РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2018Справа № 910/14399/18
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» (01030, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕОНТОВИЧА, будинок 6)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСШЛЯХ СЕРВІС» (01032, м.Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 119,2 ПОВЕРХ) стягнення заборгованості у розмірі 49 498 грн. 54 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Комунальне підприємство «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСШЛЯХ СЕРВІС» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 49 498 грн. 54 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов'язань за Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2018 року відкрито провадження у справі №910/14399/18, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

19.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

30.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив, якою просив суд стягнути з Відповідача пеню у розмірі 5 500 грн. 19 коп., інфляційні у розмірі 3 455 грн. 69 коп., 3% річних у розмірі 1 347 грн. 66 коп.

12.12.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 31.10.2018 року була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 02.11.2018 року, 05.11.2018 року уповноваженим особам підприємств Сторін.

Суд, розглянувши відповідь на відзив Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС», якою просив суд стягнути з Відповідача пеню у розмірі 5 500 грн. 19 коп., інфляційні у розмірі 3 455 грн. 69 коп., 3% річних у розмірі 1 347 грн. 66 коп., зазначає.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу Українипозивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає Заяву Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» про зменшення розміру позовних вимог, викладену у відповіді на відзив від 30.11.2018 року, до розгляду.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

20.07.2015 року між Комунальним підприємством «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» (Сторона -1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСШЛЯХ СЕРВІС» (Сторона - 2) було укладено Договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24, відповідно до умов якого Сторона-1 надає за плату Стороні-2 право на організацію та експлуатацію 90 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 (десять) спеціальних місця для безкоштовно паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Григоренка (на перетині з вул. О.Пчілки), в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту. (а.с.14-20)

Під «Фіксованими місцями для паркування» в цьому Договорі визначено 90 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Григоренка (на перетині з вул. О.Пчілки), в межах III територіальної зони паркування м. Києва. (п.1.2 Договору)

Згідно з п.3.1 Договору плата Сторони-2 Стороні-1 згідно умов даного Договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 1,92 грн; ПДВ - 0,38 грн.; збір за місця для паркування транспортних засобів - 4,20 грн.

Загальна сума щомісячних платежів Сторони-2 Стороні-1 по Договору визначена в Графіку платежів (Додаток №1 до даного Договору). (п.3.2 Договору)

У п.3.3 Договору зазначено, що розрахунок за цим Договором здійснюється шляхом оплати Стороною-2 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 25 числа поточного місяця відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 1 до даного Договору).

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п.3.1. цього Договору, Сторона-2 сплачує Стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Додатковою угодою №1 від 25.04.2017 року до Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року Сторони домовились вважати Договір таким, що набрав чинності з 25.04.2017 р. і діє до 19.07.2018 р.; викладено пункт 3.1 у такій редакції: « 3.1. Вартість послуг Сторони-1 Стороні-2 становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів -0,82 грн.; ПДВ-0,16 грн.;збір за місця для паркування транспортних засобів ~ 5,52 грн. Внесено зміни до Графіку платежів та викладено в наступній редакції: «Сторони погодили плату за експлуатацію 90 фіксованих місць для нічного паркування автотранспортних засобів: квітень 2017 р. у розмірі 3510 грн. 00 коп. до 31.05.2017р.; травень 2017 р. у розмірі 15400 грн. 00 коп. до 31.05.2017 р., червень 2017 р. у розмірі 17550 грн. до 30.06.2017 р.». (а.с.21-22)

Додатковою угодою №2 від 30.06.2017 року до Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року Сторони дійшли згоди розірвати Договір. (а.с.23)

Угодою про розстрочення боргу від 30.06.2017 року до Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року Сторона-2 визнає, що заборгованість перед Стороною-1 на момент укладення цієї Угоди за Договором №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування становить -- 39 195,00 грн. (а.с.25-26)

Відповідно до п.2 Угоди Сторона-2 гарантує, що після підписання Сторонами цієї Угоди, вона зобов'язана сплатити Стороні-1 заборгованість шляхом перерахування грошових коштів на її розрахунковий рахунок за наступним графіком: до 31.07.2017 р. - 13065 грн.; до 30.08.2017 р. - 13065 грн.; до 30.09.2017 р. - 13065 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, викладену у відповіді на відзив від 30.11.2018 року, просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСШЛЯХ СЕРВІС» пеню у розмірі 5 500 грн. 19 коп., інфляційні у розмірі 3 455 грн. 69 коп., 3% річних у розмірі 1 347 грн. 66 коп.

Заперечуючи проти позову Відповідач зазначав, що пеня, інфляційні та 3% річних не підлягають задоволенню, оскільки вони не узгоджені та не обумовлені Сторонами в договорі. Крім того, вимогу було отримано 29.10.2018 р., а тому семиденний строк спливає 06.11.2018 р., тобто прострочення Відповідача відсутнє.

24.10.2018 року Позивач надіслав на адресу Відповідача лист - вимогу №053/05-4062 від 23.10.2018 року про сплату заборгованості у розмірі 39195 грн. 00 коп., що підтверджується копіями фіскального чеку від 24.10.2018 р., накладної, опису вкладення у цінний лист від 24.10.2018 р. (а.с.29-32)

У відповідь на вказану вимогу Відповідач листом №01/021118 від 02.11.2018 року повідомив, що сума заборгованості сплачена у повному обсязі, що підтверджується копіями фіскального чеку від 02.11.2018 р., накладної, опису вкладення у цінний лист від 02.11.2018 р. (а.с.81-83)

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Додатковою угодою №1 від 25.04.2017 року до Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року Сторони домовились вважати Договір таким, що набрав чинності з 25.04.2017 р. і діє до 19.07.2018 р.; викладено пункт 3.1 у такій редакції: « 3.1. Вартість послуг Сторони-1 Стороні-2 становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів -0,82 грн.; ПДВ-0,16 грн.;збір за місця для паркування транспортних засобів ~ 5,52 грн. Внесено зміни до Графіку платежів та викладено в наступній редакції: «Сторони погодили плату за експлуатацію 90 фіксованих місць для нічного паркування автотранспортних засобів: квітень 2017 р. у розмірі 3510 грн. 00 коп. до 31.05.2017р.; травень 2017 р. у розмірі 15400 грн. 00 коп. до 31.05.2017 р., червень 2017 р. у розмірі 17550 грн. до 30.06.2017 р.». (а.с.21-22)

Угодою про розстрочення боргу від 30.06.2017 року до Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року Сторона-2 визнає, що заборгованість перед Стороною-1 на момент укладення цієї Угоди за Договором №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування становить -- 39 195,00 грн. (а.с.25-26)

Відповідно до п.2 Угоди Сторона-2 гарантує, що після підписання Сторонами цієї Угоди, вона зобов'язана сплатити Стороні-1 заборгованість шляхом перерахування грошових коштів на її розрахунковий рахунок за наступним графіком: до 31.07.2017 р. - 13065 грн.; до 30.08.2017 р. - 13065 грн.; до 30.09.2017 р. - 13065 грн.

Як встановлено Судом, на виконання умов Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСШЛЯХ СЕРВІС» перераховано на рахунок Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» заборгованість у загальному розмірі 39 195 грн. 00 коп., що підтверджується квитанціями №0.0..1 від 30.10.2018 р. на суму 5000 грн. 00 коп., №0.0..1 від 01.11.2018 р. на суму 10000 грн. 00 коп., №0.0..1 від 01.11.2018 р. на суму 14 195 грн. 00 коп., №0.0..1 від 01.11.2018 р. на суму 10000 грн. 00 коп. (а.с.85-88)

Таким чином, Суд приходить до висновку, що всупереч умовам Додаткової угоди №1 від 25.04.2017 року до Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року, Графіку платежів за Договором, Угоди про розстрочення боргу від 30.06.2017 року Відповідачем була здійснена оплата за надані послуги з прострочкою платежу, що підтверджується вищенаведеними та оціненими Судом доказами.

Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача в частині того, що вимогу було отримано 29.10.2018 р., а тому семиденний строк спливає 06.11.2018 р., оскільки умовами Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року Сторони чітко визначили граничні строки оплати наданих послуг за період квітень 2017 року - червень 2017 року, а норми частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України застосовуються у випадку, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 01.08.2017 р. по 23.10.2018 р. у розмірі 1 347 грн. 66 коп. та інфляційні у розмірі 3 455грн. 69 коп.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за надані послуги за загальний період прострочки з 01.08.2017 р. по 23.10.2018 р. у розмірі 1 347 грн. 66 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку перебігу прострочки Відповідача. Так, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Тобто, у зв'язку з тим, що граничний строк оплати за 3 періодом визначено до 30.09.2017 р. та є вихідним днем, прострочка Відповідача розпочалась з 03.10.2017 р. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних за загальний період прострочки з 01.09.2017 р. по 23.10.2018 р. у розмірі 1 345 грн. 51 коп.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з серпня 2017 р. по серпень 2018 р. у розмірі 3 455 грн. 69 коп., вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягають інфляційні за загальний період прострочки з серпня 2017 р. по серпень 2018 р. у розмірі 3 242 грн. 37 коп.

Враховуючи вищевикладене, Суд не приймає до уваги доводи Відповідача, що інфляційні та 3% річних не узгоджені Сторонами у договорі, оскільки інфляційні та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 01.08.2017 р. по 01.04.2018 р. у розмірі 5 500 грн. 19 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п.3.1. цього Договору, Сторона-2 сплачує Стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача в частині того, що Угодою про розстрочення боргу від 30.06.2017 року до Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року не передбачено нарахування пені, оскільки умовами Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП - 2015-07/24 від 20.07.2015 року сторони визначили підстави, порядок, розмір пені за неналежне виконання умов договору, а вказаною угодою змінили строки здійснення оплати, які були раніше визначені Додатковою угодою №1.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 01.08.2017 р. по 01.04.2018 р. у розмірі 5 500 грн. 19 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку перебігу прострочки Відповідача. Так, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Тобто, у зв'язку з тим, що граничний строк оплати за 3 періодом визначено до 30.09.2017 р. та є вихідним днем, прострочка Відповідача розпочалась з 03.10.2017 р. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня за загальний період прострочки з 01.08.2017 р. по 01.04.2018 р. у розмірі 5 482 грн. 29 коп.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСШЛЯХ СЕРВІС» на користь Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» підлягає стягненню 3% річних у розмірі 1 345 грн. 51 коп., інфляційні у розмірі 3 242 грн. 37 коп. та пеня у розмірі 5 482 грн. 29 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСШЛЯХ СЕРВІС» (01032, м.Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 119,2 ПОВЕРХ, Ідентифікаційний код юридичної особи 37855353) на користь Комунального підприємства «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» (01030, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕОНТОВИЧА, будинок 6, Ідентифікаційний код юридичної особи 35210739) 3% річних у розмірі 1 345 (одна тисяча триста сорок п'ять) грн. 51 (п'ятдесят одна) коп., інфляційні у розмірі 3 242 (три тисячі двісті сорок дві) грн. 37 (тридцять сім) коп., пеню у розмірі 5 482 (п'ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 29 (двадцять дев'ять) коп. та судовий збір у розмірі 1 722 (одна тисяча сімсот двадцять дві) грн. 09 (дев'ять) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 21 грудня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин