ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р. Справа №909/474/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орищин Г.В

суддів Галушко Н.А

ОСОБА_1

секретар судового засідання Лялька Н.Р.

розглянув апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» та Національного банку України

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2018 про призначення судової експертизи (cуддя Матуляк П. Я.)

у справі № 909/474/18

за позовом Національного банку України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис», м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк», м. Дніпро

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

представники:

- від позивача ОСОБА_2 (представник),

- від відповідача ОСОБА_3 (адвокат),

- від третьої особи ОСОБА_4 (адвокат).

Національний банк України звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Приватофис» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2018 у справі №909/474/18 (суддя Матуляк П.Я.) задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи. У справі за позовом Національного банку України до товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк», призначено судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Юрсфера».

Ухвала суду мотивована тим, що з метою прийняття законного, обгрунтованого та мотивованого рішення у даній справі, з огляду на існування спору між сторонами щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки, значну різницю між вартістю іпотечного майна, зазначеною у звіті про оцінку та іпотечному договорі, враховуючи, що для визначення ринкової вартості іпотечного майна необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, доцільним є призначити у справі судову оціночно-будівельну експертизу.

Національним банком України подано апеляційну скаргу №18-00167/58531 від 01.11.2018, в якій останній просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2018, справу передати для продовження розгляду Господарському суду Івано-Франківської області, посилаючись, зокрема, на те, що вона є незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Скаржник зазначає, що матеріали справи містять звіт про оцінку майна, предмета іпотеки, що належить відповідачу на праві власності. В той же час відповідачем не долучено до матеріалів справи іншого звіту про оцінку предмета іпотеки, що виключає можливість поставити під сумнів той чи інший звіт про оцінку.

На думку скаржника, призначення судової оціночної експертизи суттєво затягне розгляд справи, що є порушенням розумних строків розгляду, сторони не позбавлені можливості заявити клопотання про визначення вартості майна вже безпосередньо перед реалізацією цього майна на стадії виконавчого провадження, якщо вартість майна змінилась.

ТОВ «Приватофис» подано апеляційну скаргу №24/10-4 від 24.10.2018, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2018 в частині доручення проведення експертизи ТОВ «Юридична компанія «Юрсфера», доручити проведення експертизи Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, посилаючись на те, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Скаржник зазначає, що у даній справі суд доручив проведення експертизи ТОВ «Юридична компанія «Юрсфера», яке не є державною спеціалізованою установою та не є фізичною особою (судовим експертом).

ТОВ «Приватофис» у відзиві на апеляційну скаргу Національного банку України зазначає, що товариство повністю не погоджується із правовими підставами викладеними НБУ в апеляційній скарзі та вважає, що ухвала суду (крім визначення субєкта оціночної діяльності) є законною та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Національного банку України. Зокрема, товариство зазначає, про суттєву різницю вартості предмета іпотеки, що зазначена в іпотечному договорі та висновках про оцінку.

Також, товариство вважає, що подані висновки та звіт про оцінку є неналежними та недопустимими доказами вартості предмета іпотеки, оскільки при здійсненні оцінки не було проведено обов'язкового рецензування звіту про оцінку майна, що суперечить положенням ч.3 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Окрім того, строк дії звіту становить шість місяців з дати оцінки та сплив на момент розгляду справи судом, отже, на думку товариства, вказаний звіт про оцінку не відповідає вимогам щодо висновку експерта, передбаченого ст.98 ГПК України.

Національний банк України у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Приватофис» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що він не погоджується із призначенням експертизи в цілому.

АТ КБ «Приватбанк» у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Приватофис» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що в частині доручення проведення оціночно-будівельної експертизи ТОВ ЮК «Юрсфера» оскаржувана ухвала прийнята з додержанням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, зазначає, що ТОВ ЮК «Юрсфера» є субєктом оціночної діяльності, до складу товариства входять атестовані судові експерти, які мають необхідну кваліфікацію, положення чинного законодавства про іпотеку передбачають необхідність, у разі відсутності згоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем, встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку, відтак доручення судом проведення експертизи субєкту оціночної діяльності ТОВ ЮК «Юрсфера» жодним чином не порушує вимог чинного законодавства.

Представники сторін та третьої особи в судовому засіданні виклали доводи та заперечення щодо вимог апеляційних скарг.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.10.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановила наступне:

Національний банк України звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Приватофис» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк», про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.03.2009 між НБУ (кредитор) та ПАТ КБ «Приватбанк» (Позичальник) був укладений кредитний договір № 19 (далі - «кредитний договір»).

11.03.2009 задля забезпечення виконання зобов'язань ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором між НБУ та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватофис» (іпотекодавець), був укладений іпотечний договір № 42 (далі - «іпотечний договір»), відповідно до якого відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно предмет іпотеки.

Тобто, відповідач, уклавши іпотечний договір, добровільно взяв на себе ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язань позичальником за кредитним договором, в тому числі, і ризик бути примусово позбавленим права власності на своє нерухоме майно.

У зв'язку з неналежним виконанням ПАТ КБ «Приватбанк» умов кредитного договору та невиконанням відповідачем обов'язку по іпотечному договору, 04.06.2018 НБУ звернувся до господарського суду із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, що і є предметом спору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем заявлено клопотання (вх.№13017/18 від 03.09.2018) про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи, посилаючись на суттєву різницю вартості предмета іпотеки, що зазначена в іпотечному договорі та висновках про оцінку. Зазначив, що у наданому третьою особою звіті про оцінку предмета іпотеки вказано, що метою оцінки є визначення ринкової вартості обєкта оцінки з метою переоцінки предмета іпотеки, що не відповідає дійсній меті проведення такої оцінки.

Також, відповідач зазначив, що подані висновки та звіт про оцінку є неналежним та недопустимим доказом вартості предмета іпотеки, оскільки при здійсненні оцінки не було проведено обов'язкового рецензування звіту про оцінку майна, що суперечить положенням ч.3 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Зауважив, що строк дії звіту становить шість місяців з дати оцінки та сплив на момент розгляду справи судом. Звернув увагу, що вказаний звіт про оцінку не відповідає вимогам щодо висновку експерта, передбаченого ст.98 ГПК України, відтак вважає, що з огляду на існування між учасниками справи спору щодо початкової вартості предмета іпотеки слід призначити у справі судову оціночну будівельну експертизу та зупинити провадження у справі на час її проведення. Мотивував подання клопотання про призначення експертизи тим, що звіт про оцінку майна відповідача поданий третьою особою тільки 28.08.2018, тобто, після закінчення підготовчого провадження у справі, що позбавило відповідача права подати зазначене клопотання раніше.

Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У свою чергу, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Зі змісту п.9 іпотечного договору №42 від 11.03.2009 в редакції додаткового договору від 19.07.09 вбачається, що сторони у вказаному договорі визначили вартість предмета іпотеки в сумі 15 123 040,00 грн., однак позивачем у позовній заяві в якості початкової ціни предмета іпотеки для його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження зазначено вартість іпотечного майна відповідно до висновків про вартість майна, що удвічі менша вартості, зазначеної у іпотечному договорі.

Водночас, згідно приписів Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов'язковим.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо обєктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

За приписами ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Водночас, відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 2010 року по справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) зазначив наступне: «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення - продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року)». Водночас, обов'язковою умовою винесення обґрунтованого рішення є дослідження обставин, які входять до предмета доказування.

Відповідно до пунктів 1.2 та 5.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 № 53/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 №1950/5 однією із основних видів (підвидів) судових експертиз є, зокрема, інженерно-технічна (підвидами якої є будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза). Визначення питання щодо вартості об'єктів нерухомого майна віднесено до компетенції питань оціночно-будівельної експертизи.

В силу ч. 1 ст. 100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи, з огляду на існування спору між сторонами щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки, значну різницю між вартістю іпотечного майна, зазначеною у звіті про оцінку та іпотечному договорі, враховуючи, що для визначення ринкової вартості іпотечного майна необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 99 ГПК України, питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Розглянувши питання, запропоновані відповідачем для роз'яснення експертом, суд вважає їх такими, що відповідають меті призначення експертизи.

Згідно з п.1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, проведення експертиз, експертних досліджень з оцінки майна здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про судову експертизу», з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» щодо методичного регулювання оцінки майна. Експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції. За наявності обставин, що зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи в експертній установі за зоною регіонального обслуговування, орган (особа), який (яка) призначає експертизу (залучає експерта), зазначивши відповідні мотиви, доручає її виконання експертам іншої експертної установи.

За змістом ч. 3 ст. 99 ГПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Згідно з ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Як передбачено в п. 6 ч.1 ст. 229 ГПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 228 цього Кодексу - на час проведення експертизи.

Як вбачається із матеріалів справи, з врахуванням пропозицій третьої особи щодо експертної установи, судом першої інстанції проведення судової експертизи доручено ТОВ «Юридична компанія «Юрсфера».

ТОВ «Приватофис» в поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду в частині доручення проведення експертизи ТОВ «Юридична компанія «Юрсфера» та просить доручити проведення експертизи Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, посилаючись на те, що при призначенні виконавця експертизи судом порушено норми процесуального права.

Щодо вищенаведеного судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.99 ГПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що з урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Відповідно до п.1.7 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Мінюсту від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5) експертизи та дослідження, що проводяться атестованими судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, здійснюються з урахуванням обмежень, передбачених статтею 7 Закону України «Про судову експертизу».

Згідно з п.1.6 зазначеної Інструкції експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції.

За наявності обставин, що зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи в експертній установі за зоною регіонального обслуговування, орган (особа), який (яка) призначає експертизу (залучає експерта), зазначивши відповідні мотиви, доручає її виконання експертам іншої експертної установи.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом (ст.9 Закону).

Відповідно до п.1 ч.3 Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Мінюсту від 12.12.2011 № 3505/5 (у редакції наказу Мінюсту від 07.09.2015 № 1659/5), зареєстрованої в Мінюсті 12.12.2011 за № 1431/20169 обовязковою умовою здійснення судово-експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надається право на проведення конкретних видів експертиз.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції між сторонами не було досягнуто згоди щодо обрання ТОВ «Юридична компанія «Юрсфера» субєктом оціночної діяльності.

Окрім того, клопотання про призначення ТОВ «Юридична компанія «Юрсфера» як субєкта оціночної діяльності заявлено АТ КБ «Приватбанк», яка є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору і відповідно до ст.99 ГПК України не є стороною у спорі, яка має право обирати експерта або експертну установу для проведення експертизи.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції сторонами не надано належних та допустимих доказів в підтвердження правомочності ТОВ «Юридична компанія «Юрсфера» здійснювати судово-експертну діяльність, а також щодо вибору особи судового експерта. Пропозиція АТ КБ «Приватбанку» щодо вибору судом особи експерта та його відповідних повноважень, зазначена на арк. 79 том 1, не є належним доказом в підтвердження останнього.

З огляду на викладене судова колегія прийшла до висновку, що ухвалу суду слід скасувати в частині доручення проведення оціночно-будівельної експертизи у даній справі ТОВ «Юридична компанія «Юрсфера» та доручити проведення зазначеної експертизи Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Посилання Національного банку України на те, що Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз не входить в зону обслуговування Івано-Франківської області судовою колегією до уваги не приймається, оскільки у звязку із значною завантаженістю Київського науково-дослідного інституту судових експертиз судова колегія самостійно визначає найбільш територіально наближену експертну установу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду в частині доручення проведення експертизи ТОВ «Юридична компанія «Юрсфера», є такою, що не відповідає нормам процесуального законодавства, у зв'язку з чим в цій частині підлягає скасуванню.

Оскільки апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» підлягає задоволенню, то судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на позивача.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України за подання апеляційної скарги Національного банку України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» задоволити.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2018 про призначення судової експертизи у справі №909/474/18 скасувати в частині визначення експертної установи, у звязку з чим:

- у другому абзаці резолютивної частини ухвали, після слів «проведення якої доручити», читати: «Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз» (замість слів «Товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Юрсфера»);

- у восьмому та девятому абзацах резолютивної частини ухвали замість слів «Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Юрсфера» читати «Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз» у відповідних відмінках.

В решті ухвалу залишити без змін.

Стягнути з Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ідентифікаційний код 00032106) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» (49044, м. Дніпро, Крутогірний узвіз, буд. 14, ідентифікаційний код 33546549) 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Господарському суду Івано-Франківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до ст. 287 ГПК України, оскарженню не підлягає.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Івано-Франківської області для подальшого направлення Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Повний текст постанови складено і підписано 04.01.2019.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Кордюк Г.Т.