РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2018Справа № 910/7702/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

Представники:

від позивача Волинський А.В. (за дов.)

від відповідача Бабій Х.М. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач відмовився визнавати вимоги позивача та вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Відповідач позовні вимоги відхилив повністю. Відповідач стверджує, що заява про визнання вимог кредиторів була подана неуповноваженою особою, і до заяви було додано неналежним чином засвідчену копію постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017.

Під час розгляду справи відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі, яке відхилено, з приводу чого винесена окрема ухвала.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 19.10.2015 у справі № 905/1775/15, ухвалено стягнути з державного підприємства «Донецька залізниця» на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором № ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 6 960 965,52 доларів США, поточної заборгованості по сплаті відсотків в сумі 54 066,68 доларів США, простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 546 674,21 доларів США, судовий збір в сумі 71 909,32 гривень. На виконання вказаного рішення видані відповідні судові накази.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.08.2016 у справі № 905/1775/15 замінено Державне підприємство «Донецька залізниця» на його правонаступника - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.2016 по справі № 905/1775/15 скасовано, у задоволенні заяви державного підприємства «Донецька залізниця» про заміну боржника відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2017 постанову суду апеляційної інстанції від 08.11.2016 скасовано, ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.2016 залишено без змін.

18.01.2017 з банківських рахунків публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» були списані кошти в сумі 7 561 706,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2017 року становило 208 928 384,39 гривень, та виконавчий збір в розмірі 756 190,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2017 року становило 20 892 838,33 гривень.

Постановою Верховного Суду України від 21.06.2017 постанову Вищого господарського суду України від 11.01.2017 у справі № 905/1775/15 скасовано, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 залишено в силі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 01.06.2018, в порядку повороту виконання рішення суду вирішено стягнути з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» кошти в сумі 206 680 341,81 гривень (еквівалент 7 561 706,74 дол. США станом на 24.01.2017). На виконання вказаного рішення був виданий судовий наказ.

26.02.2018 та 28.02.2018 позивач направив на адресу відповідача заяви, у яких просив визнати його кредитором за заборгованістю відповідача в розмірі 206 680 341,81 гривень. Заяви біли підписані ОСОБА_3 як представником публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». До заяв були додані: копія довіреності від 22.12.2017, видана публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» за № ц/3-04/215-17 представнику ОСОБА_3; роздрукована за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень копія постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017; оригінал наказу Господарського суду Донецької області від 30.11.2017, згідно з яким в порядку повороту виконання рішення суду стягнути з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» кошти в сумі 206 680 341,81 гривень (еквівалент 7 561 706,74 доларів США станом на 24.01.2017).

Листом вих. № 14628 від 04.04.2018 відповідач повідомив позивачу про відмову в задоволенні заяв про визнання вимог кредитора від 26.02.2018 та 28.02.2018 у зв'язку з тим, що прикладена копія постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017 була неналежним чином засвідчена та не мала відмітки суду про дату набрання рішенням суду законної сили, оригінал виконавчого документа надійшов не від виконавчої служби, а від позивача, за текстом довіреності від 22.12.2017 № ц/3-04/215-17 представник ОСОБА_3 не наділений повноваженнями на подання та підписання від імені позивача заяв про кредиторські вимоги.

У відповідності зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Підпунктом 1 пункту 1 розділу VII Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 № 3711 (далі - Положення), встановлено, що підставами для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, є рішення суду, яке набрало законної сили (у тому числі рішення судів, які набрали законної сили після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторів, визначеного статтею 49 Закону).

Відповідно до підпункту 12 пункту 1 розділу VII Положення, внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється на підставі заяви кредитора про кредиторські вимоги до банку, додатком до якої в обов'язковому порядку має бути копія рішення суду, належним чином засвідчена, з відміткою суду про дату набрання рішенням суду законної сили. Підставою для звернення щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів є оригінал виконавчого листа, що надсилається до уповноваженої особи Фонду відповідно до вимог частини четвертої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із закінченням виконавчого провадження на підставі прийнятого Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Застосовуючи до спірних правовідносин вказані норми, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Згідно з пунктом 12 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 р. N 740, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), суди надсилають адміністраторові Реєстру копії всіх судових рішень виключно в електронній формі із застосуванням автоматизованої системи документообігу суду з використанням електронного цифрового підпису, що передує видачі копії судового рішення.

Відомості про дату набрання законної сили судовим рішенням надсилаються до Реєстру не пізніше наступного дня після набрання чинності таким рішенням (пункт 14 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень).

Єдиний державний реєстр судових рішень є державним ресурсом, який містить тексти судових рішень, підписаних суддями за допомогою електронного цифрового підпису, та відомості про дати набрання ними законної сили, надіслані судами. Інформація, отримана із цього державного реєстру, є офіційною та відкритою. З огляду на це, надіслана відповідачем серед додатків до заяв про визнання вимог кредитора копія постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017, роздрукованої за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень з зазначенням дати набрання нею законної сили, є належною копією, яка не потребує засвідчення, і відсутність іншої копії не є достатньою підставою для відхилення заяв про визнання вимог кредитора.

У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» зазначено таке: «Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р., Report of Judgments and Decisijns 1997-II, с. 510, п. 40)».

У тексті довіреності від 22.12.2017, виданої позивачем за № ц/3-04/215-17 представнику ОСОБА_3 зазначено, що публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» цією довіреністю уповноважує начальника відділу взаємодії з органами Державної виконавчої служби Юридичного департаменту публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_3 представляти інтереси довірителя в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, перед юридичними та фізичними особами у відносинах, що прямо пов'язані з судовим розглядом справ за участю довірителя, в тому числі подавати та отримувати документи (їх копії).

Використання позивачем у довіреності від 22.12.2017 словосполучення «в тому числі» свідчить, що, вступаючи в правовідносини з юридичними особами представник за цією довіреністю може не лише подавати та отримувати документи (їх копії), а і вчиняти інші дії, якщо вони прямо пов'язані з судовим розглядом. Правовідносини, які виникли при вирішенні питання щодо визнання вимог кредитора, прямо пов'язані з розглядом справи № 905/1775/15 та ухваленими у ній судовими рішеннями.

Враховуючи зазначене, суд не погоджується з доводами відповідача, що на підставі довіреності від 22.12.2017 № ц/3-04/215-17 представник ОСОБА_3 не наділений повноваженнями на подання та підписання від імені публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заяв про визнання вимог кредитора.

Суд відхиляє аргументи відповідача, що оригінал судового наказу має надходити до боржника з виконавчої служби, оскільки це правило розповсюджується лише на випадки, коли виконавче провадження було відкрите до відкликання банківської ліцензії. У разі отримання стягувачем виконавчого документа після відкликання банківської ліцензії банку-боржника приписи пункту 4 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язують державного виконавця повертати стягувачу виконавчий документ, де боржником є банк, щодо якого Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію.

Отже, за досліджених обставин, відповідач, отримавши від позивача заяви про визнання вимог кредитора від 26.02.2018 та 28.02.2018 з додатками, зобов'язаний був внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги в частині зобов'язання вчинити дії.

В той же час, визнання дій протиправними є обставиною, яка встановлюється при вирішенні питання щодо зобов'язання вчинити дії, тобто обставиною, яка є предметом доказування при вирішення спору при право цивільне, і не може бути самостійним предметом позову. З огляду на це, ця вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладає на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» задовольнити частково.

Зобов'язати публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (вул. В'ячеслава Чорновола, 25, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 36470620) включити суму кредиторських вимог публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 40075815) у розмірі 206 680 341 (двісті шість мільйонів шістсот вісімдесят тисяч триста сорок одна) гривень 81 копійок до реєстру акцептованих вимог публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», якими акцептувати кредиторські вимоги публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у розмірі 206 680 341 (двісті шість мільйонів шістсот вісімдесят тисяч триста сорок одна) гривень 81 копійок.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Повний текст рішення складено 28.12.2018.

Суддя С. А. Ковтун