ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/2961/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від 24.09.2018

у складі колегії суддів: Антоніка С.Г. (головуючого), Іванова О.Г., Дарміна М.О.

та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

від 31.07.2018

у складі судді: Бондарєва Е.М.

у справі № 904/2961/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "Західтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради

про стягнення 85 724,94 грн пені, 105 825,56 грн інфляційних втрат та 15 577,84 грн 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання,-

ВСТАНОВИВ:

1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною

заявою від 15.06.2018 № 14/4-810 про стягнення з Дочірнього підприємства "Західтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради 207 128,34 грн, з яких: 85 724,94 грн - пеня, 15 577,84 грн - 3 % річних; 105 825,56 грн - інфляційні втрати у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2497/14-БО-4 в частині своєчасної оплати за природний газ отриманий на загальну суму 9 561 862,95 грн.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції

2. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі № 904/2961/18 в задоволені позову відмовлено.

3. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Дніпропетровського апеляційного господарського суду, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги.

4. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 у справі № 904/2961/18 апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі № 904/2961/18 залишено без змін.

5. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

5.1. Між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем) та Дочірнім підприємством "Західтеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2497/14-БО-4 (далі - Договір) та додаткові угоди до нього.

5.2. За умовами п. 1.1 Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору.

5.3. Відповідно до пункту 1.2. Договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

5.4. Згідно з п. 2.1 Договору, постачальник передає споживачу в період з 01 січня 2014 по 31 грудня 2014 газ обсягом до 2 209,663 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів визначених в графіку, що міститься в Договорі (а.с. 16).

5.5. Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (п. 3.1. Договору).

5.6. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3. Договору).

5.7. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4 Договору).

5.8. Ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ) (п. 5.1. Договору).

5.9. Ціна за 1000 куб. м природного газу, з урахуванням додаткової угоди № 3 від 13.06.2014, становить 4 724,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 5 185,18 грн, крім того ПДВ - 20 % - 1 037,04 грн, всього з ПДВ - 6 222,22 грн (п. 5.2. Договору).

5.10. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. Договору).

5.11. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

5.12. Відповідно до п. 6.4 Договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу погашається неустойка; у третю чергу погашається основна сума боргу.

5.13. Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печаткам сторін, діє в частині передачі газу

до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 Договору).

5.14. В подальшому між сторонами підписувались додаткові угоди до договору, якими змінювалась ціна газу шляхом внесення змін до пункту 5.2 статті 5 Договору (Додаткові угоди № 1 від 28.04.2014, № 2 від 27.05.2014, № 3 від 13.06.2014, № 4 від 24.09.2014, № 5 від 11.11.2014, № 6 від 12.12.2014).

5.15. На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 9 561 862,95 грн, що підтверджується актами приймання-передачі, належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 29-40).

5.16. Згідно пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

5.17. Разом з тим, відповідач за отриманий природний газ своєчасно не розрахувався, допустивши порушення умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2497/14-БО-4 в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ, у зв'язку із чим позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення 207 128,34 грн, з яких: 85 724,94 грн - пеня; 15 577,84 грн - 3 % річні; 105 825,56 грн - інфляційні втрати.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

6. 12.10.2018 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось через Центральний апеляційний господарський суд до Верховного Суду із касаційною скаргою № 14/4-1314 від 05.10.2018 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі № 904/2961/18, підтвердженням чого є відтиск календарного штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/2961/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 05.11.2018.

8. Ухвалою Верховного Суд від 08.11.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 904/2961/18 за касаційною скаргою ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 14/4-1314 від 05.10.2018 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018; розгляд касаційної скарги призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

9. Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційного суду, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, відшкодувати понесені ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" судові витрати за рахунок відповідача.

10. На думку скаржника, оскаржувані судові рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, на підтвердження своєї позиції скаржник наводить наступні доводи.

10.1. Судами попередніх інстанцій неправомірно застосовано норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон) до спірних правовідносин, оскільки виходячи з аналізу статей 1-3 Закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості (що включає в себе у тому числі і списання заборгованості) є теплопостачальні і теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру, водночас матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії, тому застосування частини 3 статті 7 Закону є неправомірним. Аналогічні правові позиції викладено у постановах Вищого господарського суду України, зокрема у справах № 910/15010/16, № 910/16766/13, № 914/2851/16, № 922/1110/15, № 908/3125/16, № 912/3303/16, № 927/1442/15, № 910/15873/13, № 917/348/16, № 911/3951/16.

10.2. На думку скаржника, Верховний Суд у справі № 908/3211/16, у подібних правовідносинах щодо застосування частини 3 статті 7 Закону, дійшов висновку про те, що однією з обов'язкових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів Закону є включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії. Отже, вказані в постанові Верховного Суду висновки, в силу положень статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є обов'язковими під час розгляду цієї справи та від яких (за загальним правилом) колегія суддів під час розгляду аналогічних справ відступати не повинна.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

11. До Верховного Суду від учасників справи не надходили відзиви на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

12. Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

13. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

14. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

15. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, предметом спору у даній справі є матеріально правові вимоги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" до Дочірнього підприємства "Західтеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради про стягнення 85 724,94 грн пені, 15 577,84 грн 3 % річних та 105 825,56 грн інфляційних втрат у зв'язку з порушенням з боку відповідача умов Договору в частині вчасного проведення розрахунків за поставлений природний газ.

16. Водночас, як вірно зазначено господарськими судами, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон від 03.10.2016 № 1730-VI), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

17. Відповідно до приписів статті 1 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

18. Згідно зі статтею 2 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

19. Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, згідно статті 3 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.

20. За приписами частини першої статті 5 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

21. На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.

22. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

23. Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом від 03.10.2016 № 1730-VIII; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

24. Водночас, частиною 3 статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

25. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

26. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

27. Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв'язку з припиненням зобов'язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.

28. Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, на момент набрання чинності Закону України від 03.10.2016 № 1730-VIII заборгованість відповідача за спожиті енергоносії була погашена (до 30.11.2016).

29. Таким чином, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірних висновків про те, що заявлені до стягнення пеня, 3 % річних та втрати від інфляції, нараховані позивачем у зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, який використовувався виключно для виробництва теплової енергії, і така заборгованість погашена відповідачем до набрання чинності Законом України від 03.10.2016 № 1730-VIII, підлягають списанню відповідно до вимог статті 7 вказаного Закону, а виконання даної норми (списання санкцій) не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

30. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 905/403/17, від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16.

31. Отже, доводи касаційної скарги, зазначені в пункті 10.1. цієї постанови є необґрунтованими та спростовуються встановленими фактичними обставинами справи та правомірними висновками судів першої та апеляційної інстанції, з якими погоджується колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

32. Щодо аргументу касаційної скарги, зазначеного в пункті 10.2. цієї постанови, колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне зазначити, що в постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 відсутній висновок щодо необхідності включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а зазначення у цій постанові про включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості є наведенням фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, а не правовою позицією Верховного Суду про необхідність включення підприємства до вказаного реєстру для застосування частини 3 статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.

33. Водночас, частина 3 статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII є нормою прямої дії, застосування якої не потребує включення підприємства до вказаного реєстру.

34. З огляду на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками господарських судів першої та апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, тоді як доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду.

35. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

36. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

37. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

38. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

39. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідають.

40. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

41. Вказані вимоги судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних постанови та рішення були дотримані.

42. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі № 904/2961/18 залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі № 904/2961/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко