ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Справа № 911/2036/18

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., при секретарі судового засідання Литовці А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Медея»

до державного підприємства «Завод порошкової металургії»

про стягнення 659 900,00 грн.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 предст. за дов. від 05.09.2018;

відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Медея» (далі позивач) з позовом до державного підприємства «Завод порошкової металургії» (далі відповідач) про стягнення 659 900,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань з поставки товару за Договором поставки від 03.11.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.09.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 08.10.2018. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву до 05.10.2018.

Ухвалою суду від 08.10.2018 підготовче засідання відкладено на 29.10.2018

В підготовчому засіданні 29.10.2018 суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження, внаслідок чого постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.11.2018.

Ухвалою суду від 19.11.2018 розгляд справи по суті відкладено на 10.12.2018.

В судовому засіданні 10.12.2018 присутній представник позивача обґрунтував в усному порядку заявлені вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач не забезпечив участі уповноваженого представника в судових засіданнях, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення копій ухвал на його адресу, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з цим, слід зазначити, що відповідач не скористався наданим правом на подачу відзиву на позов, будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

10.12.2018, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

03.11.2015 між державним підприємством «Завод порошкової металургії» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Медея» (покупець) укладено Договір поставки б/н (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобовязався передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти товар та сплатити за нього на умовах Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору предметом поставки є товар, визначений у специфікаціях до договору.

Підпунктами 1.3.1.-1.3.2. Договору встановлено, що товар відповідно до умов цього Договору, поставляється покупцю партіями. Кожна партія товару визначається окремою специфікацією, яка оформлюється у письмовому вигляді у формі додатку до цього Договору, в якій зазначається: найменування товару, кількість товару, що повинна постачатися в конкретній партії, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість, строки передачі товару.

Приймання товару покупцем за кількістю і якістю здійснюється відповідно до чинного в Україні законодавства, про що сторони підписують накладну або Акт приймання-передачі товару. Покупець сплачує продавцеві визначену у відповідній специфікації та накладній загальну вартість товару протягом 180 банківських днів після поставки товару, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця (п. 1.6. Договору).

Відповідно до п. 1.7. Договору орієнтована його ціна становить 50 000 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20%. Ціна Договору (остаточна) буде становити суму вартості поставленого товару, що зазначена у супровідних документах (накладних, актах прийому-передачі), на підставі яких здійснювалася поставка по цьому Договору.

Пунктом 6.1. Договору обумовлено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1. цього Договору та триває протягом 1 календарного року. Якщо жодна зі сторін не заявить про бажання розірвати цей Договір за 30 календарних днів до дати його завершення, у цьому випадку Договір вважається продовжений на той самий строк на тих самих умовах (п. 6.2. Договору).

03.11.2015 між сторонами підписано Додаток № 01 до Договору «Специфікація № 01», відповідно до якого продавець зобовязався передати у власність покупця товар: «Порошок залізний ПЖР 3.200.26-30» у кількості 33,15 тонн за ціною однієї тонни 14 500,00 грн. без ПДВ. Сума постачання товару по специфікації № 01 складає 1 754 910,00 грн. з урахуванням ПДВ.

09.11.2015 відповідач виставив позивачу рахунок № 1906 на оплату порошку залізного ПЖР 3.200.26-30: ПЖР № 1 у кількості 33,15 тонн та ПЖР № 2 у кількості 56,1 тонн на загальну суму 1 754 910,00 грн. з урахуванням ПДВ.

На підставі рахунку на оплату № 1906 від 09.11.2015 позивач здійснив попередню оплату на користь відповідача в сумі 1 754 910,00 грн., а саме: 16.11.2015 позивач здійснив оплату в сумі 1 700 000,00 грн., 17.11.2015 в сумі 54 910,00 грн.

11.12.2015 відповідачем виставлено позивачу рахунок № 2118 на оплату товару «Порошок залізний ПЖР 3.200.26-30» у кількості 50,15 тонн за ціною однієї тонни 17 500,00 грн. без ПДВ на загальну суму 1 053 150,00 грн. з урахуванням ПДВ.

11.12.2015 позивач на підставі рахунку на оплату № 2118 від 11.12.2015 здійснив попередню оплату товару в сумі 200 000,00 грн.

Судом встановлено, що відповідачем передано, а позивачем прийнято товар на загальну суму 1 295 010,00 грн., що підтверджується долученими до позовної заяви накладними на відпуск готової продукції зі складу: № 1622 від 26.11.2015 на суму 576 810,00 грн., № 1715 від 08.12.2015 на суму 4 200,00 грн., № 175 від 23.02.2016 на суму 17 850,00 грн., № 176 від 23.02.2016 на суму 17 850,00 грн., № 218 від 02.03.2016 на суму 35 700,00 грн., № 221 від 03.03.2016 на суму 17 850,00 грн., № 222 від 03.03.2016 на суму 107 100,00 грн., № 251 від 09.03.2016 на суму 89 250,00 грн., № 345 від 29.03.2016 на суму 17 850,00 грн., № 346 від 29.03.2016 на суму 35 700,00 грн., № 356 від 31.03.2016 на суму 17 850,00 грн., № 392 від 05.04.2016 на суму 17 850,00 грн., № 472 від 19.04.2016 на суму 17 850,00 грн., № 483 від 20.04.2016 на суму 53 550,00 грн., № 487 від 21.04.2016 на суму 35 700,00 грн., № 498 від 25.04.2016 на суму 17 850,00 грн., № 529 від 28.04.2016 на суму 35 700,00 грн., № 632 від 17.05.2016 на суму 17 850,00 грн., № 639 від 18.05.2016 на суму89 250,00 грн., № 688 від 27.05.2016 на суму 53 550,00 грн., № 696 від 31.05.2016 на суму 17 850,00 грн.

Позивач стверджує, що загальний залишок оплаченого позивачем, але недопоставленого (непереданого) відповідачем товару склав 31,42 тонни на суму 659 900,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою за вих. № 01-11 від 21.11.2016, в якій просив здійснити поставку товару «Порошок залізний ПЖР 3.200.26-30» у кількості 31,42 тонн на користь ТОВ «Інвестиційна група «Медея» до 28.11.2016. Вказана вимога отримана відповідачем 22.11.2016 за вх. № 1263, що підтверджується відповідною відміткою підприємства відповідача про отримання.

Оскільки відповідач залишив вимогу позивача за вих. № 01-11 від 21.11.2016 без належного реагування, ТОВ «Інвестиційна група «Медея» звернулось з позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662, ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом укладеного між сторонами Договору, останній не містить умов щодо строків поставки товару.

З метою спонукання відповідача до виконання договірного зобовязання позивачем було направлено вимогу за вих. № 01-11 від 21.11.2016 про здійснення поставки оплаченого товару до 28.11.2016.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи, що факт оплати позивачем відповідачу товару підтверджується матеріалами справи, не спростований відповідачем у відповідності до вимог ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказів поставки оплаченого товару матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача 659 900,00 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з наведеної норми процесуального закону, витрати позивача, понесені у звязку зі сплатою судового збору, при задоволенні позову покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства «Завод порошкової металургії» (07400, Київська обл., м. Бровари, Промвузол, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Медея» (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 19, офіс 1314, ) 659 900 (шістсот пятдесят девять тисяч девятсот) грн. 00 коп. боргу та 9 898 (девять тисяч вісімсот девяносто вісім) грн. 50 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.12.2018.

Суддя О.В. Щоткін