ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2018 р. Справа№ 910/7596/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу (вх. №09.1-04.1/339/18 від 17.10.2018) Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018

у справі №910/7596/18 (суддя - Картавцева Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Національного університету біоресурсів і природокористування України

про стягнення 18 589,59 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного університету біоресурсів і природокористування України про стягнення 18 589,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договору № 2814/15-ТЕ(Т)-17 від 12.05.2015 щодо своєчасної сплати вартості поставленого природного газу, у зв'яжу з чим позивач просить стягнути пеню у розмірі 14505,87 грн., 3% річних у розмірі 1147,55 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2936,17 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/7596/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пеню у розмірі 14 505,87 грн, 3% річних у розмірі 1 147,55 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 936,17 грн, судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 712 ЦК України, ст. 193 ГК України та встановлення обставин невчасної оплати відповідачем вартості поставлено газу, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Крім того, суд першої інстанції встановив, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, оскільки сторони в п. 9.3 Договору домовились про його збільшення до п'яти років.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Національний університет біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж», 19.09.2018 подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/7596/18 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема, скаржник вважає, що судом було безпідставно не застосовано приписи ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України та не зменшено розмір штрафних санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2018 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В. апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/7596/18 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 258, 260 ГПК України.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

За актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу №910/7596/18 та апеляційну скаргу передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018 апеляційна скарга (вх. №09.1-04.1/339/18 від 17.10.2018) Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж» передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

17.10.2018 до Київського апеляційного господарського суду від відповідача - Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж» надійшло клопотання про усунення недоліків допущених при поданні апеляційної скарги, яке згідно Акту прийняття-передачі від 17.10.2018 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 справу №910/7596/18 прийняти до провадження вказаним складом суду, поновлено Національному університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018, відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено в порядку письмового провадження без виклику сторін, позивачу встановлено процесуальний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у даній справі.

12.11.2018 від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача у повному обсязі, рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 залишити без змін.

Обґрунтовуючи відзив на апеляційну скаргу позивач вказує на те, що розмір пені в силу приписів ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України може бути зменшений у виняткових випадках за умови, що санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Також, позивач звертає увагу на те, що клопотання про зменшення пені до суду першої інстанції не подавалось. Крім того, позивач зазначає, що з огляду на приписи ст. ст. 6, 259 ЦК України сторони домовились про збільшення строку позовної давності.

У відповідності до ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки сторони письмово виклали свою правову позицію з даного спору, клопотань щодо розгляду справи в судовому засіданні до суду не надходило, судова колегія дійшла висновку про розгляд даної справи в письмовому порядку (без виклику) згідно ст. ст. 270, 271 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

12.05.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець за договором, позивач у справі) та ВП НУБіП України "Немішаївський агротехнічний коледж" (покупець за договором, відповідач у справі) був укладений Договір № 2814/15-ТЕ(Т)-17 купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір), відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Між сторонами укладались додаткові угоди (а.с. 20-26 том І).

Згідно з додатковою угодою № 6 від 31.12.2015 до Договору продавець додатково передає покупцеві у січні 2016 року газ в обсязі до 8844 тис.куб.м.

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 5.2 Договору, ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 2994,30 грн з урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу.

Пунктом 6.1 Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го (включно) числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Дослідивши зміст договору № 2814/15-ТЕ(Т)-17 від 12.05.2015, який укладений між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець за договором, позивач у справі) та ВП НУБіП України "Немішаївський агротехнічний коледж", колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що вказаний правочин є договором поставки, правове регулювання якого здійснюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, у період з квітня 2015 по січень 2016 роки позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 111 453,73 грн, що підтверджується представленими до матеріалів справи актами приймання-передачі природного газу від 31.05.2015, від 31.10.2015, від 30.11.2015, від 31.12.2015, від 31.01.2016 (а.с. 27-31 том І).

Натомість, відповідач за отриманий газ розраховувався з позивачем з порушенням строку визначеного в п. 6.1 Договору, що останнім в порядку приписів ст. 74 ГПК України не спростовано.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Оскільки відповідач у встановлений умовами договору строк обов'язку по оплаті вартості отриманого газу не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, то дії відповідача, як вірно встановлено місцевим господарським судом, є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

За приписами ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі невиконання покупцем п. 6.1. умов цього Договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною 6 статті 232 ГК України унормовано, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства та встановлені у даній справі обставини справи, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 14 505,87 грн пені, нарахованої в межах шести місяців з вірним визначенням початку строку настання прострочення виконання договірного зобов'язання та з урахуванням дат погашення такої заборгованості за поставлений природний газ.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія вважає, що місцевим господарським судом цілком правомірно було задоволено вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1147,55 грн та інфляційних втрат у сумі 2936,17 грн.

Водночас, причиною подання апеляційної скарги у даній справі стало питання щодо незастосування місцевим господарським судом положень чинного законодавства щодо зменшення заявленої до стягнення суми штрафних санкцій. В іншій частині оскаржуване судове рішення першої інстанції, прийняті по суті даної справи, не оскаржувалось жодною із сторін.

За змістом ч. 2 ст. 277 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, слід дійти висновку, що за змістом вказаних статей зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а не обов'язком. Крім того, за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17).

При цьому, стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має штрафний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора у випадку надмірно великих санкцій.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013.

Приймаючи до уваги те, що норми чинного законодавства про зменшення розміру пені не є імперативними та застосовуються за визначених вище умов на розсуд суду, судова колегія вважає, що доводи апелянта в частині незастосування місцевим господарським судом норм матеріального права (ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України) не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в контексті приписів ст. 277 ГПК України на чому наполягає апелянт у прохальній частині своєї скарги.

Таким чином, порушення місцевим господарським судом норм матеріального права при постановлені оскаржуваного судового рішення не знайшло свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку Північним апеляційним господарським судом. Підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги судовою колегією не встановлено.

Крім того, апеляційна інстанція вважає за необхідне зауважити, що нараховані позивачем суми інфляційних та річних в силу вищенаведених приписів норм права не можуть бути зменшені, оскільки названі суми мають компенсаційний, а не штрафний характери, та є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні останньому матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові. Доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та відхиляються судовою колегією.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі № 910/7596/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Натомість, скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі № 910/7596/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/7596/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі № 910/7596/18.

4. Справу № 910/7596/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко