ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року, м. Херсон, справа № 923/987/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик"

до Фізичної особи-підприємця Коптєва Станіслава Андрійовича

про стягнення 48 800,50 грн,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

26.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістік» звернулося до суду з вимогами, спрямованими до фізичної особи-підприємця Коптєва Станіслава Андрійовича, про стягнення 48 800,50 грн, з яких 28 996,42 грн основної заборгованості, 6 678,66 грн пені, 2 029,75 грн штрафу, 7 523,23 грн річних та 3 572,44 грн інфляційних, нарахованих у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 2956-1 від 30.10.2017 щодо оплати вартості поставленого товару.

У якості обґрунтування власної позиції позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 2956-Г від 30.10.2017 він за видатковими накладними № 27659/25582 від 31.10.2017, № 27348/25567 від 31.10.2017, № 27347/25566 від 31.10.2017, № 29879/27904 від 30.11.2017 та № 635/594 від 13.01.2018 поставив відповідачу товар на загальну суму 47 996,52 грн, але останній вартість отриманого товару сплатив частково у сумі 19 000,10 грн, у зв'язку з чим заборгував 28 996,42 грн. У зв'язку з несплатою вказаної суми позивач на підставі пунктів 7.1. та 9.2. договору та діючого законодавства нарахував вказані суми пені, штрафу, річних та інфляційних.

З метою підтвердження заявлених вимог, позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- договір поставки від 30.10.2017 (а.с. 11-12),

- довіреність на отримання товару (а.с. 13),

- видаткові накладні № 27659/25582 від 31.10.2017, № 27348/25567 від 31.10.2017, № 27347/25566 від 31.10.2017, № 29879/27904 від 30.11.2017 та № 635/594 від 13.01.2018 (а.с. 14-17, 19-21),

- накладну на повернення № 3088 від 06.11.2017 (а.с. 18),

- прибуткові касові ордери №№ 3521, 7239, 7240, 8084, 8119, 8127, 8619, 8620 (а.с. 22-25),

- розрахунок заборгованості (а.с. 28-35).

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 28.11.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (22.12.2018) надати відзив на позов, а позивачу строк (25.12.2018) - відповідь на відзив. У свою чергу, відповідач відзив на позов не надав, хоча належним чином був повідомлений про відкриття провадження у справі шляхом направлення відповідної ухвали суду на його адресу.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що «суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі», у зв'язку з чим суд дотримався даного правового положення та розглянув справу у межах вказаного строку, виходячи з наведеної дати відкриття провадження у справі.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено інших процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

30.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик», як постачальником, та фізичною особою-підприємцем Коптєвим Станіславом Андрійовичем, як покупцем, укладено договір поставки № 2956-Г.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «Постачальник зобов'язується передати у власність покупця алкогольні напої (надалі товар), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар у порядку, визначеному умовами цього договору» (пункт 1.1.),

- «Найменування, кількість, асортимент товару визначається покупцем у замовленні та зазначається постачальником у видатковій накладній на товар» (пункт 4.1.),

- «Ціна на товар зазначається постачальником у видатковій накладній на товар» (пункт 5.2.),

- «Розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 21 календарного дня з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін шляхом попередньої оплати» (пункт 6.1.),

- «У випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати; у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі семи відсотків від суми борг» (пункт 7.1.).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товару за видатковими накладними:

№ 27659/25582 від 31.10.2017 на суму 1 714,62 грн,

№ 27348/25567 від 31.10.2017 на суму 28 263,60 грн,

№ 27347/25566 від 31.10.2017 на суму 5 475,48 грн,

№ 29879/27904 від 30.11.2017 на суму 3 659,82 грн,

№ 635/594 від 13.01.2018 на суму 10 029,12 грн,

а всього на загальну суму 49 142,64 грн. При цьому відповідач за накладною № 3088 від 06.11.2017 повернув позивачу товар на загальну суму 1146,12 грн, а тому загальна сума поставки складає 47 996,52 грн.

У свою чергу відповідач сплатив позивачу згідно з прибутковими касовими ордерами:

№ 3521 від 26.04.2018 - 5 000 грн,

№ 7239 від 27.07.2018 - 374,44 грн,

№ 7240 від 27.07.2018 - 2 625,66 грн,

№ 8084 від 16.08.2018 - 3 000 грн,

№ 8119 від 16.08.2018 - 1 000 грн,

№ 8127 від 17.08.2018 - 4 000 грн,

№ 8619 від 30.08.2018 - 403,46 грн,

№ 8620 від 30.08.2018 - 2 596,54 грн,

а всього 19 000,10 грн. у зв'язку з чим, за обрахунками позивача несплаченою залишилася сума 28 996,42 грн.

Через несвоєчасне виконання грошового зобов'язання позивач нарахував відповідачу на підставі пункту 7.1. договору до сплати:

- 6 678,66 грн пені з розрахунку:

583,69 грн за період з 22.11.2017 по 14.12.2017 на суму 34 307 грн заборгованості,

1 156,45 грн за період з 15.12.2017 по 25.01.2018 на суму 37 966 грн заборгованості,

1 393,59 грн за період з 26.01.2018 по 01.03.2018 на суму 47 995 грн заборгованості,

1 789,60 грн за період з 02.03.2018 по 26.04.2018 на суму 34 307 грн заборгованості,

1 755,33 грн за період з 27.04.2018 по 22.05.2018 на суму 42 955 грн заборгованості

- 2 029,75 грн штрафу, виходячи із загальної суми заборгованості у сумі 28 996,42 грн та 7% його розміру.

Поряд з цим, у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання позивач на підставі положень статті 625 ЦК України нарахував:

- 7 523,23 грн річних за періоди виникнення кожної із сум заборгованостей, а загально за період з 22.11.2017 по 04.11.2018,

- 3 572,44 грн інфляційних за періоди виникнення кожної із сум заборгованостей, а загально за період з 01.12.2017 по 31.09.2018.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов'язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов'язань (майново-господарських зобов'язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір поставки.

Зокрема, згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, за частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Так, відповідно до частини 1 статті 692 того ж Кодексу покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором не встановлений інший строк оплати.

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що покупець зобов'язаний сплатити у встановлений строк вартість отриманого товару, а безпосередньо між сторонами такого правочину виникають правовідносини поставки.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов'язань, за якими:

- «Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1);

- «Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2);

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши несвоєчасну та неповну оплату вартості придбаного товару за договором поставки, порушив взяте на себе зобов'язання.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов'язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення сум пені, штрафу, інфляційних та річних, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов'язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме «штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання» (частина 2), а « пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання» (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов'язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов'язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов'язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином нарахування пені у сумі 6 678,66 грн та штрафу у сумі 2 029,75 грн є правомірним.

Натомість, у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобов'язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу 7 523,23 грн річних та 3 572,44 грн інфляційних. Правильність обрахунку судом перевірена та він є правомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів та положень діючого законодавства, суд приходить до висновків, що:

- відповідач не виконав умови договору щодо сплати 28 996,42 грн вартості поставленого йому товару, а тому повинен сплатити цю суму у примусовому порядку,

- у зв'язку з порушення строку оплати вартості отриманого товару відповідач повинен сплатити 6 678,66 грн пені, 2 029,75 грн штрафу, 7 523,23 грн річних та 3 572,44 грн інфляційних.

З огляду на такі висновки позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 1278 від 16.11.2018 у сумі 1762 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Коптєва Станіслава Андрійовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістік» (02088, м. Київ, вул. Харченка Євгенія, буд. 42; ідентифікаційний код 35871504) - 28 996,42 грн основної заборгованості, 6 678,66 грн пені, 2 029,75 грн штрафу, 7 523,23 грн річних, 3 572,44 грн інфляційних та 1 762 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін