ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1705/18

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами", м. Київ в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Мьюзік", м. Київ

до Фізичної особи - підприємця Сулими Лілії Василівни, м. Київ

про стягнення 223380 грн.

За участю секретаря судового засідання Зорі В.С.

За участю представників:

від приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами»: Луценко О.В. (дов. б/н від 01.01.2018 р.);

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

обставини справи:

Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» звернулась до господарського суду Київської області з позовом в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Мьюзік» до фізичної особи - підприємця Сулими Лілії Василівни про стягнення 223380,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач здійснив бездоговірне використання музичного твору у комерційних цілях без передбаченого законом дозволу, що відповідно до ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" є порушенням майнових прав позивача, у зв'язку з чим приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» з посиланням на п. "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" просить стягнути з відповідача 223380,00 грн. компенсації за порушення авторських прав.

06.11.2018 р. до господарського суду Київської області від ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" надійшло додаткове пояснення.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.11.2018 р. закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 05.12.2018 р.

Представник ПО «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» у підготовчих засіданнях 20.09.2018 р., 04.10.2018 р.,23.10.2018 р., 06.11.2018 р., 22.11.2018 р. та у судових засіданнях 05.12.2018 р. та 18.12.2018 р. позовні вимоги підтримав.

Представник позивача у підготовчі засідання 20.09.2018 р., 04.10.2018 р., 23.10.2018 р., 06.11.2018 р., 22.11.2018 р. та у судові засідання 05.12.2018 р. та 18.12.2018 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, дату та місце підготовчих та судового засідання позивач був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень № 196, № 109, № 221, № 326.

Представник відповідача у підготовчі засідання 20.09.2018 р., 04.10.2018 р., 23.10.2018 р., 06.11.2018 р., 22.11.2018 р. та у судові засідання 05.12.2018 р. та 18.12.2018 р. не з'явився, відзив до суду не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, дату та місце підготовчих та судового засідання відповідач був належним чином повідомлений за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ПО «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами», дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організації колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011 р.

17.08.2016 р. між приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (організація) та товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Мьюзік» (видавник) було укладено договір № 03-ОКУ про управління майновими авторськими правами.

Відповідно до п. 2.1 договору видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори, які належать видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.2 договору надання повноважень на колективне управління правами передбачає: укладання організацією договорів на право використання об'єктів авторського права третіми особами, збір винагороди, її розподіл та виплату.

Організація здійснює колективне управління відповідно до договору на території України (п. 2.4 Договору).

Відповідно до п. 3.1 договору видавник зобов'язується декларувати свої майнові права на об'єкти авторського права згідно з правилами, встановленими організацією відповідно до положень Статуту.

Згідно з п. 4.1 договору організація отримує повноваження здійснювати колективне управління майновими правами видавника на наступні види використання об'єктів авторського права:

- публічне виконання творів як безпосередньо виконавцем або колективом виконавців, так і за допомогою будь-яких технічних пристроїв та процесів, у місцях здійснення господарської діяльності, а саме підприємства торгівлі та послуг, заклади громадського харчування;

- публічне виконання творів в місцях здійснення господарської діяльності, а саме підприємства торгівлі та послуг, заклади громадського харчування, при публічному виконанні (показі чи демонстрації) аудіовізуальних творів, відеограм та передач організацій мовлення, до яких ці об'єкти авторського права включені.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що видавник передає організації за цим договором право здійснювати збір винагороди при використанні об'єктів авторського права способами, зазначеними в пункті 4.1 Договору.

Згідно з п. 7.3 договору у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання після отримання згоди видавника, має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь - які інші дії - як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє безстроково (п. 10.1 договору).

Листом - погодженням від 27.04.2018 р. позивач відповідно до договору № 03-ОКУ від 17.08.2016 надав згоду Приватній організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» на звернення до суду з позовом до ФОП Сулима Л.В. про захист майнових авторських прав та виплату компенсації за порушення щодо об'єкта авторського права: назва твору: «Шкода»; автор музики: Решетняк Т.М.; автор тексту: Решетняк Т.М.; виконавець: Tayanna.

01.07.2016 р. між фізичною особою-підприємцем Бадоевим Аланом Казбековичем (правовласник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Мьюзік» (видавник) укладено договір № 27-ПФ про передачу виключних авторських та суміжних прав.

Відповідно до 2.1 договору правовласник передає видавнику виключні майнові права, які належать правовласнику, на об'єкти, зазначені в додатках до договору, що означає право видавника використовувати об'єкти протягом терміну та на території способами, зазначеними в п. 2.2 договору. За надані виключні майнові права на об'єкти видавник зобов'язується виплачувати правовласнику роялті та виконувати інші обов'язки, які покладені на нього договором.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що права на використання об'єктів вважаються переданими видавнику в момент підписання договору та відповідних додатків до нього.

Згідно з п. 2.8 договору правовласник передає видавнику право здійснювати будь - які юридичні дії у відповідності до діючого законодавства України з метою забезпечення майнових та суміжних авторських прав на об'єкти, в тому числі, шляхом фіксації фактів порушення суміжних та/або авторських прав, пред'явлення претензій, заяв, судових позовів, представляти та захищати майнові та немайнові інтереси, а також здійснювати будь - які, за вибором видавника, юридичні дії, пов'язані з неправомірним використанням об'єктів, права на які передані видавнику у відповідності з умовами даного договору.

Сторонами підписано додаток № 1.9 до договору № 27-ПФ від 01.07.2016 р. про передачу в управління виключних авторських та суміжних прав, з якого вбачається, що правовласник передав видавнику виключні авторські та суміжні права на використання, зокрема, твору під назвою «Шкода», автор музики - Решетняк Т.М., автор тексту - Решетняк Т.М., виконавець - TAYANNA, частина правовласника в музиці - 100%, частина правовласника в тексті - 100%.

На виконання умов договору № 03-ОКУ від 17.08.2016 р. позивачем надано декларацію № 1.48 від 12.05.2017 р. об'єктів авторського права (музичних творів) щодо музичного твору, майнові права на який передані в управління Організації, а саме: назва твору: «Шкода»; автор музики: Решетняк Т.М.; автор тексту: Решетняк Т.М.; виконавець: Tayanna; публічне виконання 100 %.

З наведеної Декларації музичних творів вбачається, що ТОВ «Бест Мьюзік» отримало майнові авторські права на вказаний музичний твір від Бадоєва Алана Казбековича на підставі договору № 27-ПФ від 01.07.2016 р. про передачу виключних авторських та суміжних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

При цьому, ст. 45 та ч. 1 ст. 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами, зокрема, через організацію колективного управління. Суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» за наявності договорів з суб'єктами авторського права та/або суміжних прав на управління їх майновими правами, організації колективного управління відповідно до статті 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права", що надає право таким організаціям представляти інтереси власників майнових авторських прав, виконавців, виробників фонограм (відеограм), мають право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду або стягнення доходу, отриманих порушником внаслідок порушення ним авторського права та/або суміжних прав, і у тому випадку, коли з порушником авторського права чи суміжних прав організацією колективного управління не укладено будь-якої угоди.

Разом з тим така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

Водночас, організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. У разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із ст. 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України «Про авторське право і суміжні права» - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Як встановлено судом, Приватна організація «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організації колективного управління від 24.01.2011 р. № 18/2011.

Згідно з ч. 1 ст. 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вищезазначені договори станом на час розгляду справи були чинними і недійсними у встановленому законом порядку не визнавались, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ТОВ «Бест Мьюзік» на підставі договору № 27-ПФ від 01.07.2016 р. та додатку № 1.9 до договору набуло майнові авторські права на музичний твір, а саме: твір «Шкода», автор музики: Решетняк Т.М.; автор тесту: Решетняк Т.М., виконавець: Tayanna, а організація в свою чергу на підставі договору № 03-ОКУ від 17.08.2016 та декларації музичного твору, набула повноважень здійснювати колективне управління майновими правами суб'єкта авторського права - позивача, щодо цього музичного твору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 910/6037/16.

Як вбачається з матеріалів справи, актом фіксації № 60/04/18 від 27.04.2018 р., складеним представником організації колективного управління авторськими та суміжними правами Чередніченком Є.І., який діяв на підставі довіреності № 31/12/17/1 від 31.12.2017 р. та відеозаписом публічного виконання на відеокамеру було встановлено, що у приміщенні ресторан - бару «Мисливський Хутір», розташованому за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Підлісна, буд. 1, в якому здійснюють свою господарську діяльність ПП «Термінал» (30419526) та ФОП Сулима Лілія Василівна (НОМЕР_1), вільно розповсюджувались (публічно виконувались) музичні твори за допомогою наявної в закладі побутової відео техніки.

Доказом здійснення відповідної господарської діяльності ФОП Сулими Л.В. у вказаному приміщенні є квитанція АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 9681 від 27.04.2018 р.

Додатком до акта фіксації № 60/04/18 від 27.04.2018 р. зафіксовано, зокрема, серед виконаних музичних творів музичний твір: назва «Шкода», виконавець: Tayanna.

Таким чином оскільки використання відповідачем вищезазначеного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу правовласників та без сплати авторської винагороди, що є порушенням авторських прав, передбачених вимогами п. «а», статті 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», приватна організація «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами», згідно наданих їй повноважень за договорами, звернулась до суду з даним позовом в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Мьюзік».

Відповідно до ст. 440 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

При цьому, публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час; а публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті (ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Як зазначено в пункті 41 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» використанням твору в силу статті 441 Цивільного кодексу України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання - як у реальному часі («наживо»), так і з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення), а також публічна демонстрація аудіовізуального твору (зі звуковим супроводом чи без такого) у місці, відкритому для публічного відвідування, або в іншому місці (приміщенні), де присутні особи, які не належать до кола однієї сім'ї чи близьких знайомих цієї сім'ї, - незалежно від того, чи сприймається твір публікою безпосередньо у місці його публічної демонстрації (публічного показу), чи в іншому місці одночасно з такою демонстрацією (показом).

Відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

За змістом ч. 2 ст. 440 та ст. 443 Цивільного кодексу України, майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.; використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» встановлено, що враховуючи приписи ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке: позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках, коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

В свою чергу, відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди.

Як уже зазначалось, факт публічного виконання музичного твору «Шкода» (виконавець: «Tayanna») у ресторан-барі «Мисливський Хутір» підтверджується актом фіксації № 60/04/18 від 27.04.2018 р., складеним та підписаним представником організації колективного управління авторськими та суміжними правами Чередніченком Є.І., який діяв на підставі довіреності № 31/12/17/1 від 31.12.2017 р. та відеозаписом, який знаходиться на mini DVD, яким підтверджено час і місце використання спірного музичного твору саме в ресторан-барі «Мисливський Хутір».

Перебування представника організації колективного управління авторськими та суміжними правами Чередніченка Є.І. у приміщенні ресторан-бару «Мисливський Хутір» підтверджується квитанцією АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 9681 від 27.04.2018 р., з якої також вбачається, що у вказаному комплексі здійснює діяльність ФОП Сулима Л.В.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 426 ЦК України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Доказів укладення відповідачем відповідного договору суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про неправомірне використання відповідачем у власній господарській діяльності спірного музичного твору шляхом здійснення публічного виконання без дозволу правовласника, що є порушенням авторського права.

Враховуючи незаконне використання відповідачем спірного музичного твору позивач просить стягнути з відповідача 223380,00 грн. компенсації.

Статтею 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25, 42, 43 цього Закону, а також зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди правовласникам є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення,

При цьому, п. «г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Так, у пункті 42 постанови пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Відповідно до пункту «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (в редакції, що діяла станом на момент вчинення правопорушення) суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року

Наразі такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки «інших виплат», про які йдеться у наведеному приписі Закону України від 06.12.2016 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначені компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначені розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та застосовувати розрахункову величину у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на час прийняття судом відповідного рішення, а саме 1762,00 грн.

При цьому, суд вважає визначений Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» розмір компенсації необґрунтовано завищеним, оскільки організацією належними засобами доказування доведено факт порушення відповідачем майнових прав суб'єкта авторського права шляхом вчинення дій, які визнаються порушенням авторського права, але належним чином не обґрунтовано співвідношення розміру визначеної ним компенсації за порушення авторського права з розміром завданої неправомірним використанням об'єктів авторського права шкоди, що може бути визначена з урахуванням розміру збитків потерпілої особи, розміру доходу, отриманого відповідачем внаслідок правопорушення тощо.

Судом враховано, що доказів наявності раніше вчинених відповідачем порушень виключного права позивача матеріали справи не містять.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за порушення майнових авторських прав, яке полягає у незаконному використанні відповідачем у своїй господарській діяльності твору: «Шкода», виконавець: Tayanna, мінімальної компенсації (10 прожиткових мінімумів), сума якої складає 17620,00 грн.(10 x 1762,00 грн. = 17620,00 грн.).

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 223380,00 грн. підлягає частковому задоволенню у сумі 17620,00 грн.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Сулими Лілії Василівни (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд 23, офіс 916, код 37396151) в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Мьюзік» (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 7-А, код 40471053) 17620,00 грн. ( сімнадцять тисяч шістсот двадцять грн. 00 коп.) компенсації за порушення майнових авторських прав та 264,30 грн. (двісті шістдесят чотири грн. 30 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 29.12.2018 р.

Суддя О.О. Рябцева