ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Черкаси справа № 925/897/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

від третьої особи Смілянська міська рада: не з'явився;

від третьої особи КП "Смілакомунтеплоенерго": ОСОБА_3 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ) до товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" (м. Сміла, Черкаська область) про стягнення 12 083 124,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 12 083 124,51 грн., з яких 7 410 331,38 грн. основна заборгованість за газ, 1 921 938,54 грн. пені, 495 671,27 грн. як 3 % річних та 2 255 183, 32 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 2155/16-БО-36 постачання природного газу від 15.12.2015, укладеного між сторонами у справі.

Ухвалою від 03.09.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив позовні вимоги в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову та просив у випадку задоволення позову зменшити розмір штрафних санкцій. Також відповідач просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

Представник третьої особи КП "Смілакомунтеплоенерго" підтримала позовні вимоги до відповідача у справі в повному обсязі, просила позов задовольнити та зазначила, що КП "Смілакомунтеплоенерго" не є стороною договору і не є балансоутримувачем об'єктів з виробництва теплової енергії у місті Сміла, оскільки майно по акту на КП не передавалося. Вважає, що належним відповідачем є саме ТОВ "Сміла Енергоінвест".

Представник третьої особи - Смілянської міської ради в судове засідання не з'явився, в поясненні щодо позову зазначав, що Смілянська міська рада не була стороною договору між сторонами, дозволу на його укладання відповідачу не надавала, гарантом виконання відповідачем зобов'язань не виступала, а тому їй не відомі причини неналежного виконання або невиконання зобов'язань відповідачем, як не відомі факти вжиття чи невжиття відповідачем заходів до виконання зобов'язань, а також вважає належним відповідачем лише ТОВ "Сміла Енергоінвест".

У відповідності до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши доводи і пояснення представників сторін та третьої особи, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається наступне:

15.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Постачальник, позивач по справі), в особі директора Департаменту реалізації газу ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 15.12.2015 № 14-121 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" (далі - Споживач, відповідач по справі) було укладено договір № 2155/16-БО-36 постачання природного газу (далі - Договір, а.с. 13-19), у відповідності до якого Постачальник зобов'язався передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач зобов'язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору (п. 1.1 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 Договору).

Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам (п. 1.2. Договору).

Відповідно п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 3395,095 тис. куб. м (три мільйона триста дев'яносто п'ять тисяч дев'яносто п'ять куб. м), у тому числі по місяцях (тис. куб. м):

- січень - 1280,03;

- лютий - 1135,584;

- березень - 979,479.

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. м газу на дату укладення договору становить 6 474,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6 603,48 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 7 924,18 (сім тисяч дев'ятсот двадцять чотири гривні 18 коп.) гривень.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ проводиться Споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах (п. 5.1. даного договору).

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Загальні умови виконання господарських зобовязань визначені ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно з якими суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 599, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Між сторонами у справі було укладено ряд додаткових угод (а.с. 20-26), якими сторони змінювали ціну договору та порядок та умови проведення розрахунків.

Додатковою угодою № 1 від 31.12.2015 (а.с. 20-21) було змінено п. 5.2. та п. 6.1 Договору та викладено в наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 січня 2016 року становить 6 398,00 грн., крім того податок на додану вартість - 20 %.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз", відповідно до території ліцензованої діяльності газорозподільних підприємств - 373,30 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 447,96 грн. (чотириста сорок сім грн. 96 коп.).

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6 771,30 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 8 125,56 (вісім тисяч сто двадцять п'ять грн. 56 коп.)."

"6.1. Оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз" здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу."

Додатковою угодою № 2 від 29.01.2016 (а.с. 22) було змінено п. 5.2. Договору та викладено в наступній редакції:

"5.2 Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 лютого 2016 року становить 6 239,00 грн., крім того податок на додану вартість - 20 %.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз", відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ "Черкасигаз" - 373,30 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 447,96 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6 612,30 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 7 934,76 (сім тисяч дев'ятсот тридцять чотири грн. 76 коп.)."

Додатковою угодою № 3 від 22.02.2016 (а.с. 23) було змінено п. 5.2. Договору та викладено в наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 березня 2016 року становить 6 255,00 грн., крім того податок на додану вартість - 20 %.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз", відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ "Черкасигаз" - 373,30 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 447,96 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6 628,30 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 7 953,96 (сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят три грн. 96 коп.)."

Додатковою угодою № 4 від 22.02.2016 (а.с. 24-26) було змінено п. 5.2. та 6.1. Договору та викладено в наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 квітня 2016 року становить 6 255,00 грн., крім того податок на додану вартість (20 %) - 1 251,00 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ - 7 506,00 (сім тисяч п'ятсот шість грн. 00 коп.)."

"6.1. Оплата планових обсягів газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу."

На виконання умов договору Позивачем передано у власність Відповідача природний газ на загальну суму 12 003 388,48 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період січня-квітня 2016 року за підписами обох сторін (а.с. 32-35).

Заперечень проти неотримання газу у вказаній кількості та по вказаній ціні відповідач суду не надав, ці обставини визнав. Доказів існування між сторонами спору з приводу якості наданої послуги у справу не подано.

З доводів представника позивача вбачається, що повну оплату за переданий газ відповідач не здійснив у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1. Договору. Сума боргу становить 7 410 331,38 грн.

Щодо математичних розрахунків основного боргу у відповідача заперечень немає.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 7 410 331,38 грн. заборгованості за поставлений природний газ на підставі договору № 2155/16-БО-36 постачання природного газу від 15.12.2015. Строк оплати за газ є таким, що настав.

За змістом п. 1 ст. 199 Господарського кодексу України та п. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Зазначені статті узгоджуються з приписами п. 8.2. Договору між сторонами, згідно з якими у разі невиконання Споживачем умов п. 6.1. цього договору Постачальник має право не здійснювати поставку газу Споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача за прострочення розрахунків з оплати поставленого газу пеню в загальній сумі 1 921 938,54 грн. за період з 16.02.2016 по 01.01.2017. Розрахунок пені проведено вірно (а.с. 27-31 том 1) та у відповідності до обставин справи.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 47-48 том 1) відповідач просив суд у випадку задоволення позову зменшити розмір штрафних санкцій (пені), зазначених в позовній заяві, мотивуючи тим, що позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв'язку з порушенням умов Договору, а також, що стягнення неустойки в повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Ст. 233 Господарського кодексу України також передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої Позивачем до стягнення пені є правом суду.

При цьому відповідачем до свого клопотання не подано жодного доказу про власний майновий стан, причини виникнення заборгованості та як будуть враховані інтереси позивача при зменшенні пені. Сторони є рівноправними суб'єктами господарювання, а при вирішенні спору судом повинен бути застосовано в т.ч. принцип пропорційності (ст. 15 ГПК), тобто, забезпечення належного балансу між інтересами сторін у справі.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання ( п. 3 ст. 83 ГПК ), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Представник відповідача не надав до суду ніяких доказів для об'єктивного розгляду свого клопотання про зменшення санкцій, не вказав пропорцію цього зменшення, тому підстав для задоволення вказаного клопотання суд не вбачає.

Доказів сплати пені в сумі 1 921 938,54 грн. відповідач суду не надав тому суд задовольняє позов повністю в цій частині повністю. Розрахунок пені зроблено вірно і заперечень проти нього у відповідача нема.

В порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Позивач, користуючись своїм правом, на підставі прострочення відповідачем проведення розрахунку за газ, просить суд стягнути з відповідача 495 671,27 грн. як 3 % річних за період з 16.02.2016 по 01.01.2017 та 2 255 183,32 грн. інфляційних.

Розрахунок інфляційних та 3 % річних позивачем зроблено вірно (а.с. 27-31).

Оскільки доказів сплати інфляційних та 3 % річних відповідач суду не надав, то до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 495 671,27 грн. як 3 % річних та 2 255 183,32 грн. інфляційних. Доказів проведення відповідачем розрахунків за цими нарахуваннями у справі нема.

У відзиві на позов та запереченні (зокрема, а.с. 68 том 1) відповідач просив застосувати до позову позовну давність до позовних вимог.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (до яких відноситься і пеня) за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Законодавством не передбачено право сторін змінити спосіб нарахування пені, який повинен проводитися виключно з моменту виникнення права на пеню.

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до частини першої ст. 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено Господарським кодексом України.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік. У відповідності до ч. 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позивач обґрунтовано вказав, що відповідно до п. 10.3. Договору між сторонами, строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Позивач подав позовну заяву 31.08.2018 за період заборгованості, яка рахується з 2016 року, тобто в межах строку позовної давності, тому суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності.

Також в ході обговорення обставин справи суд відхилив доводи представника ТОВ "Сміла Енергоінвест" про те, що належним відповідачем у справі повинен бути КП "Сміла Комунтеплоенерго". Відповідної заяви позивач не подавав (про заміну відповідача).

Як встановлено судом, за участі цих осіб 05.05.2010 було укладено договір про спільну діяльність для надання якісних житлово-комунальних послуг (а.с. 82 том 1), який було розірвано за рішенням господарського суду Черкаської області від 06.07.2017 у справі № 925/459/17 (а.с. 113 том 1). За цим рішенням все майно цілісного майнового комплексу для вироблення і постачання теплової енергії повинно бути повернуто на КП "Смілакомунтеплоенерго" з боку відповідача у справі.

Суд не погоджується, що дана обставина є підставою для застосування ч. 3 ст. 22 ЗУ "Про теплопостачання". Цією нормою визначено, що у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

В даному ж випадку мало місце розірвання договору та повернення майна за результатами його розірвання.

Крім того, відповідач та представник КП "Сміла Комунтеплоенерго" визнають, що судове рішення у справі № 925/459/17 не виконано по сьогоднішній день.

Отже, підстав для звільнення відповідача від виконання договірних зобов'язань судом не встановлено.

Відповідно до обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову і примусового стягнення з відповідача 12 083 124,51 грн., з яких 7 410 331,38 грн. основна заборгованість за газ, 1 921 938,54 грн. пеня, 495 671,27 грн. 3 % річних та 2 255 183, 32 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 2155/16-БО-36 постачання природного газу від 15.12.2015, укладеного між сторонами у справі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 181 246,87 грн., оскільки позов задоволено повністю.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" (ідентифікаційний код 36779078, вул. Свердлова, 94, м. Сміла, Черкаська область) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720, вул. Б. Хмельницького, 6 м. Київ) -- 7 410 331,38 грн. основного боргу за газ, 1 921 938,54 грн. пені, 495 671,27 грн. як 3 % річних, 2 255 183, 32 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 2155/16-БО-36 постачання природного газу від 15.12.2015 та 181 246,87 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2018 року

Суддя Н.М. Спаських