ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2018 р. м. Київ Справа№ 920/326/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: згідно протоколу судового засідання в режими відеконференції від відповідача: згідно протоколу судового засідання в режими відеконференції
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сумської міської ради
на рішенняГосподарського суду Сумської області
від23.08.2018
суддя Коваленко О.В.
повний текст складено30.08.2018
за позовомСумської міської ради, м. Суми
дофізичної особи - підприємця Редьки Миколи Вікторовича, м. Суми
провизнання укладеним договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01.09.2017

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Сумська міська рада (надалі-позивач) звернулася до Господарського суду Сумської області з позовом до фізичної особи-підприємця Редьки Миколи Вікторовича (надалі-відповідач) про визнання укладеним з 15.01.2018, в редакції, запропонованій позивачем, договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01.09.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при підготовці договору до укладення позивачем було допущено механічну помилку та вказано строк оренди 5 років, тобто до 26.07.2022, тоді як рішенням Сумської міської ради № 2391-МР від 26.07.2018 для відповідача було встановлено строк користування земельною ділянкою лише 1 рік. У зв'язку з наведеним, позивач вважає, що в даному випадку наявні підстави для внесення змін до договору відповідно до ст. 652 ЦК України.

Фізична особа-підприємець Редька Микола Вікторович проти позову заперечував, зазначаючи про його необґрунтованість та непідтвердженість належними доказами, просив в задоволенні вимог позивача відмовити. Зокрема, відповідач звертав увагу суду на те, що позивачу було запропоновано укласти договір оренди на 5 років, договір було укладено між сторонами та в подальшому затверджено рішенням Сумської міської ради № 2966-МР від 27.12.2017, у зв'язку з чим підстави вносити зміни в діючий договір відсутні.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 23.08.2018 у справі № 920/326/18 у задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд, посилаючись на ст. ст. 629, 651, 652 ЦК України та ст. 188 ГК України зазначав про те, що позивач не довів наявності істотної зміни обставин чи настання іншого випадку, який згідно закону чи договору тягне за собою внесення змін в укладений між сторонами договір в частині строку його дії. При цьому допущення певних описок, про які зазначає позивач, не є істотною зміною обставин, в розумінні ст. 652 ЦК України.

Також позивач не надав суду доказів існування одночасно 4 умов, передбачених ч. 4 ст. 652 ЦК України.

За висновком місцевого господарського суду, позивач не надав доказів, які б свідчили про дотримання ним процедури внесення змін до договору, встановлену ГК України, а відтак не доведено, що відповідач мав можливість повідомити позивача про негативні (чи позитивні) результати розгляду змін до договору. Позивачем не доведено чим саме і яким чином порушено його права відповідачем.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Сумська міська рада (надалі -скаржник) звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 23.08.2018 у справі № 920/326/18 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги Сумської міської ради обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених позовних вимог рішення.

Скаржник наголошував на тому, що судом було помилково встановлено, що позивач листом від 10.10.2016 № 06.01-18/2896 повідомив відповідача про те, що документи на земельну ділянку необхідні для продовження договору оренди саме на 5 років.

За твердженням скаржника, він не звертався до відповідача з жодними пропозиціями про укладання договору оренди земельної ділянки строком до 26.07.2022.

Позивач вважає, що місцевим господарським судом було неправомірно визначено, що між сторонами відсутній спір, а позовні вимоги не підтверджуються належними доказами.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, але відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2018 у було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 23.08.2018 у справі № 920/326/18 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 26.12.2018.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду Сумської області від 23.08.2018 у справі № 920/326/18 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні ФОП Редька Микола Вікторовича заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав ідентичних тим, які наводилися ним під час розгляду справи місцевим господарським судом, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 23.12.2011 між Сумською міською радою (надалі - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Редькою Миколою Вікторовичем (надалі-орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого (п.п. 1.1, 2.2) орендодавець на підставі рішення Сумської міської ради від 30.11.2011 № 966-МР «Про надання в оренду, поновлення терміну користування земельними ділянками підприємствам, установам, організаціям, підприємствам і громадянам» надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку (об'єкт оренди), яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Баумана (зупинка громадського транспорту «Автовокзал»), площею 0,0140 га. договір укладається терміном до 30.11.2016. Після закінчення терміну дії договору орендар, за умови належного виконання своїх обов'язків відповідно до умов цього договору, має за інших рівних умов, переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен повідомити письмово орендодавця про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяці до його закінчення. У разі продовження договору оренди на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

08.06.2016 відповідач звернувся до позивача із заявою, в якій він просив поновити термін дії договору на 10 років.

30.09.2016 відповідач разом з повідомленням щодо продовження договору оренди з проектом додаткової угоди до договору.

Позивач в листі № 06.01-18/2896 від 10.10.2016 повідомив відповідача про те, що проект додаткової угоди до договору не відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі», а тому для продовження договору на 5 років відповідачу необхідно до 30.11.2016 вчинити ряд відповідних дій, а саме: зареєструвати земельну ділянку в Державному земельному кадастрі (та надати витяг ДЗК); провести реєстрацію права оренди в державному реєстрі прав з одночасним проведенням реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку; замовити та надати до Департаменту забезпечення ресурсних платежів витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (п. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідачем було надано всі необхідні документи і 01.09.2017 між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки (надалі - договір) зі строком його дії до 26.07.2022 (п.2.2 договору).

В п. 5.1 договору передбачено, що зміна його умов можлива за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується в судовому порядку.

За твердженням позивача, відповідачу було встановлено строк користування спірною земельною ділянкою тривалістю в один рік, про що вказано в рішенні Сумської міської ради № 2391-МР від 26.07.2017, на підтвердження чого позивач надав суду витяг з вказаного рішення.

Однак, при підготовці договору до укладення було допущено механічну помилку та вказано строк оренди 5 років, тобто до 26.07.2022.

Позивач направив відповідачу 2 екземпляри договору про внесення змін з виправленням допущеної механічної помилки, однак лист позивача з проектом договору не було вручено відповідачеві і повернуто позивачу 06.03.2018 з відміткою «за закінчення терміну зберігання».

На думку позивача, в даному випадку наявні підстави для внесення змін до договору відповідно до ст. 652 ЦК України, у зв'язку з чим він просив суд визнати укладеним з 15.01.2018 договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01.09.2017, в запропонованій позивачем редакції.

Місцевий господарський суд в позові відмовив, визнавши вимоги позивача необґрунтованими та непідтвердженими належними доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають як вимогам чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).

В ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як уже зазначалося вище, 01.09.2017 між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки зі строком його дії до 26.07.2022.

Названий договір наразі є чинним, містить усі істотні умови, а відтак в силу ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір було затверджено рішенням Сумської міської ради від 27.12.2017 № 2966-МР «Про затвердження договорів земельних ділянок».

Позивач наголошує на тому, що внаслідок механічної помилки у тексті договору строк його дії помилково вказано тривалістю у 5 років, замість 1 року, у зв'язку з чим позивач просив суд визнати укладеним з 15.01.2018 договір про внесення змін до вищевказаного Договору в запропонованій позивачем редакції, щодо внесення змін про строку дії Договору.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовував з посиланням на ч.ч. 1, 4 ст. 652 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом в тому, що до предмету доказування у даній справі належить встановлення наявності істотних обставин, з якими закон пов'язує необхідність внесення змін до договору в судовому порядку, а також встановлення того, що на виконання умов Договору та ст. 188 ГК України позивач дотримався порядку, встановленого для внесення змін до договору за згодою сторін.

Положеннями ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ч.ч. 1, 4 ст. 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

З наведеного випливає, що зміна господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і за рішенням суду у випадках, що передбачені, в тому числі, ст. 652 ЦК України.

У разі існування спору між контрагентами щодо наявності чи відсутності відповідної зміни істотних обставин, саме на суд покладається обов'язок встановити наявність підстав для застосування ст. 652 ЦК України.

Норми ч. 2 ст. 652 ЦК України визначають, що у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Наведені правові норми свідчать про те, що закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порушення вказаних вимог процесуального законодавства, позивачем не наведено ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції обставин, визначених в ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Тобто позивачем не доведено наявності істотної зміни обставин чи настання іншого випадку, який згідно закону чи договору тягне за собою внесення змін в договір в частині строку його дії.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що допущення певних описок, на які посилається позивач як у позові, так і в апеляційній скарзі, не є істотною зміною обставин, в розумінні ст. 652 ЦК України.

Належних та допустимих доказів існування одночасно 4 умов, передбачених ч. 4 ст. 652 ЦК України позивачем не надано.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що порядок зміни та розірвання господарських договорів визначений у ст. 188 ГК України, в ч.ч.1-3 якої передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Позивач зазначав про те, що він направляв відповідачу лист № 06.01-16/133 від 17.01.2018 з пропозицією внести зміни до договору.

Натомість, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, позивач не надав доказів направлення вищевказаного листа (фіскальний чек, опис вкладення з зазначенням конкретних документів тощо). Позивач надав суду лише копію конверту, однак з цієї копії не вбачається кому саме, на яку адресу, та, відповідно, які документи були направлені позивачем.

До того ж, позивач вказував на те, що лист був направлений 17.01.2018, тоді як наданий конверт має дату поштового штемпеля 08.02.2018.

Доводи скаржника про наявність спору між сторонами суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки лише недотримання сторонами встановленого ст. 188 ГК України порядку зміни та розірвання договору і недосягнення при цьому згоди може свідчити про наявність між ними спору, в іншому випадку - немає підстав стверджувати про існування спору.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції доказів, які б свідчили про те, що позивачем було дотримано процедуру внесення змін до договору, встановлену ГК України, оскільки докази направлення відповідачеві пропозиції змінити договір судом визнані неналежними.

Також позивачем не доведено, що відповідач мав можливість повідомити позивача про негативні (чи позитивні) результати розгляду змін до договору.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Підсумовуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в даному випадку відсутні передбачені ст. 652 ЦК України істотні умови для внесення змін до договору, позивачем не доведено дотримання ним порядку внесення змін до договору, а також позивачем не доведено чим саме і яким чином порушено відповідачем його права.

В ст.ст. 78, 79 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надані до матеріалів справи докази та пояснення учасників провадження у даній справі свідчать про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог належними доказами, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сумської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 23.08.2018 у справі № 920/326/18 залишити без змін.

3. Справу № 920/326/18 повернути до Господарського суду Сумської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 27.12.2018.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б.Михальська