УХВАЛА

м. Київ

27.12.2018Справа № 910/16491/18

Суддя Якименко М.М., розглянувши

позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газотурбінні технології"

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Росава-Брок"

про звернення стягнення на предмет застави

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газотурбінні технології" (відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Росава-Брок" (відповідач 2) з вимогами про звернення стягнення на предмети застави, а саме просить суд:

в рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла за договором про мультивалютну кредитну лінію № 915м-01-04 від 19.11.2004 року та договором про відновлювальну кредитну лінію № 1481-13 від 22.10.2013 року із змінами та доповненнями, укладеними між Публічним акціонерним товариством "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" та Приватним акціонерним товариством "Готель "Салют", в розмірі 1 069 900 844,76 грн., звернути стягнення на Предмети застави:

за договором застави акцій №3689А/0215 від 27.02.2015 року, укладеним з заставодавцем - Товариством з обмеженою повідальністю "Росава-Брок" ... шляхом проведення публічних торгів за початковою ціною, узгодженою сторонами в договорі застави в сумі 768 000 000,00 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви без розгляду з наступних підстав.

Так, судовий захист прав суб'єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб'єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Як зазанчено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного позову є вимоги Публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" про звернення стягнення на предмети застави по двома договорам застави, укладеними між позивачем як заставодержателем та відповідачами 1 та 2 як заставодавцями в рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла за двома кредитними договорами із змінами та доповненнями, які укладені між позивачем (банк) та риватним акціонерним товариством "Готель "Салют" (позичальник, третя особа).

Тобто позивачем в межах даного позову об'єднано вимоги до двох відповідачів про звернення стягнення на предмети застави за двома договорами застави шляхом проведення публічних торгів за початковою ціною, узгодженою сторонами у відповідному договорі застави.

Таким чином, для встановлення фактичних обставин справи, судом має бути досліджено окремо кожний з двох кредитних договорів (про мультивалютну кредитну лінію та відновлювальну кредитну лінію) із змінами та доповненнями, встановлено неналежність (чи належність) виконання їх умов позичальником та у зв'язку з цим - наявність (чи відсутність) підстав для звернення стягнення на предмет застави окремо за кожним з двох договорів застави, при цьому судом мають бути оцінені всі докази для дослідження наявності чи відсутності підстав звернення стягнення на предмет застави окремо за кожним з двох договорів застави.

Суд зазначає, що передумови об'єднання позовних вимог визначені ч.1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні вимоги.

Об'єднанням позовів забезпечується правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об'єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об'єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

При цьому сам факт наявності правовідносин в одному складі учасників, подібність умов укладених правочинів та документів, які мають бути доказами на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, та спільний спосіб захисту жодним чином не унеможливлює вирішення питання щодо наявності правових підстав для звернення стягнення на предмети застави окремо по кожному з двох договорів застави.

Навіть у випадку коли позивач правомірно об'єднав вимоги, пов'язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що об'єднання таких вимог у позовній заяві та одночасний їх розгляд перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, належній, ретельній оцінці доказів, що має ґрунтуватися на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що, в свою чергу, призведе до суттєвого утруднення правильного і своєчасного вирішення господарського спору.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Підстав для застосування положень ст. 173 ГПК України судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню заявнику без розгляду для роз'єднання позовних вимог.

Позивачу роз'яснюється, що згідно ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 164, п. 2 ч. 5 ст. 174, ст.ст. 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" і додані до неї документи повернути заявнику.

Ухвала набрала законної сили 27.12.2018 та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя М.М. Якименко