ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. Справа№ 925/1453/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

при секретарі Ярмак О.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 20 грудня 2018 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 08.02.2017 (повне рішення складено 13.02.2017)

у справі №925/1453/16 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Дашуківські бентоніти»

про визнання недійсним договору поставки №К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.02.2018 у справі №925/1453/16 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове, яким позов задовольнити. Мотивуючи свої вимоги тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржуване рішення прийнято із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає судом першої інстанції при вирішенні спору не було враховано ту обставину, що оспорюваний договір було підписано представником відповідача (генеральним директором ОСОБА_2.) з перевищенням наданих йому Статутом повноважень та без погодження (згоди) Зборів учасників товариства. Крім того, подані позивачем документи не є належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України подальшого схвалення правочину, а будь-яких належних доказів схвалення в подальшому оспорюваного правочину - не існує. Крім того, апелянт вважає, що в матеріалах справи відсутні докази реальної поставки товару, судом першої інстанції всупереч приписів ст. 30 Господарського процесуального кодексу України було викликано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для дачі пояснень та безпідставно прийнято їх пояснення по суті спору, а також безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань про призначення у справі судово-почеркознавчої та технічної експертизи документів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її вимог, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08 червня 2017 року у справі № 925/1453/16 (головуючий суддя Станік С.Р., судді Куксов В.В., Майданевич А.Г.) апеляційну скаргу ПАТ «Дашуківські бентоніти» на рішення Господарського суду Черкаської області від 08 лютого 2017 року у справі №925/1453/16 - задоволено, рішення Господарського суду Черкаської області від 08 лютого 2017 року у справі № 925/1453/16 - скасовано і прийнято нове рішення, яким позов задоволено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №925/1453/16 (головуючий суддя - Берднік І.С., судді - Мішенко І.С., Суховий В.Г.) касаційну скаргу ТОВ "ТК «Дашуківські бентоніти» задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі №925/1453/16 скасовано, справу № 925/1453/16 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного господарського суду, та направляючи справу на новий розгляд до цього ж суду, суд касаційної інстанції зазначив наступне:

Апеляційний суд, задовольняючи позов, послався на те, що внаслідок укладення відповідачем оспорюваного договору порушені права та охоронювані інтереси позивача стосовно здійснення господарської діяльності у порядку, встановленому чинним законодавством, і дотримання правил господарського обороту всіма його учасниками. Водночас, суд апеляційної інстанції не зазначив, у чому саме полягає порушення прав саме позивача внаслідок перевищення повноважень представником контрагента за договором.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним оспорюваного договору з підстав фіктивності оспорюваного правочину, суд апеляційної інстанції вказав тільки на недоведеність таких вимог, однак не надав належної правової оцінки доводам позивача про те, що:

- на час складання акта звірки взаємних розрахунків (станом на 26.09.2016) між сторонами за період з 01.01.2016 по 26.09.2016 від імені ПАТ "Дашуківські бентоніти" цей акт було підписано особою (ОСОБА_3.), яка відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не була керівником і підписантом документів від імені позивача та не мала жодного відношення до підприємства;

- специфікації та видаткові накладні, складання яких передбачено умовами оспорюваного договору, підписано колишніми посадовими особами як ПАТ "Дашуківські бентоніти", так і ТОВ "ТК "Дашуківські бентоніти", іншою датою, ніж зазначено в цих документах, з метою штучного створення та безпідставного стягнення заборгованості за цим договором, у зв'язку з чим позивачем заявлялося клопотання про призначення судової технічної експертизи, яке залишилося без задоволення;

- з копії оспорюваного договору, примірник якого отримано позивачем з матеріалів справи № 823/867/16 про стягнення заборгованості за цим договором, та копії екземпляру цього ж договору, долученого до справи відповідачем, простежується неоднаковість виконання підпису від імені ОСОБА_3;

- відсутність доказів фактичного транспортування товарів за цим договором на склад позивача відповідно до обов'язку ТОВ "ТК "Дашуківські бентоніти" як постачальника та прийняття цього товару матеріально відповідальною особою, що прямо передбачено умовами договору, зокрема, на думку позивача, саме товарно-транспортні накладні в сукупності з видатковими накладними вказують про реальність господарської операції, однак відповідачем відповідних доказів не надано.

Відповідно до частини першої статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 липня 2018 року, апеляційна скарга ПАТ «Дашуківські бентоніти» у справі № 925/1453/16 передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Буравльов С.І., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 у справі №925/1453/16 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Дашуківські бентоніти» на рішення Господарського суду Черкаської області від 08 лютого 2017 року у справі № 925/1453/16 та призначено до розгляду на 31.07.2018.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2018, у зв'язку з перебуванням судді Буравльова С.І., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, для розгляду справи № 925/1453/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Сітайло Л.Г., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 у справі №925/1453/16 апеляційну скаргу ПАТ «Дашуківські бентоніти» на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.02.2017 у справі № 925/1453/16 - прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Сітайло Л.Г., Кропивна Л.В. та призначено до розгляду на 11.09.2018.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2018, в зв'язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, для розгляду справи № 925/1453/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти» на рішення Господарського суду Черкаської області від 08 лютого 2017 року у справі № 925/1453/16 - прийняти до свого провадження; розгляд апеляційної скарги відбудеться 11.09.2018.

В судових засідання від 11.09.2018 та 25.09.2018 оголошувались перерви на 25.09.2018 та 17.10.2018 відповідно.

30.07.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручити ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа». На вирішення експертів поставити наступні питання:

1) Чи виконано підписи від імені Голови правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» ОСОБА_3, зображення яких міститься на:

- екземплярі договору поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015 з відміткою «Екземпляр ПАТ «Дашуківські бентоніти»,

- екземплярі договору поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015, наданого ТОВ «ТК «Дашуківські бентоніти» (а.с. 157-160), специфікації№ 59 від 13.10.2015, специфікації № 60 від 16.10.2015,специфікації № 61 від 19.10.2015, специфікації № 62 від 16.10.2015.

- довіреності №17 від 27.02.2015, виданої на ім'я ОСОБА_5,

однією особою?

2) Чи виконано підписи від імені Голови правління ПАТ «Дашуківські бентоніти» ОСОБА_3, зображення яких містяться на вищеперерахованих документах, самим ОСОБА_3 або іншою особою?

30.07.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача також надійшло клопотання про призначення судової технічної експертизи документів, проведення якої доручити ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа». На вирішення експертів поставити наступні питання:

1) чи відповідає час виготовлення двох екземплярів Договору поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015, укладеного між ТОВ «Торгова компанія «Дашуківські бентоніти» та ПАТ «Дашуківські бентоніти» (з відміткою на одному з них «екземпляр ПАТ «Дашуківські бентоніти»), додатків до вказаного договору у виді специфікацій № 59 від 13.10.2015, № 60 від 16.10.2015, № 61 від 19.10.2015, № 62 від 16.10.2015; видаткових накладних № 188 від 19.10.2015, № 189 від 22.10.2015, № 190 від 22.10.2015, № 191 від 23.10.2015 та довіреності № 17 від 27.02.2015, виданої на ім'я ОСОБА_5, вказаним у них датам, або ж їх виготовлено пізніше (у інший період часу)?

2) у який період часу виготовлено два екземпляри Договору поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015, укладеного між ТОВ «Торгова компанія «Дашуківські бентоніти» та ПАТ «Дашуківські бентоніти» (з відміткою на одному з них «екземпляр ПАТ «Дашуківські бентоніти»); специфікації № 59 від 13.10.2015, № 60 від 16.10.2015, №61 від 19.10.2015, №62 від 16.10.2015; видаткові накладні № 188 від 19.10.2015, № 189 від 22.10.2015, № 190 від 22.10.2015, № 191 від 23.10.2015 та довіреність № 17 від 27.02.2015, видана на ім'я ОСОБА_5?

3) у який період часу були виконані підписи на двох екземплярах Договору поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015, укладеного між ТОВ «Торгова компанія «Дашуківські бентоніти» та ПАТ «Дашуківські бентоніти» (з відміткою на одному з них «екземпляр ПАТ «Дашуківські бентоніти»); специфікаціях № 59 від 13.10.2015, № 60 від 16.10.2015, № 61 від 19.10.2015, № 62 від 16.10.2015 та довіреності № 17 від 27.02.2015, від імені ОСОБА_3 та від імені ОСОБА_2?

4) чи в один період часу виконані реквізити (текст, підписи, печатки) двох екземплярів Договору поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015, укладеного між ТОВ «Торгова компанія «Дашуківські бентоніти» та ПАТ «Дашуківські бентоніти» (з відміткою на одному з них «екземпляр ПАТ «Дашуківські бентоніти»); додатків до даного Договору у виді специфікацій № 59 від 13.10.2015, № 60 від 16.10.2015, № 61 від 19.10.2015, № 62 від 16.10.2015; видаткових накладних № 188 від 19.10.2015, № 189 від 22.10.2015, № 190 від 22.10.2015, № 191 від 23.10.2015 та довіреності № 17 від 27.02.2015, виданої на ім'я ОСОБА_5?

В подальшому, указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №925/1453/16 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №925/1453/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Тищенко А.І.; судді -Михальська Ю.Б., Скрипка І.М.

Ухвалою північного апеляційного господарського суду від 25.10.2018 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду на 22.11.2018.

Ухвалою від 22.11.2018 розгляд справи було відкладено на 20.12.2018.

У судових засіданнях представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити та визнати недійсним договір поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Дашуківські бентоніти» та Публічним акціонерним товариством «Дашуківські бентоніти». Крім того, представник апелянта підтримав, подані раніше клопотання про призначення судових почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів.

У судове засідання 20.12.2018 представник відповідача не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №563 (вх.. №09.2-04/13073/18 від 04.12.2018).

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, повідомленого належним чином про час та місце розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника позивача, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

27.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" (постачальник), в особі генерального директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, та Публічним акціонерним товариством "Дашуківські бентоніти" (покупець) в особі голови правління ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, було укладено договір поставки № К-ТК-02-0227/2 (далі - Договір), у відповідності до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати у встановлений термін у власність покупця сировину та матеріали (далі - продукція), а покупець зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її в порядку і на умовах, передбачених у даному Договорі.

Найменування, стандарти, технічні умови і ціна на продукцію, що поставляється за даним Договором, визначаються сторонами у специфікаціях (додатки до даного Договору, що є його невід'ємною частиною) (п. 1.2. договору).

Пунктами 3.1., 3.2. договору передбачено, що поставка продукції за даним договором здійснюється постачальником на умовах визначених у відповідній специфікації. продукція за даним договором поставляється партіями за погодженням з покупцем.

Відповідно до п. 3.5. договору постачальник зобов'язується надавати покупцю разом із продукцією видаткову накладну, податкову накладну, сертифікат якості (відповідності) на продукцію (копія завірена печаткою) якщо необхідно.

Згідно з п.п. 4.1., 4.2. договору ціна одиниці продукції визначається постачальником за узгодженням з покупцем і вказується в специфікації (додаток до даного договору) у національній валюті України. Ціна відповідної партії продукції визначається на основі видаткових накладних на продукцію, що підтверджують кількість фактично прийнятої покупцем продукції, поставленої постачальником згідно з даним договором.

Відповідно до п. 5.1 договору оплата продукції за даним договором здійснюється покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 (дев'яноста) робочих днів з моменту отримання продукції та підписання видаткових накладних.

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється покупцем у місці поставки, зазначеному у п. 3.1. даного договору на підставі всіх документів перерахованих у п. 3.9.1.-3.9.3. даного договору.

Даний Договір набирає законної сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 13.11 Договору).

На виконання умов договору між сторонами були укладені додатки до вказаного договору у вигляді специфікацій:- специфікації № 59 від 13.10.2015 (а.с. 13, том І); - специфікації № 60 від 16.10.2015 (а.с. 14, том І); - специфікації № 61 від 19.10.2015 (а.с. 15, том І); - специфікації № 62 від 16.10.2015 (а.с. 16, том І).

Відповідно до зазначених специфікацій постачальником передається у власність покупця наступна продукція: -сода кальцинована марка Б Польща (код НОМЕР_1) у кількості 20,000 тон, загальною вартістю з ПДВ 170 347,44 грн.; -сода кальцинована марка Б Польща (код НОМЕР_1) у кількості 20,000 тон, загальною вартістю з ПДВ 171 352,56 грн.; -м'який контейнер разовий із п/п тканини (МКР-1,0) 150*235 см (75*75*140 см об'єм заповнення), 2 ручки + п/е вкладка (1550*2600*0,1) + тасьма + кишеня + дно "зірка" у кількості 1000,000 шт., загальною вартістю з ПДВ 128 976,00 грн.; -дизельне пальне у кількості 4730,000 л, загальною вартістю з ПДВ 79 861,32 грн.

Спір у даній справі виник з приводу того, що на думку позивача, договір поставки від імені відповідача було укладено його керівником з перевищенням повноважень. Свої твердження позивач обґрунтовує тим, що договір поставки та специфікації до вказаного договору були підписані зі сторони постачальника ОСОБА_2, який обіймав посаду генерального директора відповідача, але уповноважуючих документів на підписання договору поставки від імені відповідача у договорі поставки не вказано. Крім того, за твердженнями позивача, п.п. 6.3.2, 6.2.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" згідно яких, генеральний директор Товариства за погодженням із вищим органом товариства здійснює від імені товариства будь-які дії щодо укладення як на території України, так і за кордоном, будь-яких угод, договорів (контрактів). Вищим органом товариства є збори учасників товариства. Відтак, погодження зборів учасників на час укладення спірного договору у керівника відповідача не було, у зв'язку з чим оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог в цій частині, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими, відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своїм юридичним змістом укладений між сторонами договір є договором поставки та відповідає ст. 712 Цивільного кодексу України про те, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Ч. 1 ст. 2 ЦК України передбачено, що юридична особа є учасником цивільних відносин.

У ч. 2 ст. 80 ЦК України зазначено, що юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочини юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Тобто, законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як підтверджено матеріалами справи, після укладення Договору, сторонами підписувались специфікації № 59, № 60, № 61, № 62, а на підтвердження здійснення поставки товару сторонами підписано видаткові накладні № 188 від 19.10.2015, № 189 від 22.10.2015, № 190 від 22.10.2015, № 191 від 23.10.2015.

Дані обставини свідчать про наступне схвалення в розумінні статті 241 ЦК України відповідачем оспорюваного договору.

Підтвердженням схвалення оспорюваного договору також можна вважати звернення ТОВ «ТК «Дашуківські бентоніти» до Господарського суду Черкаської області з позовом до ПАТ «Дашуківські бентоніти» про стягнення заборгованості за Договором поставки №К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 906/100/17 та від 12.06.2018 у справі № 927/976/17 зроблено висновок, що якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент укладення оспорюваного правочину, Статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" діяв в редакції, затвердженій загальними зборами учасників 19.11.2012, державна реєстрація якого проведена 27.11.2012 (далі - Статут).

Так, Статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" містив наступні положення:

- управлінням товариством здійснюють: збори учасників товариства, генеральний директор товариства, ревізійна комісія (п.6.1);

- вищим органом управління є збори учасників товариства (п. п. 6.2.1 п. 6.2);

- генеральний директор товариства обирається загальними борами учасників товариства та їм підпорядковується (п. 6.3.1 п. 6.3)

- генеральний директор товариства за погодженням з вищим органом товариства здійснює від імені товариства будь-які дії щодо укладення як на території України, так і за кордоном будь-яких угод, договорів (контрактів) (п.п. 6.3.2 п. 6.3).

Водночас, з оспорюваного договору вбачається, що він укладений від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" генеральним директором ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту.

Таким чином, враховуючи висновки Верховного суду України, викладені у постановах від 20.02.2018 у справі № 906/100/17 та від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, судова колегія вважає, що в момент укладення оспорюваного договору позивач був обізнаний про визначені статутом відповідача обмеження повноважень генерального директора ТОВ «ТК «Дашуківські бентоніти».

З огляду на викладене, у позові про визнання недійсним договору з тих підстав, що договір від імені відповідача було укладено його керівником з перевищенням повноважень, слід відмовити.

Окремою підставою визнання недійсним договору поставки позивач вказав фіктивність цього договору, тобто укладення його без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, зокрема, без наміру реальної поставки продукції, передбаченої цим договором. Позивач вважає, що це підтверджується відсутністю поставленої продукції у відповідача, неналежним оформленням ним товарно-супровідних документів та існуючим тривалим конфліктом між колишнім і нинішнім керівництвом ПАТ "Дашуківські бентоніти". При цьому колишній керівник ОСОБА_6 нібито має намір створити штучну заборгованість для підприємства позивача з метою ініціювання проти нього справи про банкрутство.

З приводу даної підстави визнання оспорюваного договору недійсним судова колегія зазначає таке.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як зазначалось вище, за приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі.

В обґрунтування фіктивності оспорюваного правочину позивач вказує на відсутність поставленої продукції у відповідача, неналежним оформленням товарно-супровідних документів та існуючим тривалим конфліктом між колишнім і нинішнім керівництвом ПАТ "Дашуківські бентоніти". При цьому колишній керівник ОСОБА_3 нібито має намір створити штучну заборгованість для підприємства-позивача з метою ініціювання проти нього справи про банкрутство.

На підставі вказаного позивач стверджував про те, що оспорюваний договір поставки не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1, 2 ст. 234 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Якщо на виконання правочину було передано майно такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

На думку суду, таких доказів відсутності наміру в обох сторін спірного договору створити правові наслідки за цим договором, позивач у справу не надав.

Крім того, судом встановлено обставини здійснення поставки товару за спірним договором.

Нормами чинного законодавства, що для підтвердження належно здійсненої поставки товару за договором відповідачу слід надати інші чи додаткові документи, ніж сторонами були оформлені на виконання спірного договору, позивачем не доведено. Та не надано.

Судом першої інстанції правомірно враховано, що товар, який поставлявся відповідачем позивачу за спірним договором є товаром, який використовується у виробничій діяльності позивача і придбавається постійно. Зокрема, судом прийнято до уваги пояснення ОСОБА_3 (а.с. 98, том 2) про те, що при виробництві ливарних, бурових порошків, глини модифікованої використовується кальцинована сода для проведення активації грудкового бентоніту і забезпечення проведення хімічної реакції, що розкриває властивості бентоніту.

Крім того, у судовому засіданні, що відбулось у Господарському суді Черкаської області 08.02.2018, особи, які підписали спірний договір як керівники обох сторін (ОСОБА_2 та ОСОБА_3.) надали власноручні письмові (а.с. 97, 98 том 2) пояснення, в яких підтвердили, що їх підписи на всіх документах до договору поставки № К-ТК-02-0227/2 від 27.02.2015 між Публічним акціонерним товариством "Дашуківські бентоніти" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Дашуківські бентоніти" є дійсними, зроблені ними власноручно, жодних намірів щодо фіктивності спірного правочину у них не було, а сам правочин виконано.

Судова колегія також звертає увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Позивачем не надано доказів звернення до суду про стягнення з генерального директора збитків, заподіяних укладенням спірного договору поставки.

В основу рішення також не можуть бути покладені лише доводи представника позивача про те, що цей договір є наслідком конфлікту між колишнім і нинішнім керівництвом ПАТ "Дашуківські бентоніти" і договір та документи щодо його виконання складені лише для того, щоб створити штучну заборгованість у позивача та порушити проти нього справу про банкрутство.

Доказів на доведення цього у справі немає, а судове рішення не може базуватися на припущеннях.

За сукупністю наявних у справі доказів про виконання спірного договору, суд не може стверджувати, що всі ці документи є фіктивними і кимось навмисно оформлялися протягом тривалого часу лише для створення позивачу штучної фінансової заборгованості.

Крім того, доводи позивача стосовно вчинення оспорюваного правочину за змовою колишнього керівника та керівництва відповідача з метою доведення підприємства позивача до банкрутства не можуть свідчити про фіктивність такого договору в розмінні статті 234 ЦК України.

Відтак, судова колегія не вбачає у спірному договорі поставки від 27.02.2015 ознак фіктивності, умисел в обох сторін на укладення фіктивного правочину позивачем не доведений.

З цих підстав суд вважає, що позивач не довів і своє порушене право, для захисту якого слід визнавати недійсним спірний договір.

Стосовно клопотань позивача про призначення у справі судових експертиз (почеркознавчої та технічної експертизи документів), судова колегія зазначає наступне.

Відповідно частини 1 статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 104 ГПК України).

Зокрема, суд звертає увагу на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У зв'язку із наданням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснень про те, що саме ними особисто проставлені підписи від імені керівників позивача та відповідача на спірному договорі та на всіх документах, які підтверджують його виконання, суд першої інстанції відхилив клопотання позивача про призначення у справі почеркознавчої експертизи підписів цих осіб.

У суду також немає обґрунтованих матеріалами справи підстав вважати, що спірний договір та всі наявні у справі документи щодо його виконання виготовлялися заднім числом і виключно з метою створення штучної заборгованості для ПАТ "Дашуківські бентоніти".

З системного аналізу положень ст.ст. 76, 77 ГПК України слідує, що належність та допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Суд вважає, що у справі достатньо доказів для прийняття рішення і без проведення будь-яких експертиз.

Крім того, судова колегія зазначає, що встановлення обставин підробки документів (про дослідження яких просить позивач) не призведе до визнання такого правочину недійсним з підстав його фіктивності в розумінні статті 234 ЦК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. В свою чергу, при вирішенні спору у справі №925/1453/16 в контексті спірних правовідносин сторін спеціальні знання не є необхідними, у зв'язку з чим потреба у призначенні судової експертизи - відсутня.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивач не довів суду ні порушення його прав, ні наявності підстав для визнання спірного договору недійсним через перевищення повноважень керівника відповідача при його підписанні або через фіктивність договору, тому позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області від 08.02.2017 у справі № 925/1453/16 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 267, 270, 273, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти» на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.02.2017 у справі № 925/1453/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області 08.02.2017 у справі № 925/1453/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1453/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст складено: 29.12.2018

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б.Михальська

І.М. Скрипка