ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"27" грудня 2018 р. Справа № 903/904/18

Суддя Господарського суду Волинської області Якушева І.О., розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, без повідомлення учасників справи,

в с т а н о в и л а:

до господарського суду Волинської області надійшла заява ОСОБА_2, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань будь-які дії (державну реєстрацію) щодо ТзОВ «Фарт СА» .

Заяву подано разом з позовною заявою, в якій позивач - ОСОБА_2 просить: визнати недійсним рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Фарт СА» від 28.12.2017 року, яке оформлено протоколом № 1; визнати недійсним Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарт СА» (нової редакції) 2017 року, який затверджено протоколом загальних зборів учасників за № 1 від 28.12.2017 року; скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарт СА» від 29.12.2017 року номер запису 9001130; зобов'язати державного реєстратора юридичних осіб і фізичних осіб підприємців Луцької міської ради, у якого на обліку перебуває реєстраційна справа, повернути реєстраційну справу ТОВ «Фарт СА» та інші документи за попереднім місцезнаходженням.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що існує реальна загроза щодо відчуження майна юридичної особи або корпоративних прав чи проведення повторних незаконних загальних зборів, що може призвести до негативних наслідків або доведення підприємства до банкрутства.

Як зазначає заявник, після подання позову товариство (ОСОБА_1) може ініціювати повторні (позачергові) загальні збори з метою усунення позивача з учасників шляхом виключення щодо нього відомостей з реєстру або подання інших недостовірних відомостей.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal у. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

У відповідності із ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Пунктами 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011р. роз'яснено про те, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову шляхом подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачеві вчиняти певні дії, а також забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників (акціонерів) юридичної особи.

Відповідно до п.п. 6.5., 6.6., 6.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4 заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників (акціонерів) юридичної особи.

Господарським судам слід виходити із законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов'язані з предметом спору

Враховуючи викладене, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні рішення у випадку задоволення позову.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

Оцінивши обставини, викладені заявником в заяві про забезпечення позову, враховуючи предмет та підстави заявленого позову, заявником не обґрунтовано, яким чином заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань будь-які дії (державну реєстрацію) щодо ТзОВ «Фарт СА» пов'язані з предметом заявленого позову та не доведено, яким чином невжиття такого заходу утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у справі про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства, визнання недійсним Статуту, скасування державної реєстрації змін до установчих документів, зобов'язання державного реєстратора вчинити певні дії, або ж чи спроможні ці заходи забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У заяві заявник лише припускає, що після подання позову ТзОВ «Фарт СА» може ініціювати повторні (позачергові) загальні збори з метою усунення позивача з учасників шляхом виключення щодо нього відомостей з реєстру або подання інших недостовірних відомостей.

Жодних доказів, які б підтверджували таке припущення, заявником не подано.

Саме по собі посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази, не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги (чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову), ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для задоволення заяви та вжиття заходів до забезпечення позову на підставі ст.137 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 136, 137, 138, 139, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

у х в а л и в:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань будь-які дії (державну реєстрацію) щодо ТзОВ «Фарт СА».

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку і строки встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту ухвали: 27.12.2018.

Суддя І. О. Якушева