ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. Справа№ 910/10404/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника апелянта згідно протоколу судового засідання від 19.12.2018

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська Фабрика "Квітень"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018

у справі №910/10404/18 (суддя - Босий В.П.)

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська Фабрика "Квітень"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз"

про стягнення 191 660,67 грн.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кондитерська Фабрика "Квітень" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз" про стягнення 191 660,67 грн.

Позовні вимоги про стягнення попередньої оплати обґрунтовано тим, що позивачем було оплачено вартість природного газу згідно договору на постачання природного газу №Г17/05-14 від 17.05.2017, а відповідачем належним чином зобов'язання по поставці газу не виконано, в зв'язку з чим позивач просить повернути на його користь суму попередньої оплати у розмірі 191 660,67 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив.

03.09.2018 до суду від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову, в якій позивач змінив підстави для стягнення з відповідача суми попередньої оплати, виключивши посилання на приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оскільки заява позивача відповідала вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, вона була прийнята судом першої інстанції для подальшого розгляду.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у задоволенні позову відмовлено повністю. Справа визнана судом першої інстанції у порядку п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України як малозначна справа та розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем відповідно до вимог статті 112 Цивільного кодексу України та з урахуванням приписів частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, обраний не вірний спосіб захисту, оскільки жодна норма цивільного законодавства не вимагає додаткового звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості до звернення з позовом про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу боржника.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

06.11.2018 позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Києва від 27.09.2018 у справ №910/10404/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська Фабрика "Квітень" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/10404/18, надано відповідачу строк протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду своїх міркувань щодо можливості залучення до справи доказів, долучених позивачем до апеляційної скарги, але не пізніше 23.11.2018, повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 19.12.2018.

У зв'язку з участю судді Суліма В.В. у позачерговому з'їзді суддів України, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2018, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська Фабрика «Квітень» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/10404/18 до провадження (з повторним проведенням підготовчих дій) у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

В судове засідання 19.12.2018 з'явились представники позивача, відповідач до судового засідання не з'явився, своїх представників не направив, про час та місце судового засідання повідомлено належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення вх. №09.2.04/8729/18 від 26.11.2018.

Відзив надано суду в порядку ст. 263 ГПК України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз" заперечує на прийнятті доказів долучених до апеляційної скарги та залученні їх до матеріалів справи.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд неповно з'ясував обставин справи, що мають значення для справи, а також не було з'ясовано той факт (не було можливості надити документі, оскільки відзив надійшов 28.09.2018, але вже 02.10.2018 було отримано рішення по справі), що позивач звертався до Відповідача з заявою про визнання грошових вимог Кредитора від 27.03.2018 № К-2018-000082 (копії відповідних документів додаються), жодних повідомлень про результати розгляду вказаної заяви про визнання кредиторських вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитерська Фабрика «Квітень» не отримувало. Виходячи з цього, судом було прийнято до уваги лише доводи відповідача, що є грубим порушенням норм діючого законодавства України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду прийнято на підставі ч.3 ст.269 ГПК Украіни та закінчено підготовчі дії.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в них доводів

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд неповно з'ясував обставин справи, що мають значення для справи, а також не було з'ясовано той факт (не було можливості надити документі, оскільки відзив надійшов 28.09.2018, але вже 02.10.2018 було отримано рішення по справі), що позивач звертався до Відповідача з заявою про визнання грошових вимог Кредитора від 27.03.2018 № К-2018-000082 (копії відповідних документів додаються), жодних повідомлень про результати розгляду вказаної заяви про визнання кредиторських вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитерська Фабрика «Квітень» не отримувало. Виходячи з цього, судом було прийнято до уваги лише доводи відповідача, що є грубим порушенням норм діючого законодавства України.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Кондитерська Фабрика "Квітень" зазначає, що в нього був відсутній фактичний час для надання своїх додаткових пояснень на «відзив уточненої позовної заяви» відповідача, що також є порушення норм процесуального права Позивача, а також ст. 184 ГПК України та ухвали суду від 08.08.2018 про відкриття провадження у справі, де зазначено, що строк для надання відповіді на відзив складає 5 днів з дня його отримання.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз" зазначає, що у зв'язку з припиненням діяльності Товариства шляхом ліквідації за рішенням учасника та призначення ліквідатора у відповідності до чинного законодавства до відповідача застосовується спеціальний порядок стягнення з нього заборгованості, а саме пред'явлення кредиторських вимог, які повинні бути акцептовані та виплачуватися в чітко визначеному законодавством порядку черговості.

Відповідач вказує, що йому стало відомо про існування листа № К-2018-000082 від 27.03.2018 лише з апеляційної скарги, сам лист не був отриманий, а позивачем жодним чином не підтверджено факт отримання листа відповідачем.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз" у своєму відзиві зазначає, що віно ніяким чином не ухиляється від своїх обов'язків як кредитора та проводить ліквідаційну процедуру у чітко визначеному законом порядку. Також вказує про неможливість відшкодування заявленої апелянтом суми у зв'язку з ліквідацією Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтагаз».

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

17.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КФ "Квітень" (споживач) був укладений договір на постачання природного газу №Г17/05-14, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передавати (поставляти) у власність споживачу природний газ, а споживач зобов'язується оплачувати вартість прийнятого обсягу газу на умовах цього договору.

За змістом п. 3.3 договору кількість газу, поставленого споживачу, закріплюється щомісячними актами приймання-передачі газу, в яких визначається фактичний обсяг спожитого газу і які підписуються повноважними представниками постачальника і споживача. Підстави для підписання акту приймання-передачі газу між постачальником та споживачем є підписаний акт прийому-передачі послуг з транспортування газу повноважними особами споживача та підприємства, що здійснювало транспортування та облік газу для споживача.

Згідно з п. 4.2 договору кількість газу, яка поставляється споживачу, визначається шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла обліку, що встановлений на межі балансової належності споживача, у відповідності до вимог чинного законодавства та закріплюється щомісячними актами приймання-передачі газу, в яких зазначається фактичний обсяг спожитого газу і які підписуються повноважними представниками постачальника і споживача.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами наступним способом: не пізніше останніх п'яти календарних днів місяця, що передує звітному періоду (місяцю) постачання (споживання) газу, споживач сплачує на рахунок постачальника 100% від загальної вартості газу, який запланований до постачання у звітному періоді (місяці) постачання (споживання) газу.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що кошти, які надлишково надійшли від споживача, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості по даному договору.

На виконання умов договору позивачем було перераховано на рахунок відповідача в якості оплати за природний газ грошові кошти на загальну суму 2 192 950,26 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №3831 від 30.05.2017, №4685 від 29.06.2017, №5648 від 28.07.2017, №6386 від 29.08.2017 та №7143 від 25.09.2017.

Відповідачем було поставлено на користь позивача природний газ на загальну суму 2 001 289,59 грн, за наслідками чого між сторонами підписані акти прийому передачі природного газу №9 від 30.06.2017, №14 від 31.07.2017, №24 від 31.08.2017, №38 від 30.09.2017 та №54 від 31.10.2017.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи, а саме: платіжним дорученням №3831 від 30.05.2017, №4685 від 29.06.2017, №5648 від 28.07.2017, №6386 від 29.08.2017 та №7143 від 25.09.2017 підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача вартості природного газу у розмірі 2 001 289,59 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем у період з червня по жовтень 2017 року було поставлено на користь позивача природний газ на загальну суму 2 001 289,59 грн, за наслідками чого між сторонами підписані наступні акти прийому передачі природного газу: №9 від 30.06.2017, №14 від 31.07.2017, №24 від 31.08.2017, №38 від 30.09.2017 та №54 від 31.10.2017.

Актом звірки взаємних розрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КФ "Квітень" за Договором від 31.10.2017 сторонами погоджено, що за позивачем рахується сума переплати у розмірі 191 660,67 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Листами №К-2017-000217 від 12.12.2017 та №К-2017-000229 від 24.12.2017 позивач звертався до відповідача з вимогою повернути суму надмірно зарахованих грошових коштів у розмірі 191 660,67 грн, на яку відповідачем не було здійснено поставку природного газу.

Більш того, згідно частини 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані).

Тобто, у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/45382/17.

Таким чином, у відповідача виникло грошове зобов'язання по поверненню позивачу передоплати у розмірі 191 660,67 грн, а строк його виконання настав.

З огляду на викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "КФ "Квітень" звернулося до суду із даним позовом на захист своїх порушених відповідачем прав (як кредитор).

Проте, рішенням засновників (учасників) Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз" за №05/02/18 від 05.02.2018 було вирішено припинити діяльність Товариства шляхом ліквідації за рішенням учасника та призначено ліквідатора Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України, юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Відповідно до ст. 105 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Таким чином, кожна вимога кредитора має бути розглянута та прийняте рішення, яке надсилається кредитору.

Згідно з ч. 8 ст. 111 Цивільного кодексу України, ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз" з 05.02.2018 перебуває у стані припинення.

Приписами ст. 112 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги. Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Тобто, з моменту початку ліквідаційної процедури юридичної особи, вимоги кредиторів задовольняються у порядку черговості, визначеної ст. 112 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд зазначає, що з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства") Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Конвенцією визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту прав Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ "Квітень" у даному випадку була б вимога про зобов'язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог, а не про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз" грошових коштів.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що позивач звертався до відповідача з заявою про визнання грошових вимог Кредитора від 27.03.2018 № К-2018-000082 (докази чого додано та долучено доматеріалів справи), але жодних повідомлень про результати розгляду вказаної заяви про визнання кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська Фабрика «Квітень» не отримувало, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ "Квітень" з вимогою та позовом про стягнення заборгованості до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз" не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз".

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №924/478/16, яка в силу ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України та ч. 6 ст. 13 Закону Ураїни «Про судоустрій і статус суддів» врахована судом апеляційної інстанції.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем відповідно до вимог ст. 112 Цивільного кодексу України та з урахуванням приписів ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, обраний не вірний спосіб захисту, оскільки жодна норма цивільного законодавства не вимагає додаткового звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості до звернення з позовом про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу боржника.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ "Квітень" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтагаз" про стягнення суми передоплати у розмірі 191 660,67 грн є такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Суд першої інстанції стосовно заявленої відповідачем у відзиві на позовну заяву до суми витрат, які відповідач очікує понести у зв'язку з розглядом даної справи, обґрунтовано зазначив про відсутність підстав для покладення на позивача витрат на оплату послуг адвоката на момент ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Приписами ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Згідно наданого відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв'язку з розглядом справи, останній зазначив 13 500,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги №15/09-17 від 15.09.2017, укладеного між ТОВ "Дельтагаз" та Адвокатським бюро "Кобцева та партнери", та додаткової угоди №6 від 09.08.2018 до такого договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідачем жодних заяв про вирішення питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України не подавалось, а відтак суд першої інстанції в рішенні вирішує питання про розподіл судових витрат в частині оплати вартості витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту надання будь-яких послуг Адвокатським бюро "Кобцева та партнери" відповідачеві, а, по-друге, понесення відповідачем витрат на оплату послуг адвоката, суд першої інстанції правомірно їх не розподіляв.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська Фабрика "Квітень" про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 191 660,67 грн правомірно не задоволені судом першої інстанції.

Отже, керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська Фабрика "Квітень" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/10404/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/10404/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кондитерська Фабрика "Квітень".

4. Матеріали справи № 910/10404/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 22.12.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз