ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2018 р. Справа№ 910/7584/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Дідиченко М.А.

Калатай Н.Ф.

представники учасників справи не викликались

розглянувши в приміщенні суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Еталон"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.08.2018 (повний текст складено та підписано 05.09.2018)

у справі №910/7584/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія " АХА Страхування"

до Страхової компанії "Еталон"

про стягнення 7 251, 12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі- позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Страхової компанії "Еталон" (далі- відповідач) про стягнення з відповідача - 7 251, 12 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ "СК "АХА Страхування" на підставі договору добровільного страхування №042а4юб від 10.12.2014 (далі - договір добровільного страхування) внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля (потерпілому) марки "Fiat", реєстраційний державний номер НОМЕР_1, а тому відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) отримало право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду (винуватця), цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем згідно з договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - договір (поліс) №АЕ/3695828, однак останній неправомірно відмовив у здійсненні виплати відповідного страхового відшкодування.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач пропустив річний строк на звернення із заявою про страхове відшкодування з моменту настання ДТП, у зв'язку із чим на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" йому було відмовлено у здійснення виплати страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №910/7584/18 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 7 251, 12 грн. страхового відшкодування, 1 762, 00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив про те, що ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №910/7584/18 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Стягнути з позивача судові витрати понесені на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Також, скаржник посилається на те, що позивач не звернувся протягом року до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, тому зазначене є підставою для відмови відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у виплаті страхового відшкодування та, відповідно є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Згідно п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №910/7584/18 передана до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2018 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №910/7584/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Дідиченко М.А., Калатай Н.Ф.

06.11.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло заперечення на поновлення строків подачі апеляційної скарги, в якому зазначено про те, що в документах, які були надіслані позивачу апелянтом, не додано клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду від 09.08.2018 у справі №910/7584/18.

Разом з тим, в своїх запереченнях позивач звертає увагу суду на те, що зазначена апеляційна скарга підписана особою, яка не відноситься до категорії осіб, які наділені повноваженнями бути представником в суді апеляційної інстанції.

Досліджуючи матеріали апеляційної скарги з доданими до неї додатками суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що клопотання відповідача, викладене в тексті апеляційної скарги, про поновлення строку на подання апеляційної скарги є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а представництво інтересів учасника справи у даному випадку може здійснюватись не тільки виключно адвокатом, а й іншим законним представником із наданням доказів суду щодо уповноваження такої особи на представництво інтересів учасника справи відповідно до вимог процесуального законодавства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 поновлено Приватному акціонерному товариству Страхової компанії "Еталон" строк для подачі апеляційної скарги та відкрито апеляційне провадження. Розгляд справи ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн.*100 = 176 200 грн.).

Враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/7584/18 є вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі - 7 251, 12 грн. вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Відповідно до довідки №82218124 про дорожньо- транспортну пригоду від 04.11.2015, на прибудинковій території по вул. Березняківській, 29 Б у м. Києві трапилась дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля "Mitsubishi L300" (д.н. НОМЕР_2) під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Fiat" (д.н. НОМЕР_1) під керуванням водія ОСОБА_3 (том 1, аркуш справи 27).

Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю "Fiat" (д.н. НОМЕР_1), який був застрахований у позивача, згідно договору добровільного страхування наземного транспорту від 10.12.2014 №042а4юб (том 1, аркуш справи 20).

Вказана дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля "Mitsubishi L300" (д.н. НОМЕР_2) - ОСОБА_2, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2015 №755/22518/15-п (том 1, аркуш справи 25).

У відповідності до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 16.11.2015 №685/15 вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля "Fiat" (д.н. НОМЕР_1) становить 23 012, 21 грн. (том 1, аркуш справи 28-29).

На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 10.12.2014 №042а4юб, на підставі заяви страхувальника, висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 16.11.2015 №685/15, розрахунку суми страхового відшкодування, а також на підставі страхового акту від 30.11.2015 №1.003.15.16160/VESKO25079 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 7 251, 12 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.12.2015 №210282 (том 1, аркуш справи 40).

Цивільно - правова відповідальність винної у ДТП особи - ОСОБА_2 за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю автомобіля "Mitsubishi L300" (д.н. НОМЕР_2), згідно полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3695828 застрахована у відповідача (Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Еталон").

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Еталон" з заявою про регресні вимоги №1913 АХА/АГ від 29.11.2016, в якій просило відшкодувати в порядку регресу 7 251, 12 грн. (том 1, аркуш справи 41).

У зв'язку із відмовою у виплаті страхового відшкодування, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Еталон"суми 7 251, 12 грн.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" задоволені в повному обсязі.

Колегія суддів у складі Північного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду міста Києва скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов'язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов'язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов'язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

В такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов'язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Разом з тим, визначаючи обов'язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законом у положеннях статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Таким чином, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу закон обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Як встановлено ст.ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: у деліктному зобов'язанні винуватця; у зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Отже, в силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 7 251, 12 грн. не підлягають задоволенню.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, керуючись законом та нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Враховуючи наведені правові норми та неподання позивачем заяви на виплату страхового відшкодування за полісом №АЕ/3695828 протягом одного року з моменту ДТП, Північний апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та безпідставно присудив до стягнення суму страхового відшкодування в розмірі 7 251, 12 грн., тому рішення Господарського суду міста Києва підлягає скасуванню.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика палата Верховного Суду, переглядаючи судові рішення в аналогічному спорі по справі №910/7449/17.

Таким чином, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №910/7584/18 слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду - скасувати з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з її задоволенням на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача (Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування").

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76-79, 129, 269, 270, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №910/7584/18 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №910/7584/18 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, код 20474912) на користь Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Еталон" (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б, 2 під'їзд, код 20080515) 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп., судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Матеріали справи № 910/7584/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді М.А. Дідиченко

Н.Ф. Калатай

Повний текст постанови складено 29.12.2018