РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.12.2018Справа № 910/12484/18

за первісним позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерра»

про визнання недійсним договору поставки № 1116-ДЄ від 04.01.2018 та стягнення

1.128.000,00 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерра»

до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго»

про стягнення 928.602,24 грн.

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача за п/п Мегріш Є.Я., довіреність № 144 від 10.10.2017

від відповідача за п/п Демченко М.М., ордер серії КС № 329426 від 12.10.2018

Суть спору :

18.09.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерра» про визнання договору поставки № 1116-ДЭ від 04.01.2018 неукладеним та стягнення 1.128.000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі проведених відкритих конкурсних торгів на закупівлю, між сторонами укладено договір № 1116-ДЭ від 04.01.2018. Предметом закупівлі є хімічна рідина, яка дозволяла б знизити рівень механічного недоспалювання палива та підвищити температуру факела у топці котла. Відповідно до висновку експерта № 16/18 встановлено, що додаток який поставляється відповідачем, не відповідає якісним показникам та не забезпечує досягнення результатів, заявлених позивачем у вимогах технічного завдання. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду з вимогою визнати договір поставки № 1116-ДЭ від 04.01.2018 недійсним та стягнути з відповідача 1.128.000,00 грн. понесених позивачем збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 відкрито провадження у справі № 910/12484/18 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.10.2018.

Позивачем 12.10.2018 до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю направити представника в судове засідання, який має приймати участь в іншому судовому процесі.

В підготовчому засіданні 16.10.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, про оголошення перерви до 08.11.2018.

Відповідачем 17.10.2018 до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує повністю посилаючись на те, що договір укладено за наслідками відкритих конкурсних торгів на закупівлю товару. Відповідач направив свою конкурсну пропозицію, яка була вивчена позивачем на предмет відповідностей конкурсній документації. Якщо у замовника торгів була необхідність в отриманні додаткових документів, чому, керуючись п. 16 конкурсної документації останній не звернувся до ТОВ «Катерра» за наданням таких документів та/або за підтвердженням інформації, наданої в конкурсній пропозиції. В той самий час, 04.01.2018 за результатами відкритих конкурсних торгів на закупівлю товару, між сторонами укладено договір поставки № 1116-ДЭ. У січні 2018 року ТОВ «Катерра» здійснило поставку добавки технологічної до вуглеводневого палива «KATWILL», що підтверджується видатковою накладною № РН-0000002 від 09.01.2018 та видатковою накладною № РН-0000003 від 17.01.2018. Вказані поставки були оплачені АТ «ДТЕК Дніпроенерго» вчасно та в повному обсязі. Лише щодо поставки 05.02.2018 згідно видаткової накладної № РН-0000004 від 05.02.2018 у позивача виникли сумніви щодо технічних, якісних, кількісних та інших характеристик. Жодного листа та/або претензії від АТ «ДТЕК Дніпроенерго» щодо невідповідності будь-яких технічних, якісних, кількісних та інших характеристик тим, що були заявлені у договорі та Специфікації до нього ТОВ «Катерра» не отримувало. Наразі існує боргу за поставкою від 05.02.2018, у зв'язку з чим відповідач неодноразово звертався до позивача, однак позивач борг не погасив. Відповідач вважає, що вимоги позивача є безпідставними та мають штучний характер. Висновок на який посилається позивач здійснений на замовлення іншої особи, а не позивача, не відповідає вимогам для його складання, а тому не є належним доказом. Сплачені позивачем кошти в сумі 1.128.000,00 грн. не є збитками, оскільки перераховані на виконання умов договору.

17.10.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерра» надійшла зустрічна позовна заява з вимогами до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення 928.602,24 грн., з яких: 864.000,00 грн. боргу за поставлений товар, 43.200,00 грн. неустойки, 10.253,09 грн. інфляційних втрат та 11.149,15 грн. - 3% річних.

Вимоги мотивовані тим, що на виконання договору № 1116-ДЭ від 04.01.2018 позивачем згідно видаткової накладної № РН-0000004 від 05.02.2018 поставлено відповідачу товар на суму 864.000,00 грн. За умовами п. 5.4 договору оплата здійснюється на 90 (дев'яностий) календарний день з дати поставки на підставі отриманого рахунку. Позивачем було виставлено відповідачу рахунок № РФ-0000004 від 05.02.2018 на суму 864.000,00 грн., який мав бути оплачений до 06.05.2018 включно. На неодноразові звернення позивача до відповідача здійснити оплату товару, відповідач відповідей не надав та борг не сплатив. За неналежне виконання грошового зобов'язання позивачем відповідно до п. 6.7 договору нараховано пеню та відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерра» для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/12484/18 та об'єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

Відповідачем за зустрічним позовом 08.11.2018 до суду подано відзив, відповідно до якого проти позову заперечує повністю посилаючись на те, що укладенню договору передувало проведення процедури відкритих конкурсних торгів на закупівлю товару. За вимогами конкурсної документації предмет закупівлі мав відповідати вимогам технічного завдання. Предметом закупівлі був специфічний товар, який передбачав конкретні вимоги до його властивостей, характеристик, безпосередньо пов'язаних з метою його використання та ефектом, результатами такого використання, який, у свою чергу, повинен забезпечувати досягнення певних показників роботи обладнання ТЕС. Відповідач вважає, що надані позивачем до конкурсної пропозиції довідка та пояснювальна записка мали суто формальний характер, адже містили нічим не підкріплене підтвердження того, що предмет закупівлі відповідає вимогам відповідача, але не містили жодного опису технічних, якісних, кількісних та інших характеристик товару як передбачала конкурсна документація. В грудні проведені торги щодо закупівлі додатку, за результатами яких укладено договір. У ході здійснення планових спостережень за роботою обладнання при використанні додатку виникли сумніви щодо його ефективності та доцільності його використання. Відповідно до протоколу засідання технічної ради КрТЕС № 042/2018 з питання застосування присадки «КАТWILL» при спалюванні вугілля від 02.05.2018 Технічною радою КрТЕС прийнято рішення про відмову в застосуванні присадки на блоках у зв'язку з відсутністю відчутного впливу на показники роботи обладнання; відсутністю доцільності з огляду на спалюванні суміші вугілля. У липні 2018 року отримано висновок експерта № 16/18 за результатами проведення експертного дослідження додатку, за результатами якого встановлено невідповідність хімічного складу додатку вимогам технічних умов. Отже додаток, який поставлявся відповідачем не відповідав якісним показникам, заявленим позивачем. Вважає, що отримавши результати дослідження відповідач мав всі підстави призупинити виконання зобов'язань щодо сплати сумнівного додатку. Більш того, позивач за зустрічним позовом сам же й підтверджує, що відповідач за зустрічним позовом виконував усі свої зобов'язання за договором від 04.01.2018 у повному обсязі, що вказує на те, що покупець є сумлінним платником за своїми договірними зобов'язаннями, не мав і не має на меті ухилятися від здійснення оплат, безпідставно порушувати свої зобов'язання.

Позивачем за первісним позовом 08.11.2018 до суду подано клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, з метою визначення характеристик об'єкту постачання, його якісних показників, відповідності хімічного складу заявленим вимогам технічного завдання.

Відповідачем за зустрічним позовом 08.11.2018 до суду подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/12484/18 до прийняття та набрання законної сили рішенням Центрального апеляційного господарського суду по справі № 908/1693/18 посилаючись на те що, позивач за зустрічним позовом - ТОВ «Катерра», звернувся до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором поставки № 1116- ДЭ від 04.01.2018 у розмірі 864.000,00 грн., а також штрафних санкцій. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.10.2018 у справі № 908/1693/18 позовну заяву залишено без розгляду. АТ «ДТЕК Дніпроенерго» подало апеляційну скаргу на вказану ухвалу до Центрального апеляційного господарського суду, що може потягти за собою поновлення провадження у справі № 908/1693/18 до цього самого відповідача АТ «ДТЕК Дніпроенерго» з тим самим предметом та з тих самих підстав. Таким чином, від вирішення Центральним апеляційним господарським судом справи № 908/1693/18 за апеляційною скаргою на ухвалу про залишення позовної заяви ТОВ «Катерра» без розгляду, прямо залежить вирішення Господарським судом міста Києва питання щодо правомірності прийняття розгляду зустрічного позову ТОВ «Катерра» у справі № 910/ 12484/10.

Позивачем за первісним позовом 08.11.2018 до суду подано клопотання про витребування доказів.

В судовому засіданні 08.11.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, з огляду на наступне

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення суду, який розглядає іншу справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Дані обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи та не можуть бути встановлені господарським судом самостійно.

Враховуючи матеріали справи, мотиви клопотання та положення ст.ст. 73-79 Господарського процесуального кодексу України, суд не вбачає підстав та доцільності для його задоволення, з огляду на те, що результати апеляційного розгляду справи № 908/1693/18 не є обставиною, яка свідчить про неможливість розгляду даної справи та встановлення певних обставин у даній справі.

В підготовчому засіданні 08.11.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, про часткове задоволення клопотання позивача за первісним позовом про витребування доказів та зобов'язано ТОВ «Катерра» подати суду оригінали (для огляду) та копії (для залучення до матеріалів справи) документів, які підтверджують виконання ТОВ «Катерра» п. 4.3 договору.

В підготовчому засіданні 08.11.2018 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 22.11.2018.

Відповідачем за первісним позовом 22.11.2018 до суду подано клопотання про долучення документів.

Відповідачем за первісним позовом 22.11.2018 до суду було подано заяву про виключення з числа наданих АТ «ДТЕК Дніпроенерго» доказів висновок за результатами проведення експертного дослідження № 16/18 від 08.07.2018.

В підготовчому засіданні 22.11.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, про відмову в задоволенні клопотання позивача за первісним позовом про призначення судової товарознавчої експертизи.

В підготовчому засіданні 22.11.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.12.2018.

Позивачем за первісним позовом 06.12.2018 до суду подано клопотання про витребування документів.

В судовому засіданні 06.12.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, про відмову в задоволенні клопотання позивача за первісним позовом про витребування доказів, з огляду на наступне

За приписами ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частинами 2, 3 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Суд розглянувши заявлене клопотання відмовив в його задоволенні оскільки воно не відповідає вимогам ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, зокрема заявником не подано належних доказів вжиття заходів щодо отримання зазначених в клопотанні документів та неможливості їх отримання. Документи, які просить витребувати позивач, не підтвердять обставини, що мають значення для вирішення даного спору.

В судовому засіданні 06.12.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 18.12.2018.

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні 18.12.2018 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні 18.12.2018 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні 18.12.2018 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач за зустрічним позовом в судовому засіданні 18.12.2018 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 18.12.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За наслідками проведення процедури відкритих конкурсних торгів на закупівлю товару 04.01.2018 між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпроенерго» (покупець, позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Катерра» (постачальник, відповідач за первісним позовом) було укладено договір поставки № 1116- ДЭ (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення «Добавка технологічний до вуглеводневого палива «KATWILL» (в подальшому - продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами у договорі та в специфікаціях, що є невід'ємними частинами договору.

Спір за первісним позовом виник внаслідок того, що відповідачем за договором поставлено продукцію, яка не відповідає хімічному складу вимог технічних умов, тобто не відповідає якісним показникам, заявленим відповідачем. Позивач заперечує дійсність договору з огляду на укладення його внаслідок обману відповідача, а тому вважає, що договір має бути визнано недійсним. Також позивач просить стягнути 1.128.000,00 грн. збитків, що є витратами позивача по сплаті неякісної продукції.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8.1 договору даний договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2018, а в частині виконання зобов'язань - до повного виконання сторонами грошових зобов'язань.

Згідно з п. 1.2 договору покупець зобов'язується прийняти і оплатити продукцію, що поставляється в його власність продукцію відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору продукція надходить партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яке супроводжується одним документом про якість та/або одним з товаросупровідних документів.

Відповідно до п. 4.2 договору умови поставки продукції - DDP, згідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов і застережень, що містяться в цьому договорі та / або відповідних специфікаціях до договору. Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору, постачальник несе всі витрати, пов'язані з постачанням продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки. У випадках, коли сторонами в специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємини сторін будуть регулюватися положеннями, погодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Згідно з п. 2.2 договору приймання продукції здійснюється на підставі фактичних даних якості і кількості у відповідності із звичаями ділового обороту. Під звичаями ділового обороту сторони розуміють перевірку виконання постачальником умов даного договору у відношенні кількості, асортименту, якості, комплектності, тари і/або огортки продукції у відповідності з «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості» затвердженої постановою Госарбітражу при Раді Міністрів СССР від 15.06.1965 № П-6 (зі змінами та доповненнями) та «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості» затвердженої постановою Госарбітражу при Раді Міністрів СССР від 25.04.1966 № П-7 (зі змінами та доповненнями), в частині, що не суперечить умовам даного договору.

Згідно п. 2.6 договору продукція приймається покупцем на підставі даних:

по кількості - у відповідності з фактичною кількістю продукції, поставленої в узгоджене місце призначення поставки;

по якості - у відповідності з якісними показниками, зазначеними у сертифікаті якості заводу - виробника, паспорті, а також у відповідності з технічними характеристиками та іншими додатковими вимогами до даної продукції, обумовленими сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору.

Як зазначає постачальник та не заперечує покупець за даним договором згідно видаткових накладних № РН-00000002 від 09.01.2018 та № РН-00000003 від 17.01.2018 постачальником вже було поставлено позивачу продукцію, яка була вчасно та в повному обсязі оплачена покупцем.

В подальшому згідно видаткової накладної № РН-0000004 від 05.02.2018 постачальником поставлено покупцю продукцію - добавку технологічну до вуглеводневого палива «KATWILL» у кількості 720 літрів загальною вартістю 864.000,00 грн.

Згідно п. 2.8 договору якщо за результатами проведеного вхідного контролю при прийманні продукції по кількості, якості, асортименту, комплектності покупцем виявлена не відповідність даним, зазначеним в товаросупровідних документах, сертифікатах якості заводу-виробника, паспорті, або додатковим умовам до даної продукції обумовленими сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору, іншої документації, що визначає кількісні та якісні характеристики продукції, покупець зобов'язується викликати постачальника шляхом направлення телеграми в адрес постачальника, та /або факсу та/або електронного листа для спільного приймання продукції.

Пунктом 2.9 договору визначено, що постачальник зобов'язаний направити свого повноваженого представника (представників) для участі в прийманні продукції по кількості, якості, асортименту, комплектності та для підписання акту невідповідності.

Відповідно до п. 2.10 договору в акті невідповідності (кількості, якості, асортименту, комплектності) зазначається:

номер, дата даного договору, дата специфікації за якою здійснювалась поставка продукції;

найменування, заводський номер продукції;

дата поставки, також зазначення товаросупровідних документів;

опис виявлених невідповідностей (кількості, якості, асортименту, комплектності);

місце та дата огляду продукції;

склад комісії;

висновки комісії;

інші відомості на розсуд комісії;

підписи всіх членів комісії.

При неявці представника постачальника протягом 48 (сорока восьми) годин з моменту направлення виклику від покупця для прийняття участі в обстеженні виявлених невідповідностей/недоліків і складання акту невідповідності, приймання продукції за кількістю, якістю, асортименту, комплектності, здійснюється покупцем в односторонньому порядку шляхом складання та підписання відповідного акту невідповідності. В даному випадку, покупець зобов'язується направити акт невідповідності постачальнику протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати його підписання по електронній пошті, з відправкою оригіналу поштою. Даний акт невідповідності є обов'язковим для виконання постачальником (п. 2.11 договору).

Відповідно до п. 2.12 договору у разі якщо в результаті приймання продукції буде встановлено, що фактичні показники кількості і/або якості та/або асортименту і/або комплектність не відповідають даним, зазначеним в товаросопровідній документації, сертифікаті якості заводу-виробника, паспорті, ТУ або іншої документації, передбаченої для виду продукції що поставляється, а також в разі поставки постачальником продукції, не узгодженою сторонами у відповідних специфікаціях до договору, покупець має право:

відмовитися від прийняття продукції і оплати її вартості, а в разі здійснення попередньої оплати продукції, вимагати повернення сплачених грошових коштів. Повернення грошових коштів має бути повернуто постачальником протягом 10 (десяти) календарних днів з дати відправлення покупцем письмової вимоги постачальника;

на заміну продукції;

прийняти продукцію зі зменшенням її ціни, в залежності від показників невідповідності якості та/або кількості і/або асортименту і/або комплектності продукції.

Повернення продукції здійснюється в порядку, передбаченому в п. 2.5. цього договору, при наявності попередньої оплати в розмірі витрат, пов'язаних з поверненням продукції.

Постачальник зобов'язується за свій рахунок провести заміну неякісної продукції і/або провести допоставку якої бракує і/або некомплектної продукції, а також замінити частину продукції, яка не відповідає асортименту, протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту складання/підписання акту невідповідності, якщо інший термін не визначено сторонами в акті невідповідності (п. 2.13 договору).

Згідно з п. 2.14 договору при наявності розбіжностей про причини невідповідності продукції вимогам щодо якості, будь-яка із сторін має право залучити для вирішення спору експертну організацію, що має право на проведення досліджень даного виду продукції, висновок якої про якість є остаточним і обов'язковим для виконання сторонами.

Продукція згідно видаткової накладної від 05.02.2018 прийнята позивачем без зауважень. Доказів того, що в подальшому, як це передбачено умовами договору, складено акт невідповідності цієї продукції не подано.

Позивач зазначає, що в ході здійснення планових спостережень за роботою обладнання зафіксовано неефективність отриманої продукції, та відповідно до протоколу засідання технічної ради ДТЕК Криворізька ТЕС № 042/2018 з питання застосування присадки «KATWILL» при спалюванні вугілля від 02.05.2018 прийнято рішення припинити застосування присадки «KATWILL» на блоках, у зв'язку з відсутністю відчутного впливу на основні показники роботи устаткування; відсутністю доцільності з огляду на спалюванні суміші вугілля; відсутністю вхідного контролю присадки через те що вона є ноу-хау виробника присадки.

Позивач в якості доказів невідповідності продукції якісним показникам, заявленим позивачем в конкурсній документації подано висновок експерта № 16/18 від 08.07.2018, який не приймається судом до уваги, оскільки

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім'я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Поданий позивачем висновок № 16/18 від 08.07.2018 складений за заявою ТОВ «Бізнес сек'юріті груп» від 29.03.2018, тобто не на замовлення учасників справи.

Наданий висновок підписаний ОСОБА_4, який згідно інформації з картки атестованого судового експерта спеціалізувався на товарознавчих (в т.ч. автотоварознавчих) експертизах, проте його останнє свідоцтво експерта є недійсним з 30.05.2012, у зв'язку із закінченням терміну його дії.

У висновку не зазначено коли, де, ким (прізвище, ім'я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи. Також не зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настанням відповідних наслідків.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що умови договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» при вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Позивачем належними засобами доказування не доведено, що: поставлена йому за договором продукція є неякісною; що відповідач під час укладення спірного договору ввів позивача в оману; наявність умислу в діях відповідача.

Слід відзначити, що претензій щодо якості поставленої продукції після перших двох партій у позивача не виникло та позивач не піднімав питання про наявність обману під час укладення договору.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання недійсним договору № 1116-ДЄ від 04.01.2018 відсутні.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафна санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

З огляду на положення статті 224 Господарського кодексу України, статей 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем в якості доказів понесення збитків в сумі 1.128.000,00 грн. подано платіжні доручення № від 19.04.2018 та № від 19.04.2018.

З платіжного доручення № від 19.04.2018 вбачається, що позивачем перераховано на рахунок відповідача 576.000,00 грн. за добавку згідно договору № 116-ДЄ від 04.01.2018 та рахунку № СФ-0000003 від 17.01.2018.

Проте з платіжного доручення № від 19.04.2018 вбачається, що кошти в сумі 552.000,00 грн. перераховані на рахунок Концерну «Союзенерго» та в призначенні платежу вказано «за запчастини до димососу згідно договору № 1173-ДЄ від 09.03.2018».

Суд не погоджується з твердженнями позивача, що сума в розмірі 1.128.000,00 грн. є збитками позивача, які мали місце внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем за договором.

Отже, позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача та понесеними позивачем збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 1.128.000,00 грн. збитків є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Суд розглянувши клопотання позивача за первісним позовом про призначення експертизи відзначає наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Суд приходить до висновку, що для вирішення даного спору не потребується використання спеціальних знань, оскільки питання, поставлені заявником на вирішення експерта, стосуються виконання умов договору та дотримання процедури приймання передачі продукції передбаченою укладеною сторонами угоди, ані як не дотримання сторонами договору в момент укладення угоди норм діючого законодавства України.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Щодо зустрічного позову

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманої згідно видаткової накладної № РН-0000004 від 05.02.2018 продукції повністю не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Згідно з п. 1.2 договору покупець зобов'язується прийняти і оплатити продукцію, що поставляється в його власність продукцію відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору продукція надходить партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яке супроводжується одним документом про якість та/або одним з товаросупровідних документів.

Відповідно до п. 4.2 договору умови поставки продукції - DDP, згідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов і застережень, що містяться в цьому договорі та / або відповідних специфікаціях до договору. Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору, постачальник несе всі витрати, пов'язані з постачанням продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки. У випадках, коли сторонами в специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємини сторін будуть регулюватися положеннями, погодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Матеріали справи свідчать, що постачальник поставив, а покупець отримав згідно видаткової накладної № РН-0000004 від 05.02.2018 добавку технологічну до вуглеводневого палива «KATWILL» у кількості 720 літрів загальною вартістю 864.000,00 грн.

Згідно п. 5.4 договору, розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 90 (дев'яностий) календарний день з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором вартість поставленої продукції у визначений строк не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 864.000,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 864.000,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриману продукцію не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6.7 договору у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати за отриману продукцію.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті поставленої продукції відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача, становить 43.200,00 грн. (5% від суми 864.000,00 грн.)

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 43.200,00 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті отриманого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 10.253,09 грн. інфляційних втрат та 11.149,15 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо стягнення з відповідача 10.253,09 грн. інфляційних втрат та 11.149,15 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерра» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні первісного позову Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» відмовити повністю.

2. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерра» задовольнити повністю.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерра» (03142, м. Київ, вул. Крижановського, 4, офіс 4, ) 864.000 (вісімсот шістдесят чотири тисячі) грн. 00 коп. боргу за поставлену продукцію, 43.200 (сорок три тисячі двісті) грн. 00 коп. пені, 10.253 (десять тисяч двісті п'ятдесят три) грн. 09 коп. інфляційних втрат, 11.149 (одинадцять тисяч сто сорок дев'ять) грн. 15 коп. - 3% річних, 13.929 (тринадцять тисяч дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 03 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 22.12.2018.

СуддяВ.В. Сівакова