ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2018 р. Справа№ 910/12226/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №917 від 18.10.2018 (вх. №09.1-04.1/1880/18 від 08.11.2018) Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та апеляційну скаргу №27-20841/18 від 22.10.2018 (вх. №09.1-04.1/1883/18 від 08.11.2018) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018

за скаргою Національного банку України на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С.

у справі №910/12226/16 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є.

до Національного банку України

про стягнення 74 906 358,36 грн, визнання права власності та зобов'язання вчинити дії

за участю представників учасників справи:

від ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" - Сочавський А.З. 04-12/18-1 довіреність № 04.12.2018; Палажченко О.О. 04-12/18 довіреність № 04.12.2018

від ФГВФО - Кустова Т.В. довіреність № 27-13699/18 від 02.07.2018

від НБУ - Бойко С.М. довіреність № 18-0014/19796 від 06.04.2018

від ВДВС - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2016 у справі № 910/12226/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. отриманий купонний дохід у розмірі 28682813,25 грн, отриманий дохід від погашення цінних паперів у розмірі 7618200,00 грн, проценти за користування купонним доходом та коштами від погашення цінних паперів в сумі 320369,81 грн, інфляційні нарахування в сумі 1529973,38 грн та 206700,00 грн витрат зі сплати судового збору; визнано за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" право власності на цінні папери - державні облігації України UA в кількості 179698 штук, загальною номінальною вартістю 179698 000,00 грн; UA в кількості 38091 штук, загальною номінальною вартістю 3012800,00 грн.

24.07.2017 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

Постановою Верховного Суду від 25.06.2018 заяву Національного банку України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 24.10.2017 у справі № 910/12226/16 задоволено частково. Постанову Вищого господарського суду України від 24.10.2017, постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2016 у справі № 910/12226/16 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Національного банку України 3 % річних у розмірі 320 369,81 грн та інфляційних нарахувань у сумі 1 529 973,38 грн. У задоволенні позовних вимог у цій частині відмовлено. В решті постанову Вищого господарського суду України від 24.10.2017, постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2016 у справі № 910/12226/16 залишено без змін.

28.02.2018 від Національного банку України до Господарського суду міста Києва надійшла скарга на рішення та дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. при виконанні рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2016 у справі №910/12226/16, в якій скаржник просить суд зупинити виконання за наказом Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі №910/12226/16 до розгляду цієї скарги; визнати неправомірними рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича щодо винесення постанови від 16.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55818076; визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича щодо винесення постанови від 16.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55818076; зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича повернути Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. наказ Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі №910/12226/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 05.10.2018 скаргу Національного банку України на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. задоволено частково. Визнано неправомірними рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича щодо винесення постанови від 16.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55818076. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича щодо винесення постанови від 16.02.2018 про відкриття виконавчого провадження №55818076. Зобов'язано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича повернути Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" Кашути Д.Є. наказ Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі №910/12226/16. В іншій частині скарги відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою суду, позивач - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", 19.10.2018 подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №917 від 18.10.2018, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі №910/12226/16, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні скарги Національного банку України на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, банк стверджує, що судове рішення у даній справі підлягає виконанню органами державної виконавчої служби згідно Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Національний банк України не є бюджетною установою, не є отримувачем бюджетних коштів та не має рахунків в Державному казначействі України.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2018 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 скаржнику поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, а також усім учасникам провадження надано строк на подання клопотань, заяв, пояснень.

22.10.2018 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подано до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №27-20841/18 від 22.10.2018, в якій апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі №910/12226/16, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні скарги Національного банку України на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. Також, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Узагальнені доводи вищенаведеної апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права та при неправильному дослідженні обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, не застосовується при виконанні судового рішення у даній справі, а тому, на переконання Фонду, органом державної виконавчої служби правомірно було відкрито виконавче провадження з виконання наказу.

Згідно протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 08.11.2018 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 поновлено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали суду, відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою, встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, а також усім учасникам провадження надано строк на подання клопотань, заяв, пояснень.

21.11.2018 від Національного банку України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі №910/12226/16 залишити без змін, а апеляційні скарги Банку та Фонду без задоволення. Так, боржник зазначає, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не передбачено такого винятку щодо поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органах казначейства відповідних рахунків боржника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 справу призначено до розгляду на 19.12.2018.

13.12.2018 від Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла спільна заява про укладення мирової угоди.

Ухвалою від 19.12.2018, в порядку ст. 216 ГПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 26.12.2018, розгляд спільної заяви про затвердження мирової угоди перенесено на наступне засідання суду.

26.12.2018 судова колегія розглянувши подану учасниками провадження спільну заяву про затвердження мирової угоди відмовляє у її задоволенні, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Згідно з ч. 2 ст. 274 ГПК України якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Водночас, згідно ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Аналіз вищенаведених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що до повноважень суду апеляційної інстанції віднесено затвердження мирової угоди під час перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого за результатами вирішення спору по суті. Наведене кореспондується з іншими наданими законодавцем апеляційному господарському суду повноваженнями щодо визнання нечинним такого судового рішення та закриття провадження у справі зі спору, переданого на вирішення суду.

Предметом апеляційного оскарження у даному випадку є перегляд оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду скарги на рішення та дії органу державної виконавчої служби. Тобто, фактично, провадження з вирішення спору у даній справі завершено, зокрема, прийняттям Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду постанови від 25.06.2018 у даній справі. До повноважень суду апеляційної інстанції в провадженні, відкритому за правилами Розділу VІ ГПК України, визнавати нечинним рішення суду, переглянутого в апеляційному та касаційному порядку, не віднесено.

Натомість, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що оскільки виконання судового рішення є невід'ємною стадією судового процесу та господарський процес по справі повинен завершуватись виконанням такого судового рішення, яке набрало законної сили, то домовленості сторін щодо зміни порядку негайного виконання наказу суду повинні відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження».

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Питання затвердження мирової угоди, укладеної сторонами в процесі виконання судового рішення, вирішується виключно судом в порядку, передбаченому ст. 330 ГПК України, згідно якої мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала (ч. 2 ст. 330 ГПК України).

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства суд апеляційної інстанції відмовляє сторонам в затвердженні мирової на даній стадії розгляду справи, що не позбавляє їх права повторно подати відповідну заяву в межах виконавчого провадження в порядку, визначеному ст. 330 ГПК України.

Колегія суддів продовжує перегляд ухвали Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у даній справі за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах їх доводів і вимог.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання 26.12.2018 не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштової кореспонденції. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання державною виконавчою службою не повідомлялось.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи те, що явка представників учасників провадження судом обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Представник Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні 26.12.2018 вимоги своїх апеляційних скарг підтримали та просили їх задовольнити, оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні скарги Національного банку України на дії органу державної виконавчої служби.

Представник Національного банку України в судовому засіданні 26.12.2018 заперечив про доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг в межах викладених скаржниками доводів та вимог, виходячи з наступного.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 16.02.2018 ВП №55818076 відкрито виконавче провадження на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 16.02.2018 у справі №910/12226/16 про стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» Кашути Д.Є. процентів за користування купонним доходом та коштами від погашення цінних паперів в сумі 320369,81 грн, інфляційних нарахувань в сумі 1529973,38 грн та 206700,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Національний банк України, звертаючись до місцевого господарського суду зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби, зазначає, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович після звернення до нього Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» із заявою про примусове виконання судових рішень у справі №910/12226/16 був зобов'язаний повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки НБУ належить до системи державних органів, а тому виконання рішень у зазначеній справі належить до компетенції Державної казначейської служби України.

Задовольняючи частково вищенаведену скаргу Національного банку України, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. ст. 3, 4, 6 Закону України «про виконавче провадження», ст. 2 Закону України «Про Національний банк України», ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», дійшов висновку про неправомірність дій державного виконавця з відкриття виконавчого провадження, оскільки виконання наказу Господарського суду міста Києва у даній справі віднесено до компетенції Державної казначейської служби.

Колегія судів за результатами перегляду в апеляційному порядку оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 погоджується з вищевикладеними висновками з огляду на таке.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 ГПК України (у редакції, що діяла до 15.12.2017; на час видачі наказу) рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України (в редакції, що діяла після 15.12.2017; станом на дату прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження) судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 339 ГПК України (в редакції чинній станом на час звернення боржника зі скаргою), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, за приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної влади (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правових статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, частиною 2 статті 6 названого Закону унормовано, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду (частини перша і друга статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень").

Порядок стягнення коштів з державних органів, державного або місцевих бюджетів або боржників регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Статтею 99 Конституції України унормовано, що забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Національний банк України за своєю організаційно-правовою формою є органом державної влади

При цьому, у відповідності до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Оскільки Національний банк України є органом державної влади, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що на виконавчі документи, за якими боржником виступає НБУ, поширюється дія Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і Порядок № 845.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 53 Закону України "Про Національний банк України" передбачені гарантії невтручання. Так, за змістом зазначеної норми не допускається втручання органів державної влади та інших державних органів чи їх посадових та службових осіб, будь-яких юридичних чи фізичних осіб у виконання функцій і повноважень Національного банку, Ради Національного банку, Правління Національного банку чи службовців Національного банку інакше, як в межах, визначених Конституцією України та цим Законом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що оскільки наказ Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі № 910/12226/16 за яким боржником є орган державної влади не підлягає виконанню державною виконавчою службою, то місцевим господарським судом цілком правомірно було задоволено скаргу Національного банку України в частині визнання незаконними рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. щодо винесення постанови від 16.02.2018 про відкриття виконавчого провадження № 55818076. Виконання наказу у даній справі належить до компетенції Державної казначейської служби про що підставно зазначено судом першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційних скарг скаржники посилаються на те, що Національний банк України не має відкритих рахунків в органах казначейства, що виключає, на їх думку, застосування приписів Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядку № 845.

Наведені доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не спростовують висновку місцевого господарського суду про те, що Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не передбачено такого винятку щодо поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника.

При цьому, місцевим господарським судом підставно було зауважено, що відсутність нормативної регламентації порядку виконання судового рішення за фактичних обставин, що склалися між учасниками спору, зумовлює необхідність встановлення та вжиття заходів, необхідних для виконання судового рішення саме компетентним органом, адже ефективна і законодавчо, і практично організація системи виконання рішень є позитивним обов'язком держави (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №910/12226/16 та від 03.07.2018 у справі №910/13057/16).

Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чижов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі проти Італії», заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04), а також у низці інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У п. 53 цього рішення Європейський суд з прав людини зауважив, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка, у справі «Ромашов проти України», у справі «Дубенко проти України» та у справі «Козачек проти України»). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України»). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» і у справі «Крищук проти України»).

Щодо тверджень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що Господарським судом міста Києва не було надано юридичної оцінки представленому стягувачем доказу - Листу Державного казначейства України № 5-08/847-12787 від 03.08.2018, суд апеляційної інстанції зазначає, оскільки вказаний документ не стосується предмету доказування у даній справі, то судом, у відповідності до приписів ч. 4 ст. 74 ГПК України, цілком правомірно не було його прийнято до уваги.

Натомість, суд першої інстанції встановив, що стягувачем не було представлено доказів звернення до органів казначейства з примусового виконання наказу суду у даній справі.

З урахуванням встановленого, доводи апеляційних скарг щодо порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишенню без задоволення.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 253-255, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі № 910/12226/16 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі № 910/12226/16 залишити без задоволення.

3. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі № 910/12226/16 залишити без змін.

4. Справу № 910/12226/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 04.01.2019