ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.2018                      Справа № 905/2302/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.

при секретарі судового засідання Паніній Я.М.,

розглянувши справу № 905/2302/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз»

про стягнення 25 356 044,99 грн.,-

за участю представників:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

Суть спору: ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» 25 356 044,99 грн., з яких основний борг - 4 622,94 грн., 3% річних - 4 418 296,97 грн., інфляційні втрати - 20 933 125,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на купівлю-продаж природного газу № 13-380-Н від 24.01.2013р. в частині повної та своєчасної оплати природного газу.

Ухвалою суду від 12.10.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 905/2302/17, розгляд справи призначено на 07.11.2017р.

Ухвалою суду від 07.11.2017р. розгляд справи відкладено на 29.11.2017р.

22.11.2017р. за вх. № 30139/17 господарський суд одержав відзив, згідно з якими відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з посиланням на те, що сума в розмірі 4 622,94 грн. не є сумою основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу №13-380-Н від 24.01.2013р., а є сумою судового збору, стягнутого рішенням господарського суду Донецької області від 13.10.2015р. по справі № 905/1226/15. Також відповідач не погоджується із сумою нарахованих штрафних санкцій, оскільки їх стягнення передбачає наявність договірних відносин, оплата судового збору при цьому регулюється іншими нормами законодавства.

Ухвалою суду від 29.11.2017р. продовжено строк вирішення спору у справі №905/2302/17 на 15 днів до 26.12.2017р., у зв’язку із задоволенням відповідного клопотання відповідача.

29.11.2017р. за вх. № 30862/17 господарський суд одержав письмові пояснення, в яких відповідач просить суд відмовити повністю у позовних вимогах. При цьому, відповідач зазначає, що заявлена сума основного боргу в розмірі 4 622,94 грн. є сумою судового збору, стягнутого рішенням господарського суду Донецької області по справі №905/1226/15. Також відповідач вважає дату 14.12.2015р. датою оплати основної суми боргу в розмірі 4 622,94 грн. згідно призначення платежу, вказаному в платіжному дорученні №212070819. Крім того, відповідач просить врахувати наявність висновку Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини №1562/05-4 від 19.06.2014р.

Ухвалами суду від 26.12.2017р. визначено розгляд справи №905/2302/17 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, підготовче засідання відкладено на 23.01.2018р.

29.12.2017р. за вх. №33972/17 та вх. №33971/17 господарський суд одержав клопотання відповідача, в якому останній просить суд зменшити суму нарахованих позивачем інфляційних втрат у розмірі 20 933 125,08 грн. до 1 000 грн., зменшити суму нарахованих позивачем 3% річних у розмірі 4 418 296,97 грн. до 1 000 грн., а також клопотання про відстрочення виконання рішення суду на 3 роки.

10.01.2018р. за вх. № 5481/18 господарський суд одержав заперечення позивача на клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних до 1 грн., у яких вказано, що 3% річних та інфляційні витрати не є штрафними санкціями, а отже вони не підлягають зменшенню.

10.01.2018р. за вх. №5491/18 господарський суд одержав заперечення позивача на клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 23.01.2018р. відкладено підготовче засідання на 08.02.2018р.

Ухвалою суду від 08.02.2018р. відкладено підготовче засідання на 22.02.2018р.

22.02.2018р. за вх. №04-27/545 господарський суд одержав електронною поштою від відповідача лист щодо сплати заборгованості за спожитий у грудні 2015р. природний газ за договором №13-380-Н від 24.01.2013р.

Ухвалою суду від 22.02.2018р. продовжено строк проведення підготовчого провадження до 28.03.2018р., відкладено підготовче засідання на 27.03.2018р.

Ухвалою суду від 27.03.2018р. закрито підготовче провадження у справі № 905/2302/17 та призначено її до судового розгляду по суті на 26.04.2018р.

Сторони у судове засідання, призначене на 26.04.2018р., не з’явилися. При цьому, про дату, час та місце судового засідання останні повідомлені належним чином, оскільки представник позивача був присутній у судовому засіданні 27.03.2018р., а відповідач одержав ухвалу суду від 27.03.2018р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №006. Враховуючи наведене, а також приписи ч.1 ст.202 ГПК України суд визнав за можливе вирішити справу за відсутності представників сторін у судовому засіданні.

На підставі ст.240 ГПК України у судовому засіданні 26.04.2018р. складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

24.01.2013р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13-380-Н, за умовами якого продавець зобов’язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до умов п. 1.2. договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (далі - споживачі покупця).

Відповідно до умов п. 2.1. договору (в редакції додаткової угоди № 7 від 27.03.2015р.) продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р. газ в обсязі до 2 066 861,626 тис.куб.м., у т.ч.: у 2013 році – 717 727,970 (тис.куб.м); у 2014 році – 679 732,605 (тис.куб.м.); у 2015 році – до 669 401,051 (тис.куб.м): у січні – 103 021,888 тис.куб.м., у лютому – 83 379,163 тис.куб.м., у березні – 95 000 тис.куб.м., у квітні – 55 000 тис.куб.м., у травні – 20 000 тис.куб.м., у червні – 14 000 тис.куб.м., у липні – 14 000 тис.куб.м., у серпні – 14 000 тис.куб.м., у вересні – 18 000 тис.куб.м., у жовтні – 60 000 тис.куб.м., у листопаді – 86 000 тис.куб.м., у грудні – 107 000 тис.куб.м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов’язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов’язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. (п.п.3.3, 3.4 договору)

Пунктом 5.1 договору у редакції додаткової угоди № 7 від 27.03.2015р. до нього визначено, що НКРЕКП встановлює роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення.

Можливість змін ціни на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу вбачається з п.5.3 договору.

Згідно з умовами п. 5.4. договору (в редакції додаткової угоди № 9 від 12.10.2015р.) загальна сума вартості природного газу за цим договором становить 2 019 957 569,49 грн., крім того ПДВ – 20%, усього з ПДВ – 2 423 949 083,39 грн.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (п.6.1. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.2014р.).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, в частині проведення розрахунків за газ – до їх повного здійснення (ст.11 договору в редакції додаткової угоди № 7 від 27.03.2015р.).

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу за січень 2015р. - грудень 2015р., підписаних уповноваженими особами сторін та скріплених печатками підприємств, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 948 249 945,64 грн., а саме: у січні 2015р. на суму 80 436 645,83 грн., у лютому 2015р. на суму 65 864 852,72 грн., у березні 2015р. на суму 40 794 685,37 грн., у квітні 2015р. на суму 177 281 007,64 грн., у травні 2015р. на суму 61 080 469,33 грн., у червні 2015р. на суму 43 293 486,32 грн., у липні 2015р. на суму 44 094 049,80 грн., у серпні 2015р. на суму 43 619 700,47 грн., у вересні 2015р. на суму 42 007 393,27 грн., у жовтні 2015р. на суму 84 175 461,46 грн., у листопаді 2015р. на суму 108 658 704,60 грн., у грудні 2015р. на суму 156 943 488,83 грн.

Поставлений у липні 2015р. газ відповідач оплатив своєчасно і в повному обсязі; поставлений у січні-червні, серпні-листопаді 2015р. газ - повністю, але з простроченням; поставлений у грудні 2015р. газ – частково та з простроченням.

При цьому, відповідачем здійснювались оплати як власними коштами, так і за рахунок коштів, отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., про що свідчить сальдо та витяг по операціям щодо ПАТ «Донецькоблгаз» за період з 01.01.2013р. по 31.07.2017р., спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №461 від 25.02.2015р., №723 від 30.03.2015р., №980 від 27.04.2015р., №1266 від 27.05.2015р., №1510 від 30.06.2015р., №1656 від 20.07.2015р., №1787 від 20.08.2015р., №1926 від 17.09.2015р., №2260 від 26.10.2015р., №2596 від 23.11.2015р., №2818 від 16.12.2015р., №346 від 29.01.2016р., №792 від 01.03.2016р.

Такі обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому останній просить стягнути з відповідача, крім суми основного боргу за зобов’язанням грудня 2015р. у розмірі 4 622,94 грн., 3% річних у розмірі 4 418 296,97 грн., нарахованих за період з 31.03.2015р. по 22.08.2017р. за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань по оплаті спожитого природного газу за січень-червень, серпень-грудень 2015р., інфляційних втрат у розмірі 20 933 125,08 грн., нарахованих за період з 01.03.2015р. по 31.07.2017р. за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань по оплаті спожитого природного газу за січень-березень, червень, серпень-грудень 2015р.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13-380-Н від 24.01.2013р., згідно з яким позивач зобов’язався передати у власність покупцю природний газ, а відповідач - прийняти та оплатити цей природний газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч. 1,7 ст.193 ГК України.

Між тим, господарським судом встановлено, що природний газ, який позивач поставив відповідачу у січні-грудні 2015р. на загальну суму 948 249 945,64 грн., останнім оплачений частково на суму 948 245 322,70 грн., у зв’язку з чим у відповідача утворився борг за зобов’язанням грудня 2015р. в розмірі 4 622,94 грн.

Під час розгляду справи наявний борг сплачений відповідачем у повному обсязі.

Про такі обставини свідчить платіжне доручення №58663 від 14.02.2018р. на суму 4 622,94 грн., витяг по операціям щодо ПАТ «Донецькоблгаз» за період з 01.01.2013р. по 15.02.2018р., та посилався представник позивача у судовому засіданні 27.03.2018р.

Згідно п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 4 622,94 грн. на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Щодо посилання відповідача на те, що сума 4 622,94 грн. не є сумою основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу №13-380-Н від 24.01.2013р., а є сумою судового збору, стягнутою рішенням господарського суду Донецької області від 13.10.2015р. по справі №905/1226/15, а також призначення платежу «оплата судового збору на виконання рішення господарського суду Донецької області по справі №905/1226/15 Без ПДВ» платіжного доручення №58663 від 14.02.2018р., суд зазначає наступне.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.10.2015р. у справі № 905/1226/15 позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково, стягнуто з ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз» 12 333 958,23 грн., у тому числі 9 233 688,50 грн. інфляційних втрат та 3 100 296,73 грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 4 622,94 грн.

Підставою позовних вимог у даній справі було неналежне виконання ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» умов договору на купівлю-продаж природного газу № 13-380-Н від 24.01.2013р. в частині оплати природного газу за зобов’язаннями січня 2013р. – лютого 2015р. При цьому, нарахування інфляційних втрат здійснено за зобов’язаннями березня 2013р., липня-грудня 2013р., січня-грудня 2014р. за загальний період з травня 2013р. по лютий 2015р., та 3% річних - за зобов’язаннями січня, березня-квітня, червня-жовтня, грудня 2013р., січня, березня-грудня 2014р., січня-лютого 2015р. за загальний період з 20.02.2013р. по 30.03.2015р.

З сальдо та витягу по операціям щодо ПАТ «Донецькоблгаз» за період з 01.01.2013р. по 31.07.2017р. вбачається, що останній розрахувався за рішенням суду від 13.10.2015р. по справі №905/1226/15 платежами за період з 14.12.2015р. по 22.12.2015р. у загальній сумі 12 338 608,17 грн., у т. ч. сума судового збору у розмірі 4 622,94 грн.

При цьому, зарахування платежів здійснено позивачем в порядку, передбаченому ст.534 ЦК України.

До того ж, згідно комп’ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» ухвалою господарського суду Донецької області від 11.04.2016р. по справі №905/1226/15 заяву ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» №15/01-474 від 29.03.2016р. про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Донецької області від 13.10.2015р. по справі №905/1226/15 про стягнення з ПАТ «Донецькоблгаз» 3 100 296,73 грн. - 3% річних, 9 233 688,50 грн. - інфляційних втрат та 4 622 грн. судового збору терміном на 1 рік, залишено без задоволення, з огляду на повну оплату відповідачем сум, стягнутих за рішенням господарського суду Донецької області від 13.10.2015р. по справі №905/1226/15.

Вказаний процесуальний документ у встановленому законом порядку набрав законної сили.

Одночасно за змістом ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, сума судового збору у розмірі 4 622,94 грн., що стягнута рішенням господарського суду Донецької області від 13.10.2015р. по справі №905/1226/15, є оплаченою відповідачем станом на 11.04.2016р.

Наведене свідчить про існування станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом саме основного боргу у розмірі 4 622,94 грн. за договором на купівлю-продаж природного газу № 13-380-Н від 24.01.2013р. та погашення його під час розгляду справи у суді згідно платіжного доручення №58663 від 14.02.2018р., та, відповідно, про помилковість посилань відповідача та визначення призначення платежу у вказаному платіжному дорученні.

Твердження відповідача про сплату ним заборгованості за спожитий у грудні 2015р. природний газ в сумі 156 943 488,83 грн., зокрема, за меморіальними ордерами №218766451 від 26.01.2016р. на суму 4 833 383,85 грн., №219511255 від 27.01.2016р. на суму 3 569 186,00 грн., №219620382 від 28.01.2016р. на суму 3 804 482,27 грн., №219803864 від 29.01.2016р. на суму 4 974 802,15 грн., №219743199 від 29.01.2016р. на суму 3 347 363,37 грн., №282107531 від 23.02.2017р. на суму 3 339 162,54 грн., №281904233 від 22.02.2017р. на суму 2 905 001,27 грн., №281648151 від 21.02.2017р. на суму 4 632 473,54 грн., не приймаються судом, з огляду на наступне.

По-перше, оплати, здійснені відповідачем за меморіальними ордерами №218766451 від 26.01.2016р. на суму 4 833 383,85 грн., №219511255 від 27.01.2016р. на суму 3 569 186,00 грн., №219620382 від 28.01.2016р. на суму 3 804 482,27 грн., №219803864 від 29.01.2016р. на суму 4 974 802,15 грн., №219743199 від 29.01.2016р. на суму 3 347 363,37 грн., віднесені позивачем у рахунок погашення заборгованості жовтня 2015р., що відповідає умовам п.6.5 договору.

По-друге, листом №07/1-517 від 23.02.2017р. відповідач просив позивача у платіжному дорученні №281648151 від 21.02.2017р. призначення платежу вважати: на суму 1 613 930,91 грн. - «за спожитий природний газ від населення згідно договору №13-380-Н від 24.01.2013р.», на суму 3 018 542,63 грн. - «за спожитий природний газ від населення згідно договору №16-407-Н від 22.08.2016р.», у платіжному дорученні №281904233 від 22.02.2017р. на суму 2 905 001,27 грн. - «за спожитий природний газ від населення згідно договору №16-407-Н від 22.08.2016р.», у платіжному дорученні №282107531 від 23.02.2017р. на суму 3 339 162,54 грн. - «за спожитий природний газ від населення згідно договору №16-407-Н від 22.08.2016р.». Тобто, проведені відповідачем оплати у загальній сумі 9 262 706,44 грн. віднесено позивачем за договором №16-407-Н від 22.08.2016р.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимогами ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем, та згідно з яким, розмір нарахованих відповідачу 3% річних за загальний період з 31.03.2015р. по 22.08.2017р. становить 4 418 296,97 грн., перевірений господарським судом, та встановлено, що їх дійсний розмір становить суму у розмірі 4 418 296,49 грн.

Розрахунок інфляційних втрат, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованих відповідачу інфляційних втрат за загальний період з 01.03.2015р. по 31.07.2017р. становить 20 933 125,08 грн., перевірений господарським судом та встановлено, що позивачем помилково здійснено нарахування інфляційних витрат на суму заборгованості із врахуванням індексів інфляції попередніх періодів.

Тому, господарським судом самостійно, з урахуванням конкретних обставин справи, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобов’язання, здійснений розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що за загальний період з 01.03.2015р. по 31.07.2017р. за зобов’язаннями січня-березня, червня, серпня-грудня 2015р. розмір інфляційних втрат становить 19 639 545,94 грн.

При цьому, судом враховано, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат не здійснювалось позивачем на суму боргу, яка була погашена згідно зі спільними протокольними рішеннями.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат суд виходить з наступного.

3% річних та інфляційні втрати – є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов’язання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних втрат та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (п.2.).

У постанові Верховного суду України у постанові від 12.12.2011р. (Про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 02.08.2011р. у справі №07/238-10), встановлено, що інфляційні втрати та 3% річних нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями у розумінні вимог ст. 230 ГК України та їх розмір не підлягає зменшенню на підставі ст. 551 ЦК України та ст.233 ГК України.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4 418 296,49 грн. та інфляційних втрат в розмірі 19 639 545,94 грн.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду суд виходить з наступного.

В обґрунтування вказаного клопотання, відповідач посилається на на важкий матеріальний стан, що пов’язаний із наявністю значної заборгованості населення, понесенням значних збитків внаслідок руйнувань будівель, газопроводів та інших споруд, втрат природного газу, настанням форс – мажорних обставин, не прийняттям регулятором рішень щодо тарифів, які повинні забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат виробництва, отримання передбаченого планом прибутку, сплату податків, обов’язкових платежів та бюджетних відрахувань. Також відповідач зазначає про запровадження чотириденного робочого тижня та скорочення числа працівників. Водночас, відповідач посилається на те, що останнім вживаються заходи, направлені на стягнення заборгованості з боржників.

Згідно п.2 ч.6 ст.238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

За змістом ст.239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищевказаної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.ч.3, 4 ст.331 ГПК України).

На підтвердження свого клопотання відповідачем представлено до матеріалів справи звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 2016-2017рр., наказ №47 від 24.02.2017р. «Про зміну істотних умов праці прибиральників службових приміщень, прибиральників виробничих приміщень», наказ №52 від 27.02.2017р. «Про внесення змін до штатного розпису», наказ №51 від 27.02.2017р. «Про переведення ПАТ «Донецькоблгаз» на неповний робочий тиждень, встановлення графіку роботи», наказ №72 від 23.03.2017р. «Про внесення змін до штатного розпису», витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави №50104113 від 10.08.2016р., №53877230 від 01.11.2017р., висновок ТПП України про форс-мажорні обставини №1562/05-4 від 19.06.2014р.

В свою чергу, позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача, з посиланням на те, що останнім не надано доказів наявності виключних обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а саме відсутності коштів на рахунках та майна, на яке можливо звернути стягнення, наявності реальної загрози банкрутства. Позивач звертає увагу, що господарська діяльність здійснюється підприємством на власний ризик та вказує, що відповідач може виконати свої зобов’язання за рахунок інших надходжень, не пов’язаних з його основною діяльністю, зокрема, за рахунок кредитів банків. Також позивач посилається на власний тяжкий фінансовий стан, перебування на примусовому виконанні 221 виконавчого документу на загальну суму стягнення близько 13 млрд. грн., через що не має фінансової можливості відстрочувати та/або розстрочувати виконання зобов’язань своїх контрагентів, та зауважує на стратегічному значенні підприємства позивача для економіки та безпеки держави.

З огляду на сукупність представлених відповідачем доказів, які свідчать про ускладнене фінансове становище останнього, виходячи з того, що основним споживачем природного газу, який постачається позивачем за договором, є населення, та не здійснення останнім повних та своєчасних розрахунків за такий природний газ, приймаючи до уваги обставини проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, ступінь вини відповідача у виникненні спору, розмір присуджених до стягнення сум, суд дійшов висновку про можливість надання відстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2018р. по справі №905/2302/17 на 3 місяці до 26.07.2018р.

Отже, клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення підлягає частковому задоволенню.

Щодо витрат по сплаті судового збору суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв’язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи те, що господарським судом закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 4 622,94 грн. на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (у зв’язку з відсутністю предмета спору), судовий збір у розмірі 43,76 грн. підлягає поверненню з Державного бюджету України після подання до суду відповідного клопотання позивача.

Водночас, відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір в частині інших позовних покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 231, 232, 233, 236-240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі №905/2302/17 в частині позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основного боргу у розмірі 4 622,94 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Південна, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 3% річних у розмірі 4 418 296 (чотири мільйони чотириста вісімнадцять тисяч двісті дев’яносто шість) грн. 49 коп., інфляційні втрати у розмірі 19 639 545 (дев’ятнадцять мільйонів шістсот тридцять дев’ять тисяч п’ятсот сорок п’ять) грн. 94 коп., судовий збір у розмірі 227 712 (двісті двадцять сім тисяч сімсот дванадцять) грн. 25 коп.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Відстрочити виконання рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2018р. по справі №905/2302/17 строком на 3 місяці до 26.07.2018р.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 07.05.2018р.

Суддя Л.В. Ніколаєва