ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

28 грудня 2018 року Справа № 915/1851/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю БОРСАН (01133, м. Київ, вул. Щорса, 31) про забезпечення позову,

особи, що можуть отримати статус учасника справи:

відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (55235, Миколаївська область, Первомайський район, с. Чаусове Друге, вул. Миру, 26),

без виклику учасників справи.

Суть спору:

26 грудня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю БОРСАН, разом із позовною заявою б/н від 20.12.2018 (вх. № 17632/18 від 26.12.2018) про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором поставки № 20170724 від 24.07.2017 у розмірі 216685,14 грн., звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою б/н і б/д (вх. № 17656/18 від 26.12.2018) про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно відповідача, що належить йому на праві власності, на наступні автотранспортні засоби:

- ЗАЗ LANOS, 2010 року, дата реєстрації 19.07.2016 року, обєм двигуна 14988;

- ЗАЗ 210994-20, 2008 року, дата реєстрації 01.09.2017 року, обєм двигуна 1596;

- VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1997 року, дата реєстрації 12.09.2017 року, обєм двигуна 1896;

- ЗАЗ 21104, 2006 року, дата реєстрації 22.08.2012 року, обєм двигуна 1596.

За правилами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву відповідно до приписів § 1 глави 5 та глави 10 Розділу І Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновків про відмову у забезпеченні позову, виходячи з такого:

Відповідно до приписів статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У даному випадку заявник звернувся із заявою про забезпечення позову одночасно з предявленням позову, але до відкриття провадження у справі.

Виходячи з прохальної частини позову, його предметом виступають майнові вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості внаслідок порушення останнім договірних зобов'язань по своєчасній оплаті поставленого товару за договором поставки № 20170724 від 24.07.2017.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник стверджує, що ФОП ОСОБА_1 жодного разу не сплатив коштів за поставлений товар протягом останніх семи місяців. При цьому, 21.11.2018 заявник направив боржнику вимогу про виконання грошового зобовязання, якою просив у семиденний строк від дня її отримання сплатити заборгованість за договором у розмірі 167172,22 грн. ФОП ОСОБА_1 27.11.2018 отримав вказану вимогу, проте, станом на даний час ні відповіді на вказану вимогу, ні дій спрямованих на її виконання останнім вчинено не було.

Згідно отриманих заявником відомостей (інформаційна довідка МВС), за ФОП ОСОБА_1 зареєстровано наступні автотранспортні засоби:

- ЗАЗ LANOS, 2010 року, дата реєстрації 19.07.2016, обєм двигуна 1498;

- ВАЗ 210994-20, 2008 року, дата реєстрації 01.09.2017, обєм двигуна 1596;

- VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1997 року, дата реєстрації 12.09.2017, обєм двигуна 1896;

- ВАЗ 21104, 2006 року, дата реєстрації 22.08.2012, обєм двигуна 1596.

Враховуючи неналежне виконання боржником умов укладеного договору, оскільки до цього часу останній не здійснив жодної оплати за поставлений товар, зважаючи на виявлене ФОП ОСОБА_1 небажання розраховуватись за поставлений товар, а також беручи до уваги те, що боржник жодним чином не позбавлений можливості відчуження майна, що належить йому на праві приватної власності, яке в подальшому може бути використане в якості задоволення позовних вимог, у заявника виникає необхідність для вжиття судом такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно боржника, з метою захисту власних майнових інтересів, оскільки сума стягнення для заявника є значною.

Як вказує заявник, вартість автотранспортих засобів, що зареєстровані за боржником згідно довідки МВС, не може бути значною, оскільки рік їх випуску варіюється з 1997 по 2010 роки, та відповідно, на думку заявника, обраний ним спосіб забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами.

Згідно зі статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За правилами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності з частинами 1 та 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п. 3 ч. 1 ст. 139 ГПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обовязковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів сторонніх осіб.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у Особи на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення Особою дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення Особи від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Враховуючи наведене, заявник, обравши такий захід забезпечення позову як арешт рухомого майна, взагалі не довів суду наявності зв'язку між цим конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги (стягнення грошових коштів), а також не надав суду доказів, які б свідчили, по-перше, про адекватність обраного заходу забезпечення позову (співвідношення ціни позову з вартістю майна, на яке заявник вимагає накласти арешт), а по-друге, про відсутність безпосередньо грошових коштів у боржника або можливість їх зменшення на момент виконання рішення, а саме по собі посилання позивача на усно висловлене небажання боржника виконувати взяті на себе договірні зобовязання не вказують на ухилення фізичної особи-підприємця від виконання саме судового рішення.

Таким чином, за вищенаведених обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви ТОВ БОРСАН б/н і б/д (вх. № 17656/18 від 26.12.2018) про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю БОРСАН б/н і б/д (вх. № 17656/18 від 26.12.2018) про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Смородінова