РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2018Справа № 910/19597/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтової О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом повного товариства «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс»

до компанії «S.C. BELODARO S.R.L.»

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2

про стягнення 462 270,31 грн.

Представники:

від позивача Середа Н.А. (за довіреністю)

від відповідача Скрипнік С.В. (за довіреністю)

від третьої особи не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом повне товариство «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» до компанії «S.C. BELODARO S.R.L.» про стягнення 462 270,31 грн. у порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

26.07.2017 повне товариство «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс», відповідно до заявки-договору від 26.07.2017 № 4541 (далі Договір), укладеного з представником фірми перевізника компанії «S.C. BELODARO S.R.L.» - водієм ОСОБА_2, було оформлено фінансову гарантію у вигляді гарантійного документа № 0007-04541-01-260717 код на транзитне переміщення митною територією України вантажу: «шини», код товару: , митна декларація № UA102040/2017/173453 по маршруту: пункт пропуску «Нові Яриловичі» - пункт пропуску «Краковець».

Зазначеним гарантійним документом позивач надав органам доходів і зборів України гарантію сплати суми митного боргу перевізником в разі порушення ним зобов'язання про доставці цього товару до митниці призначення.

Внаслідок недотримання перевізником умов належної охорони та збереження товару, 27.07.2017 вказаний товар був викрадений в зоні діяльності Житомирської митниці ДФС України. 22.08.2017 позивач перерахував до державного бюджету суму митних платежів за гарантією у розмірі 462 270, 31 грн., внаслідок чого у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що не укладав з позивачем жодних договорів, у тому числі і заявку-договір, на який посилається позивач, та не замовляв жодних фінансових гарантій чи інших послуг у позивача. Заявка-договір, на який посилається позивач, підписана особою (ОСОБА_2), яка не має жодних повноважень для укладення договір чи прийняття зобов'язань від імені відповідача, у тому числі щодо заявки-договору.

Позивач у відповіді на відзив не погодився з твердженнями відповідача щодо відсутності у особи, яка підписала заявку-договір від 26.07.2017 № 4541, повноважень для укладення договорів чи прийняття зобов'язань від імені відповідача, у тому числі, щодо цього Договору. На думку позивача, надання водію ОСОБА_2 повноважень представника перевізника компанії відповідача, з урахуванням інформації, зазначеної у митній декларації від 26.07.2017 № UA102040/2017/173453 та міжнародних товарно-транспортних накладних № 7 від 21.07.2018 та № 8 від 21.07.2018, не викликає сумнівів.

Господарський суд міста Києва своєю ухвалою від 24.05.2018 залучив до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 (місце проживання: Молдова), відклав розгляд справи на 26.11.2018. У зв'язку зі зверненням з судовим дорученням про надання правової допомоги до Міністерства юстиції Молдови провадження у справі було зупинено. В рамках надання правової допомоги ОСОБА_2 вручені судові документи.

26.11.2018 провадження у справі поновлено.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши і сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

26.07.2017 повне товариство «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» уклало ОСОБА_2 як представником компанії «S.C. BELODARO S.R.L.» заявку-договір від № 4541 (далі - Договір), на підставі якого було оформлено фінансову гарантію у вигляді гарантійного документа № 0007-04541-01-260717 код на транзитне переміщення митною територією України вантажу: «шини», код товару: , митна декларація № UA102040/2017/173453 по маршруту: пункт пропуску «Нові Яриловичі» - пункт пропуску «Краковець».

Зазначеним гарантійним документом позивач надав органам доходів і зборів України гарантію сплати суми митного боргу перевізником в разі порушення ним зобов'язання про доставці даного товару до митниці призначення.

Згідно з наданими при оформленні фінансової гарантії документами (CMR № 7 від 21.07.2017, CMR № 8 від 21.07.2017) і заявкою-договором компанія «S.C. BELODARO S.R.L.» була перевізником даного вантажу з Російської Федерації в Республіку Чехію і брала на себе зобов'язання по його доставці в митницю призначення.

У відповідності до ст. 305 Митного Кодексу України, надання органам доходів і зборів забезпечення сплати митних платежів є обов'язковим при ввезенні на митну територію України та/або переміщенні територією України прохідним та внутрішнім транзитом товарів за переліком, який утверджується Кабінетом Міністрів України. Спосіб забезпечення сплати митних платежів обирається власником товарів чи уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

Таким чином, позивач надав фінансову гарантію виконання замовником зобов'язань із сплати митних платежів перед органами доходів і зборів України, що випливають з митних процедур відповідно до умов Договору (пункт 1.1).

Згідно з п. 3.1.1 Договору, замовник зобов'язувався дотримуватися вимог Митного кодексу України, міжнародних договорів та інших актів законодавства України при ввезенні на митну територію України та/або переміщенні територією України прохідним та внутрішнім транзитом вантажів та в інших випадках, що передбачають застосування фінансової гарантії.

Згідно з п. 3.1.5 Договору замовник зобов'язався повідомляти позивача про всі випадки, які унеможливлюють або перешкоджають дотриманню задекларованого митного режиму перевезення вантажів і які впливають на зобов'язання гаранта перед органами доходів і зборів України. У разі настання обставин, які унеможливлюють або перешкоджають дотриманню задекларованого митного режиму та можуть призвести до настання гарантійного випадку, замовник зобов'язаний негайно надати гаранту документи на підтвердження настання таких обставин.

Пунктом 5.1 Договору сторони узгодили, що у разі настання гарантійного випадку, гарант перераховує суми митних платежів, що підлягають сплаті, на рахунок органу доходів і зборів в порядку та в строки, визначені Митним кодексом України та угодою між Держмитслужбою України та гарантом № 770 від 22.11.2012.

Частиною 1 ст. 93 Митного кодексу України визначено вимоги до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі, невиконання яких перевізником тягне за собою сплату органам доходів і зборів митних платежів відповідно до Митного кодексу України.

За отриманою від Житомирської митниці ДФС України інформацією, 27.07.2017 вказаний товар був викрадений в зоні діяльності Житомирської митниці ДФС України.

29.07.2017, на підставі заяви водія перевізника ОСОБА_2, СВ Новоград-Волинським ВП ГУНП в Житомирській області за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001283 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та розпочато досудове розслідування.

16.08.2017, внаслідок не доставки відповідачем в митницю призначення вказаного вантажу, посадовими особами Чернігівської митниці ДФС України був складений акт про настання гарантійного випадку № 1 та цього ж дня направлено на адресу позивача вимогу № 1 про сплату належної суми митних платежів за гарантією у розмірі 462 270,31 грн.

22.08.2017 позивач перерахував до державного бюджету суму митних платежів за гарантією у розмірі 462 270, 31 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 12304 від 22.08.2017 та № 12302 від 22.08.2017.

Пунктом 3.1.8 Договору передбачено, що у разі настання гарантійного випадку не пізніше наступного банківського дня з дня отримання від гаранта копії вимоги органу доходів та зборів про сплату митних платежів, замовник зобов'язуваний перерахувати належну суму у розмірі необхідних митних платежів на рахунок гаранта або страхової компанії, у разі, якщо таке розпорядження надано гарантом.

Згідно з п. 5.2 Договору, з моменту сплати гарантом митних платежів на вимогу органу доходів і зборів гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до замовника у розмірі суми сплачених митних платежів.

У разі невиконання взятих на себе зобов'язань, згідно з п. 6.1 Договору, замовник, незалежно від наявності його провини, несе повну матеріальну відповідальність за зворотною вимогою (регрес) гаранта або страхової компанії у розмірі суми сплачених гарантом митних платежів на вимогу органу доходів і зборів про таку сплату.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії (ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Встановлюючи спроможності набуття відповідачем прав та обов'язків за Договором суд виходить з такого.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України). Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 97 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ст. 98 Цивільного Кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного Кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 Цивільного Кодексу України).

Правовідносини, які виникають між юридичної особою та її органом, є представництвом, яке ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України визначено як обов'язок або право однієї сторони вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Діяльність представника має здійснюватись у межах повноважень. У зв'язку з чим, ч. 1 ст. ст. 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Водночас, в силу ч. 2 п. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України, у відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Тобто, якщо від імені юридичної особи діяла посадова особа - орган юридичної особи, діє презумпція наявності повноважень у такої особи, за виключенням випадків, коли особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. При цьому, третя особа визнається такою, що знала про такі обмеження, якщо вони встановлені безпосередньо законом або якщо відомості про такі обмеження є публічно доступними.

Отже, умовою виникнення прав та обов'язків для відповідача за Договором є доведення наявності у ОСОБА_2 повноважень на укладення цього правочину, або схвалення його відповідачем. Оскільки відповідачем заперечує існування цих обставин, обов'язок їх доведення, в силу ч. 1 ст. 74 ГПК України, покладається на позивача.

Водночас, позивач не надав жодних доказів, які би свідчили про уповноваження на підставі установчих документів, довіреності, закону або інших актів цивільного законодавства відповідачем ОСОБА_2 вчиняти правочини від його імені, рівно як і доказів схвалення Договору відповідачем.

Та обставина, що компанія «S.C. BELODARO S.R.L.» була перевізником товару, не є достатньою для виникнення повноважень у ОСОБА_2, який є водієм, для вчинення правочинів від імені компанії.

Наведені вище обставини не дають підстав суду для висновку про те, що ОСОБА_2 був наділений повноваженнями на укладення Договору від імені компанії «S.C. BELODARO S.R.L.», з огляду на що остання не є зобов'язана за цим правочином, тобто Договір не є підставою для виникнення прав і обов'язків для відповідача.

Таким чином, підстави для стягнення коштів з відповідача відсутні, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову повного товариства «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» до компанії «S.C. BELODARO S.R.L.» відмовити повністю.

Судові витрати покласти на повне товариство «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс».

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 28.12.2018.

Суддя С. А. Ковтун