ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"18" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/364/18
Господарський суд Одеської області у складі
судді Цісельського О.В.
при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_1 - довіреність
від відповідача: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
За позовом: RISOIL TRANSPORT & LOGISTICS LTD (Pasea Estate, Road Town, Tortola, British Virgin Islands)
до відповідача: FENIX COMMODITIES PC (Churchill Way 14-16, CF10 2DX Cardiff, the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland)
про стягнення 56 343,93 дол. США
ВСТАНОВИВ:
RISOIL TRANSPORT Ц LOGISTICS LTD звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до FENIX COMMODITIES PC в якій просить суд:
- стягнути з FENIX COMMODITIES PC на користь RISOIL TRANSPORT Ц LOGISTICS LTD шкоду (збитки) у розмірі 56 343,93 дол. США., повязаних з порушенням договірних зобовязань по контракту SSB20171205/497TR-17 від 06.12.2017р.;
- зобовязати FENIX COMMODITIES PC повернути RISOIL TRANSPORT & LOGISTICS LTD вантаж: соєві боби навалом нового врожаю у кількості 7 550т шляхом вивантаження із судна ZEKO Y (IMO: 8027573, прапор Танзанія, зареєстрованим власником, якого є ARMADA SHIPPING CO SA), Belize City, Belize у морському порту Чорноморськ.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
Між компанією "RISOIL TRANSPORT & LOGISTICS LTD" /"Рисоіл Транспорт енд Лоджистікс ЛТД", Продавець, та "FENIX COMMODITIES PC", Покупець був укладений Контракт VeSSB20171205 / 497TR-17 від 06.12.2017р. на поставку Товару: "соєві боби навалом нового врожаю" ("soybeans in bulk of new crop").
Продавець на виконання умов Контракту (пункт 13. 14), виконав свої контракті зобов'язання в повному обсязі: поставив товар у кількості 7550 (сім тисяч п'ятсот п'ятдесят) тон на судно ZEKO Y (ЗЕКО І) (ІМО: 8027573, прапор - Танзанія, зареєстрованим власником якого є ARMADA SHIPPING CO SA ("ОСОБА_2 КО СА"), Belize City. Belize (Беліз).
На час звернення до суду із даним позовом судно знаходиться в акваторії порту Чорноморськ.
Поставка товару згідно умов контракту здійснювалась на умовах FOB (англ. FOB, скор. від Free On Board - франко борт, буквально - безкоштовно на борт судна).
Умови FOB (Інкотермс) передбачають, що продавець зобов'язаний доставити товар у порт і завантажити на вказане покупцем судно; витрати з доставки товару на борт судна лягають на продавця.
Після навантаження Товару на судно, 15.01.2018 RISOIL TRANSPORT & LOGISTICS LTD виставило інвойс № 006 від 15.01.2018 p. FENIX COMMODITIES PC для здійснення оплати Покупцем.
FENIX COMMODITIES PC відповідно до п.13 Контракту зобов'язане здійснити оплату Товару на підставі інвойсу протягом 2 банківських днів (тобто, до 17.01.2018 p.).
Однак, станом на 26.02.2018 FENIX COMMODITIES PC, не здійснило жодного платежу за Товар, чим грубо порушило свої контрактні зобов'язання.
Крім наведеного, 23.02.2018 RISOIL TRANSPORT & LOGISTICS LTD направило FENIX COMMODITIES PC лист про розірвання Контракту у зв'язку з невиконанням зобов'язань Покупцем.
Відповідачем грошові зобов'язання за контрактом залишені без виконання.
Неналежне виконання відповідачем договірних зобовязань в частині здійснення оплати вартості продукції й зумовило звернення позивача до Господарського суду Одеської області із даним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2018р., позовну заяву RISOIL TRANSPORT Ц LOGISTICS LTD було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.03.2018р. позовну заяву RISOIL TRANSPORT & LOGISTICS LTD було прийнято до розгляду суддею Цісельським О.В., відкрито провадження у справі №916/364/18 за правилами загального позовного провадження та зупинено провадження у справі №916/364/18 для належного повідомлення всіх учасників судового процесу.
Разом з позовною заявою позивач звернувся до суду із заявою, що викладена в тексті позовної заяви, про продовження заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.02.2018р. по справі №916/261/18, яка залишена судом без задоволення.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.09.2018р. провадження у справі №916/364/18 було поновлено.
12.09.2018р. позивач звернувся до суду із заявою (вх.№2-4613/18) про відмову від частини позовних вимог, відповідно до якої відмовився від позовної вимоги про зобовязання FENIX COMMODITIES PC повернути RISOIL TRANSPORT Ц LOGISTICS LTD вантаж: соєві боби навалом нового врожаю у кількості 7 550т шляхом вивантаження із судна ZEKO Y (IMO: 8027573, прапор Танзанія, зареєстрованим власником, якого є ARMADA SHIPPING CO SA), Belize City, Belize у морському порту Чорноморськ.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.09.2018р. строк підготовчого засідання було продовжено на 30 днів за власною ініціативою суду.
Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представник відповідача в судові засідання не зявився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, відзив на позов суду не надав, свої правом на захист не скористався.
Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.
Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків:
Частиною 1 ст.1 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
У відповідності до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.
Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.
У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Стаття 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Зі змісту ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як зазначено в ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Поряд з цим, ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України закріплює, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч.1 ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).
Відшкодування збитків передбачено також і ст.224 ГК України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:
- протиправної поведінки,
- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками,
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
У відповідності до ст.225 ГК України, До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:
- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;
- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;
- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;
- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
За змістом ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника.
За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.
При цьому, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.
У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Суб'єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов'язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду.
Носієм обов'язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов'язок із відшкодування шкоди.
Так, судом встановлено наступне:
1) FENIX COMMODITIES PC не здійснив оплату (порушив зобовязання (прострочення виконання зобовязання).
2) RISOIL TRANSPORT Ц LOGISTICS LTD поніс збитки (оплата робіт (послуг) по завантаженню судна, розвантаженню судна, супутніх послуг); Повернення товару RISOIL TRANSPORT Ц LOGISTICS LTD можливо лише шляхом вивантаження з судна, що спричиняє додаткові витрати (збитки).
3) Поставка товару згідно умов контракту здійснюється на умовах FOB. Умови FOB передбачають, що продавець зобов'язаний доставити товар у порт, здійснити митне очищення товару, завантажити товар на вказане покупцем судно; витрати з доставки товару на борт судна лягають на продавця. Порушення зобовязань покупцем, спричинило розірвання контракту та виникнення збитків RISOIL TRANSPORT & LOGISTICS LTD, повязаних з поставкою товару на ( умовах FOB (митне очищення, навантаження товару на судно) та понесе майбутні витрати (збитки) повязані з вивантаженням товару з судна m / v "ZEKO Y".
4) Винні дії FEN IX COMMODITIES PC полягають/виражаються у нездійсненні оплати за поставлений товар.
Судом встановлено, що позивачем було понесено наступні збитки в дол. США:
Винагорода експедитора по організації робіт з експортної сертифікації вантажу7 550,000755,00
Відшкодування витрат по засвідченню документів (Одеська регіональна торгово-промислова палата)1,000771,19
Витрати з сертифікації (Чорноморська торгова промислова палата)1,0002 386,50
Відшкодування витрат ГУ Держспоживслужби в Одеській області1,000271,40
відшкодування витрат по оплаті ТЕО порту (ТОВ "Рисоіл Термінал)1,000824,72
відшкодування витрат з оформлення коносаментів на вантаж (ТОВ "Рисоіл Термінал)1,000561,24
відшкодування витрат по вантажо-розвантажувальних робіт (ТОВ "Рисоіл Термінал")1,00032072,32
відшкодування витрат по винагороді (ТОВ "Рисоіл Термінал")1,0001834,07
відшкодування витрат по відвантаженню Вантажу (ТОВ "Рисоіл Термінал)1,0006414,41
відшкодування витрат по лабораторним досліджень ТОВ ("Рисоіл Термінал")1,0003098,89
відшкодування витрат транспортуванні Вантажу (ТОВ "Рисоіл Термінал)1,0007181,38
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з розрахунку збитків приведеного позивачем в позовній заяві та не спростованого відповідачем, останнім зобовязання не виконані належним чином, що в свою чергу завдало збитків позивачу на загальну суму 56 343,93 дол. США, у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума збитків, встановлена судом в розмірі 56 343,93 дол. США.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
В цих нормах передбачається певна низка заходів, за допомогою яких потерпіла особа забезпечує реалізацію права на захист свого порушеного права чи інтересу, які в сукупності своїй утворюють відповідний правовий механізм захисту прав особи, який міститься в кожній галузі права.
Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Умовами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.
Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.
Зміст зобовязань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.
Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.
Відповідно до приписів ст.129 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 22 809,71грн.
Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 202, 233, 237, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з FENIX COMMODITIES PC (Churchill Way 14-16, CF10 2DX Cardiff, the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland) на користь RISOIL TRANSPORT & LOGISTICS LTD (Pasea Estate, Road Town, Tortola, British Virgin Islands) збитки у розмірі 56 343 (пятдесят шість тисяч триста сорок три) дол. США 93 цента США., повязаних з порушенням договірних зобовязань по контракту SSB20171205/497TR-17 від 06.12.2017р. та витрати на оплату судового збору в сумі 22 809 (двадцять дві тисячі вісімсот девять) грн. 71 коп.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст рішення складено 28 грудня 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський