РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.12.2018Справа № 910/12834/18
За позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 3493,59 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 15226,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень ст.27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою суду від 02.10.2018 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

11.10.2018 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 02.10.2018 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.10.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Через канцелярію суду 07.07.2018 від відповідача надійшов відзив, в якому він вказував, що при визначенні вартості відновлювального ремонту позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу, а тому відповідачем завищено суму, яку він просить стягнути з відповідача. Відповідач вважає, що сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню з нього становить 11733,04 грн та була ним сплачена у повному обсязі, докази чого він надав суду. Відповідач заперечує проти стягнення з нього суми витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн, оскільки, їх розмір на думку відповідача є завищеним. Відповідач зазначає, що як вбачається з договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом, за надання правової допомоги у спорах з ціною позову 44700,00 грн вартість правової допомоги складає 3000,00 грн і за надання правової допомоги у даному спорі з ціною позову 15226,59 грн вартість правової допомоги також становить 3000,00 грн., що на думку відповідача свідчить про не співмірність витрат на правовому допомогу.

05.12.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує, що ним вірно було заявлено суму позовних вимог у розмірі 15226,59 грн та не заперечує, що частково на суму 11733,04 грн його вимоги були задоволені відповідачем в процесі розгляду справи. Позивач заперечує проти доводів відповідача про необґрунтованість заявлених ним до стягнення витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 26.12.2018 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 11733,04 грн, в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2017 між Приватним акціонерним товариством "ПРОСТО-Страхування" (страховик) та Публічним акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" (страхувальник) укладено договір № 1700004 серії PKSі.P "Просто-КАСКО Плюс", предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням в тому числі транспортним засобом марки Toyota, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 33.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих

транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до вказаної вище Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Як вбачається з матеріалів справи, водієм ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № б/н від 13.11.2017 (європротокол).

Виходячи зі змісту вказаного повідомлення, 13.11.2017 у м. Суми по вул. Героїв Сумщини сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: "Toyota", д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та "ВАЗ 2110", д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

З відомостей, які містяться в повідомленні б/н від 13.11.2017 про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю "Toyota", д.р.н. НОМЕР_1 було пошкоджено задній бампер, в зв'язку з зіткненням із задньою частиною транспортного засобу під час руху в одному напрямку та по одній і тій самій смузі.

Дослідивши зазначений європротокол, суд зазначає, що європротокол є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № б/н від 13.11.2017 (європротокол) є належним доказом, який підтверджує факт настання дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2017 страхувальник звернувся до страховика з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку.

24.01.2018 позивачем на підставі страхового акту № 124753 від 23.01.2018 на суму 15726,59 грн, акту огляду транспортного засобу від 14.11.2017, ремонтної калькуляції № 124753 від 26.12.2017 на суму 18163,09 грн, з урахуванням рахунку-фактури № АС-0000435 від 20.12.2017 на суму 18054,59 грн., виставленого ТОВ "Автоальянс Суми", виплачено страхове відшкодування у розмірі 15726,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1536 від 24.01.2018. Сума страхового відшкодування визначена у страховому акті на підставі рахунку-фактури СТО та за вирахуванням обов'язкової франшизи (18054,59 - 2328,00).

23.04.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією від 04-1097 на суму 15726,59 грн.

15.06.2018 за № 12/1715 відповідач звернувся до позивача з запитом щодо надання інформації по регресній вимозі.

20.06.2018 вих. 04-1628 позивач просив відповідача сплати страхове відшкодування.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, до звернення з позовом до суду суму відшкодування не сплатив.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Згідно із Законом України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст.ст.9, 22, 28, 29) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того

власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Ст. 36 зазначеного Закону передбачений порядок виплати страхового відшкодування. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення

страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у

зв'язку з визнанням майнових вимог заявника тощо.

У разі визнання вимог заявника обґрунтованими страховик зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-Страхування" виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність вини водія транспортного засобу "ВАЗ 2110", д.р.н. НОМЕР_2 в спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 13.11.2017, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого зразка.

Суд зазначає, що при оформленні дорожньо-транспортної пригоди у такий спосіб (складання її учасниками європротоколу без виклику відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України) не виноситься постанова про адміністративне правопорушення та не направляються матеріали дорожньо-транспортної пригоди до суду для притягнення відповідальної за вчинення такої пригоди особи до відповідальності.

Тобто, унеможливлюється існування відповідних судових рішень (про притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності), які б встановлювали вину учасника дорожньо-транспортної пригоди. Проте, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Зі змісту наявного в матеріалах справи повідомлення вбачається, що дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 13.11.2017, сталась внаслідок зіткнення транспортних засобів: "Toyota", д.р.н. НОМЕР_1 та "ВАЗ 2110", д.р.н. НОМЕР_2.

Фактично з наведеної у повідомленні схеми дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що водій транспортного засобу "ВАЗ 2110", д.р.н. НОМЕР_2, здійснив зіткнення з правою задньою частиною автомобіля "Toyota", д.р.н. НОМЕР_1 під час руху в одному напрямку та по одній і тій самій смузі.

Як вбачається з європротоколу та не заперечується сторонами у справі, винним у спричиненні ДТП є водій автомобіля "ВАЗ 2110", д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, який керував транспортним засобом "ВАЗ 2110", д.р.н. НОМЕР_2, на момент скоєння ДТП застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", за полісом № АМ/0560659, що підтверджується копією полісу, доданою до матеріалів справи

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як передбачено полісом № АМ/0560659, розмір франшизи становить 500,00 грн.

Судом встановлено, що відповідачем було сплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 11733,04 грн, проти задоволення позовних вимог в частині 3493,55 грн. відповідач заперечує, посилаючись на обставину, що позивач не врахував фізичний знос автомобіля, а тому сума страхового відшкодування, яку він просить стягнути є завищеною.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов'язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку позивачеві) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Отже, суд вбачає, що застосування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні розміру страхового відшкодування, яке має сплатити відповідач на користь позивача, є обов'язковим.

До матеріалів справи позивачем долучено звір № 124753 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 30.08.2018, з якого вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу, що має застосовуватись при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля "Toyota", д.р.н. НОМЕР_1 становить 0,4293.

Проте відповідач долучив до матеріалів справи консультацію № 18/1082 від 18.06.2018 здійснену аварійним комісаром Колядою В.В., згідно якого коефіцієнт фізичного зносу складає 0,318 (31,80%).

Оскільки, відповідач не заперечує проти застосування визначеного ним коефіцієнта фізичного зносу, у випадку застосування якого сума страхового відшкодування є більшою, ніж сума вирахувана при застосуванні коефіцієнту визначеному позивачем, суд при здійсненні розрахунку застосовує коефіцієнт 0,318.

Суд при здійсненні розрахунку використовує рахунок-фактуру № АС-0000435 від 20.12.2017, оскільки, саме на його підставі позивач сплатив страхове відшкодування страхувальнику.

Сума відновлювального ремонту розраховується за наступною формулою

7068,60 грн (вартість робіт з ПДВ) + 10985,98 грн (вартість деталей з урахуванням ПДВ)*(1-0,318 (коефіцієнт фізичного зносу))=14561,04 грн - вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota", д.р.н. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

14561,04 грн - 2328,0 грн (франшиза позивача за договором добровільного страхування) - 500,00 грн (франшиза за полісом АМ/0560659)=11733,04 грн - розмір страхового відшкодування, яке мав сплатити відповідач на користь позивача внаслідок заподіяння шкоди в результаті ДТП, що сталась 13.11.2017. Судом встановлено, що відповідачем в процесі розгляду справи кошти у розмірі 11733,04 грн були сплачені, в зв'язку з чим провадження в цій частині позовних вимог було закрито.

Отже судом визначено, що відповідачем сплачено у належному розмірі страхове відшкодування, в зв'язку з чим вимоги позивача у розмірі 3493,55 грн є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача, що впливають на предмет доказування були спростовані судом. У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен із доводів сторін.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач заявив до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, удові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 3000,00 грн позивачем долучено до матеріалів справи копію договору № 1 про надання правової допомоги від 16.04.2018, укладений позивачем з Адвокатським бюро "Синюк та Партнери" та реєстр справ від 31.07.2018, який є невід'ємною частиною договору і в якому визначено п. 3 номер страхової справи 124753 по страхувальнику ПАТ "Сумське НВО", учасник ДТП ОСОБА_2, сума збитку 15726,59 грн. витрати на правову допомогу - 3000,00 грн.

Згідно додатку 1.3 від 31.07.2018 до договору № 1 від 16.04.2018 детальний опис робіт виконаних для надання правової допомоги на загальну суму 3000,00 грн, що розрахований з погодинної оплати (600,00 грн за 1 год.). Опис включає консультацію замовника щодо порядку строків надання правової допомоги адвокатом по стягненню грошових коштів з відповідача - 1 година; підготовчі дії по з'ясуванню чи мали місце обставини. про які заявляє замовник; чи є інші факти; визначення правовідносин сторін та докази на їх підтвердження; визначення правових норм, що підлягають застосуванню; збір доказів; аналіз судової практики - 2 години; підготовка та подання позовної заяви - 2 години.

До позову долучено платіжне доручення № 13623 від 02.08.2018 на суму 30000,00 грн. оплата юридичних послуг за договором № 1 від 18.04.2018. Отже за вказаним платіжним дорученням позивачем було оплачено в тому числі послуги з правової допомоги по стягненню страхового відшкодування по ДТП за участі ОСОБА_2

Відповідно до ч. 5 , 6 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заяви про надмірність витрат на правову допомогу та посилався на те, що позивач до 2019 року не зобов'язаний користуватись послугами саме адвокатів для захисту своїх прав у суді, а тому вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу є безпідставними, крім того, відповідач вважає. що безпідставною є вартість за надання правової допомоги у сумі 3000,00 грн як за спорами з ціною позову 15226,59 грн і з ціною позову у розмірі 44700,00, як вказано в реєстрі справ, що є додатком до договору № 1 від 18.04.2018.

З приводу зазначеного суд відзначає, що позивач не зобов'язаний користуватись послугами адвокатів до 2019, однак він має таке право, передбачене ст. 126 ГПК України та має право на відшкодування понесених ним витрат. Щодо не співмірності витрат, суд зазначає, що витрати у розмірі 3000,00 грн розраховані не як відсоток від ціни позову, а розрахунку на години, витрачені на надання правової дороги, а тому їх розмір не є надмірно великим. Крім того, з договору про надання правової допомоги вбачається, що предметом спорів за якими надається правова допомога є страхові правовідносини. Отже правова допомога надається за однотипними спорами, в яких ціна позову не свідчить про об'єм документів, що опрацьовуються адвокатом при підготовці справи до судового розгляду. А саме вартість години роботи адвоката покладено за основу визначення вартості правової допомоги, що ним надається, а не ціна позову.

При постановленні ухвали суду від 26.12.2018 про закриття провадження у справі № 910/12834/18 судом зазначено, що розподіл судових витрат буде здійснено в рішенні суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже провадження було закрито, в зв'язку з тим, що в досудовому порядку не сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 11733,04 грн, а вказана сума була сплачена уже в процесі розгляду справи.

Отже суд вважає обґрунтованим покласти на відповідача суму судових витрат (судовий збір та витрати на правову допомогу) в частині позовних вимог, провадження за якими було закрито.

В частині позовних вимог про стягнення 3493,54 грн судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-Страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, ) 3493,54 грн відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-Страхування" (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, ) суму витрат на правову допомогу розмірі 2311 (дві тисячі триста одинадцять) грн. 69 коп., 1357 (одна тисяча триста п'ятдесят сім) грн. 73 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко