки, а саме:

- товар на суму 139 420 грн. 80 коп. поставлено 02.04.2018 (акт прийому-передачі № 09);

- товар на суму 139 420 грн. 80 коп. поставлено 17.04.2018 (акт прийому-передачі № 25);

- товар на суму 278 841 грн. 60 коп. поставлено 23.04.2018 (акт прийому-передачі № 31).

З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за договором, чим порушив вимоги пунктів 1.1. та 5.2.договору.

Відповідно до п. 10.1. договору за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах передбачених п.5.2 даного договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції. При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово замовник.

Враховуючи викладене, із посиланням на п. 10.1. договору, позивач нарахував основного та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 57 807 грн. 72 коп. за загальний період з 27.10.2017 по 17.04.2018 та штраф у розмірі 146 989 грн. 08 коп.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачу претензію № ЦЗВ 20/3046 від 15.08.2018 (т. 1 а.с. 51-55). В якості доказу направлення зазначеної претензії на адресу відповідача, позивач надав копії фіскального чеку, опису вкладення та накладної Укрпошти (т. 1 а.с. 56). Відповідно до інформації з WEB сторінки Укрпошти (http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku), відповідач отримав претензію 21.08.2018, однак, відповідь на претензію не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Доказів оплати відповідачемнарахованих позивачем штрафних санкцій сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України).

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар (ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обовязковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено вище, за умовами п. 5.2. договору кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

З аналізу п. 5.2. договору, господарський суд дійшов висновку, що строк поставки продукції 30 календарних днів повинен починатись з дати отримання заявки постачальником, оскільки дата створення рознарядки жодним чином не повязується із датою її відправлення, а отже може значно відрізнятися від дати направлення, та як наслідок - дати отримання її постачальником.

З огляду на викладене, відповідач повинен був поставити позивачу товар:

- за рознарядкою № ЦЗВ-20/4071 від 28.09.2017 на суму 1 394 208 грн. 00 коп. у строк до 06.11.2017 включно (05.10.2017 дата отримання відповідачем рознарядки + 30 календарних днів);

- за рознарядкою № ЦЗВ-20/1103 від 01.03.2018 на суму 975 945 грн. 60 коп. у строк до 05.04.2018 включно (06.03.2018 дата отримання відповідачем рознарядки + 30 календарних днів);

- за рознарядкою № ЦЗВ-20/6424 від 30.12.2017 на суму 557 683 грн. 20 коп. у строк до 08.02.2018 включно (09.01.2018 дата отримання відповідачем рознарядки + 30 календарних днів).

Таким чином, товар за Актом прийому-передачі продукції № 09 від 02.04.2018 на суму 418 262 грн. 40 коп. з ПДВ відповідачем було поставлено в межах встановленого строку.

Враховуючи викладене, за рознарядкою № ЦЗВ-20/1103 від 01.03.2018 відповідачем прострочено термін поставки товару вартістю 557 683 грн. 20 коп.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені та штрафу господарським судом встановлено, що з урахуванням вищевикладеного, до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 21 510 грн. 48 коп. та штраф у сумі 83 652 грн. 48 коп. У решті позовних вимог слід відмовити.

Під час судового розгляду справи відповідач подав до суду клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

З огляду на наведені приписи чинного законодавства, з урахуванням встановлених обставин справи, майнового стану сторін та стану розрахунків суд вважає за доцільне зменшити розмір пені на 30 % до 15 057 грн. 34 коп. та штрафу на 30 % до 58 556 грн. 74 коп.

Заперечення відповідача щодо невідповідності наданих рознарядок заявленому максимальному обсягу щомісячної технологічної можливості відповідача та подання рознарядок із порушенням строку постачання, визначеного п. 5.2 договору, судом відхиляються з огляду на наступне.

Так, за приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами (ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України).

Приписами статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України).

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 6 Цивільного кодексу України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 Цивільного кодексу України).

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України).

З викладеного вбачається, що підписуючи договір, специфікації та додаткову угоду до договору відповідач погодив всі викладені в них умови та прийняв на себе відповідні зобовязання, а тому посилання відповідача не те, що замовлений обсяг продукції значно перевищує максимальний обсяг щомісячної технологічної можливості постачальника, якій він заявив у своїй тендерній пропозиції, акцептованій замовником є безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідач не був позбавлений можливості відмовитись від договору, не підписувати додаткову угоду № 1 та специфікацію № 2 до договору чи внести зміни до договору шляхом укладання додаткових угод або протоколу розбіжностей.

Також, відповідно до п. 13.7. договору, в редакції додаткової угоди № 1, термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.03.2018 р. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобовязань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника, - до повного виконання».

З аналізу п. 13.7. договору суд доходить висновку, що якщо на момент закінчення строку дії договору існує невиконана рознарядка замовника, яка до закінчення строку дії договору була направлена постачальнику, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами зобовязань.

З матеріалів справи вбачається, що всі спірні рознарядки направлені відповідачу до закінчення строку дії договору, у звязку із чим поставка спірного товару, відповідно до ст. 13.7. договору відбувалась в межах дії та рамках договору.

Решта заперечень відповідача спростовується матеріалами справи або не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону, тому відхиляються господарським судом.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобовязання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 15 057 грн. 34 коп. пені та 58 556 грн. 74 коп. штрафу - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Під час розгляду справи позивач подав до суду заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача витрати повязані із розгляду справи у розмірі 2 631 грн. 89 коп.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обовязковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі на чартерні рейси; рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання; страхових полісів тощо (відповідно до п.12 р.2 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98р. №59).

На підтвердження понесених позивачем витрат у розмірі 2 631 грн. 89 коп., позивач надав до суду: копії посвідчень про відрядження, копії залізничних квитків (Київ-Дніпро; Дніпро-Київ), копію квитанцій за проживання в м. Дніпро (т. 2 а.с.74-80).

Також, п. 2 Наказу філії «ЦЗВ» «Про відшкодування витрат на відрядження працівників філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця» від 01.07.2016 № 100 встановлені граничні норми витрат на проживання працівників Філії «ЦЗВ», відряджених в межах України та за кордон, що не перевищують граничні норми витрат, визначені в Додатку 3 до Порядку здійснення службових відряджень в межах України та за кордон працівників ПАТ «Укрзалізниця» (надалі - Порядок), який затверджений на виконання наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 22.04.2016 № 320.

Додатком 3 вищезазначеного Порядку встановлені граничні суми витрат на найм житлового приміщення за добу, відповідно до яких такий найм житлового приміщенні в Україні не повинен перевищувати в обласних центрах 450 грн.

Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 02.11.2017 № 666 внесено зміни до Додатку 3 Порядку, яким змінено граничний розмір добових, а суми витрат на найм житлового приміщення за добу залишено без змін.

На виконання вищезазначеного Наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 02.11.2017 № 666, Філією «ЦЗВ» видано Наказ від 01.12.2017 № 151, яким внесено зміни до Додатку 3 до Порядку, де також змінено розмір добових, а суми витрат на найм житлового приміщення за добу залишено без змін (копії вищезазначених наказів та Додатку 3 до Порядку додаються).

У постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі 923/567/17 викладений висновок щодо застосування норм права, згідно з яким витрати на придбання посадочних документів для приїзду у судове засідання відносяться до судових витрат.

У постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі 918/558/16 викладений висновок щодо застосування норм права, згідно з яким склад судових витрат не є вичерпним і оцінка тих чи інших витрат сторін, як судових, здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

За вищевказаних обставин, суд вважає витрати позивача, понесені у зв'язку з розглядом справи на суму 2 631 грн. 89 коп., підтвердженими належними доказами, а вимогу позивача про стягнення цих витрат з відповідача - обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо заяви позивача про зміну назви, в якій позивач просить суд змінити назву позивача з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця",, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Кабінету Міністрів України Про деякі питання акціонерного товариства Українська залізниця від 31.10.2018 № 938 змінено тип Публічного акціонерного товариства Українська залізниця з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство Українська залізниця.

27.11.2018 державним реєстратором проведено реєстрацію змін до статуту Укрзалізниці. Нову редакцію Статуту було затверджено постановою Кабінету Міністрів України 31.10.2018 № 938.

Так, згідно з розділом Загальні положення Статуту акціонерного товариства Українська залізниця:

1. Акціонерне товариство Українська залізниця (далі - товариство) є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця (Офіційний вісник України, 2014 р., № 53, ст. 1402).

2. Товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця (далі - підприємства залізничного транспорту).

Товариство є правонаступником усіх прав і обовязків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

3. Найменування товариства:

українською мовою: повне - акціонерне товариство Українська залізниця, скорочене - АТ Укрзалізниця;

англійською мовою: повне - joint stock company Ukrainian railways, скорочене - JSC Ukrainian railways.

4. Тип товариства - приватне акціонерне товариство.

5. Місцезнаходження товариства: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5..

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 5 Закону України Про акціонерні товариства зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

На підставі викладеного, суд вбачає підстави для заміни назви позивача з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Замінити Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця", у звязку зі зміною найменування.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Юнікон" (49005, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 28-А, ідентифікаційний код 23647276) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця", 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5а, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03049, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 11/15, ідентифікаційний код ВП 40081347) 15 057 грн. 34 коп. (пятнадцять тисяч пятдесят сім грн.. 34 коп.) пені, 58 556 грн. 74 коп. (пятдесят вісім тисяч пятсот пятдесят шість грн.. 74 коп.) штрафу, 1 577 грн. 45 коп. (одну тисячу пятсот сімдесят сім грн.. 45 коп.) витрат по сплаті судового збору, 2 631 грн. 89 коп. (дві тисячі шістсот тридцять одну грн.. 89 коп.) витрат, повязаних із розглядом справи.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 27.12.2018