РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2018Справа №910/20063/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є. при секретарі судового засідання Хмельовському В.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу №910/20063/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВАЦІЙНА КАБЕЛЬНА КОМПАНІЯ»

до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ»

до відповідача-2 Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

про визнання недійсним патенту,-

за участю учасників справи:

від позивача: Поліщук Є.Г., довіреність № б/н від 01.12.17;

від відповідача-1: Краюшкін В.В., довіреність № 19юр від 17.01.17;

від відповідача-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВАЦІЙНА КАБЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ» (далі - відповідач-1) та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - відповідач-2) про визнання недійсним патенту.

Позовні вимоги мотивовано тим, що винахід за патентом України №60285 «Кабель силовий» не відповідає умовам патентозданості «винахідницький рівень» та «промислова придатність», що враховуючи приписи Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» від 15.12.1993 №3687-ХІІ є підставою для визнання такого патенту недійсним.

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 15.11.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №910/20063/17. Розгляд справи призначений на 11.12.2017.

11.12.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшло заперечення на позов.

В судовому засіданні 11.12.2017 оголошено перерву до 20.12.2017.

19.12.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення на заперечення на позов (відповідь на відзив).

20.12.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Судове засідання, призначене на 20.12.2017 не відбулося у зв'язку із набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України (15.12.2017), відповідно до п.9 перехідних положень якого визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про те, що справа №910/20063/17 має бути розглянута в порядку (за правилами) загального позовного провадження та підлягає призначенню до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2017 підготовче засідання у справі №910/20063/17 призначено на 24.01.2018.

В судовому засіданні 24.01.2018 оголошено перерву до 12.02.2018.

31.01.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

До Господарського суду надійшли клопотання позивача про призначення у справі №910/20063/17 судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої необхідно доручити науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, враховуючи те, що для вирішення питання про відповідність оспорюваного патенту умовам патентоздатності необхідні спеціальні знання.

Представник відповідача-1 заперечив проти вказаного вище клопотання та надав суду копію висновку від 30.01.2015 №997 судової експертизи у справі №910/16142/14 про підтвердження на думку відповідача-1 патентоздатності оспорюваного патенту №60285 та копію рішення суду у справі №910/16142/14.

Крім того, відповідач-1 вказує на відсутність підстав для проведення повторної експертизи по патенту №60285, оскільки відповідно до ч.5 ст.98 Господарського процесуального кодексу України при дослідженні в судовому засіданні висновку експерта від 30.01.2015 №997 має брати участь експерт Дорошенко О.Ф, який надасть пояснення по висновку.

В свою чергу, позивачем подані до суду додаткові пояснення до клопотання про призначення експертизи в яких останній вказує на:

- наявність у даній справі матеріалів, які відсутні в матеріалах справи №910/16142/14;

- відсутність необхідності у дослідженні висновку від 30.01.2015 №997 та участі в засіданні експерта Дорошенко О.Ф., враховуючи тривалу співпрацю останнього та гр.Боровик П.А. (представник відповідача-1) у науково-дослідному інституті інтелектуальної власності національної академії правових наук України, що викликає сумнів у неупередженості та об'єктивності висновку від 30.01.2015 №997;

- доцільність доручення проведення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності у даній справі спеціалізованій експертній установі - науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності міністерства юстиції України, оскільки експерт науково-дослідного інституту інтелектуальної власності національної академії правових наук України - Дорошенко О.Ф. неодноразово проводив експертизи у справах за участю відповідача-1, висновки яких були складені на користь останнього. В свою чергу, в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз відсутні фахівці у галузі проектування, виготовлення та експлуатації силових кабелів середньої та високої напруги, про що свідчить ухвала господарського суду м. Києва від 14.06.2016 у справі №910/32023/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 у справі №910/20063/17 призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності проведення якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

02.07.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов лист Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України від 20.06.2018 №174/4-1-18/424, яким останній повернув до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20063/17 з висновком проведеної судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 20.06.2018 №047/18.

04.07.2018 провадження у справі №910/20063/17 поновлено, розгляд справи призначено на 23.07.2018.

23.07.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшла відповідь на пояснення позивача на заперечення відповідача-1 на позов.

23.07.2018 в судовому засіданні представник відповідача-1 надав додаткові пояснення по справі.

23.07.2018 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні оголошено перерву на 27.08.2018.

27.08.2018 призначено справу до судового розгляду на 17.09.2018.

17.09.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 10.10.2018.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 №05-23/1797 «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ» та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2018, справа №910/20063/17 передана для розгляду судді Блажівській О.Є, у зв'язку з лікарняним судді Балаца С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 прийнято справу №910/20063/17 до свого провадження, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 21.11.18.

У підготовче засідання 21.11.2018 з'явилися представники сторін, якими надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті у загальному позовному провадженні призначено на 12.12.18.

Судове засідання, призначене на 12.12.2018 не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді Блажівської О.Є на лікарняному. Наступне судове засідання у справі призначено на 27.12.18.

У судове засідання, призначене на 27.12.2018 з'явився представник позивача та відповідача-1, відповідач-2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача просить задовольнити в повному обсязі, представник відповідача-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 27.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на які посилається позивач на підтвердження позовних вимог, відповідач на підтвердження заперечень на позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Завод Південкабель» є власником патенту на винахід №60285 «Кабель силовий» від 10.12.2008 (заявка 8 від 30.07.2008).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельна компанія» є підприємством, яке здійснює оптову торгівлю кабельно-провідної продукції. Для господарських цілей позивач імпортує кабельну продукцію ВАТ «ИРКУТСККАБЕЛЬ» та ТОВ «Камский Кабель» з Російської Федерації.

Враховуючи наявність зареєстрованого в Україні винаходу №60285 «Кабель силовий» від 10.12.2008, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельна компанія» виникають труднощі з імпортування кабельно-провідницької продукції за кодами УКТЗЕД та .

Враховуючи викладене, позивач вважає, що патент на винахід №60285 «Кабель силовий» від 10.12.2008 повинен бути визнаний недійсним.

Відповідно до ст.154 Господарського кодексу України відносини, пов'язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються цим Кодексом та іншими законами. До відносин, пов'язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ст.218 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності- це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст.459 Цивільного кодексу України винахід вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим, має винахідницький рівень і придатний для промислового використання. Об'єктом винаходу може бути продукт (пристрій, речовина тощо) або процес у будь-якій сфері технології. Законом можуть бути встановлені продукти та процеси, які не є придатними для набуття права інтелектуальної власності на них відповідно до цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» встановлено, що патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі, зокрема, невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 Закону.

Винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним (ч.1 ст.7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі»).

Позивачем до матеріалів справи надано аналіз відповідності патенту України на винахід №60295 умовам патентоздатності «винахідницький рівень» та «промислова придатність», підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельна компанія» - Ксьондз С.А., відповідно до якого:

- винахід за патентом №60285 «Кабель силовий» не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень»;

- винахід за патентом №60285 «Кабель силовий» не відповідає умові патентоздатності «промислова придатність».

В матеріалах справи наявний також аналіз відповідності патенту України на винахід №60285, затверджений технічним директором - головним інженером ПАТ «Завод Південкабель» - Ю.П.Антонець, відповідно до якого:

- позивач шляхом неправомірного розчленування формули винаходу патенту №60285 свідомо вилучив і не врахував зв'язки між елементами цього пристрою, а також їх виконання;

- проведений аналіз всіх пунктів висунутих позивачем показує, що патент відповідає умовам патентоздатності за необхідним критеріями «новизна», «винахідницький рівень», та промислова придатність, що підтверджено Державною службою інтелектуальної власності України.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (правонаступник Державної служби інтелектуальної власності України) у відзиві на позовну заяву зазначає, що експертиза заявки № за оскаржуваним патентом №60285 була проведена закладом експертизи у повній відповідності до ст.16 Закону та Порядку. За результатами проведення експертизи заявки № було встановлено, що заявлений винахід відповідає умовам патентоздатності та на нього не поширюються підстави для відмови у наданні правової охорони та видано патент України №60285.

Крім того, в матеріалах справи наявний висновок судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності у господарській справі №910/16142/14 від 30.01.2015 №997, виконаний експертом Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності - О.Дорошенко, в якому зазначено, що матеріали справи не містять відомостей, які свідчать про те, що винахід за патентом України №60285 на винахід «Кабель силовий» не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень», тобто випливає явно з рівня техніки.

Разом з тим, позивач не погоджувається з висновком даного експерта, у зв'язку з тим, що:

- у справі №910/20063/17 наявні матеріали, які відсутні в матеріалах справи №910/16142/14;

- існує відсутність необхідності у дослідженні висновку від 30.01.2015 № 997 та участі в засіданні експерта Дорошенко О.Ф., враховуючи тривалу співпрацю останнього та гр. Боровик П.А. (представник відповідача-1) у науково-дослідному інституті інтелектуальної власності національної академії правових наук України, що викликає сумнів у неупередженості та об'єктивності висновку від 30.01.2015 № 997.

Приписами частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У пункті 6.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №5 «Про деякі питання практики призначення судових експертиз у справах зі спорів, пов'язаних із захистом права інтелектуальної власності» зазначено, що у вирішенні спорів про захист права інтелектуальної власності на винахід чи корисну модель господарським судом залежно від обставин справи та суті спору лише за допомогою експертного дослідження можуть бути встановлені фактичні дані про: наявність новизни винаходу чи корисної моделі на дату подання заявки на видачу патенту або якщо заявлено пріоритет, на дату пріоритету (в порівнянні з протиставленим винаходом (корисною моделлю) або відомим технічним рішенням); наявність у винаходу винахідницького рівня, тобто чи не випливає він явно з рівня техніки (не є для фахівця очевидним); відповідність корисної моделі критерію патентоздатності «промислова придатність»; наявність у формулі запатентованого винаходу (корисної моделі) усіх ознак, які були у поданій заявці.

Відповідно до приписів господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Враховуючи викладене, 12.02.2018 Господарським судом міста Києва призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України. На вирішення експертизи поставлено питання: Чи містяться в матеріалах справи відомості, які свідчать про те, що винахід за патентом України №60285 «Кабель силовий» не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень», тобто випливає явно з рівня техніки?; Чи відповідає винахід за патентом України №60285 «Кабель силовий» умові патентоздатності «промислова придатність» відповідно до матеріалів справи?. Зобов'язано позивача здійснити попередню оплату експертизи. Матеріали справи надіслано до Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф. 501). Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Відповідно до висновку експертів науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності міністерства юстиції України - О.А.Фоя та Т.М.Чабанець, від 20.06.2018 №174/18 за результатами проведення комісійної судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності у господарській справі №910/20063/17, встановлено, що:

- в матеріалах справи містяться відомості, які свідчать про те, що винахід за патентом України №60285 «Кабель силовий» не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень», тобто випливає явно з рівня техніки;

- винахід за патентом України №60285 «Кабель силовий» відповідає умові патентоздатності «промислова придатність» відповідно до матеріалів справи.

Крім того, відповідачем-1 до матеріалів справи поданий висновок за результатами проведення експертизи об'єктів інтелектуальної власності у господарській справі №910/20063/17 від 11.06.2018 №1210, виконаний експертом Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності - О.Дорошенко, в якому зазначено, що матеріали справи не містять відомостей, які свідчать про те, що винахід за патентом України №60285 «Кабель силовий» не відповідає умові патентоздатності «винахідницький рівень», тобто випливає явно з рівня техніки; винахід за патентом України №60285 «Кабель силовий» відповідає умові патентоздатності «промислова придатність» відповідно до матеріалів, наданих позивачем до суду з позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 травня 2016 у справі №6-658цс15 Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 9 грудня 2015 року по справі №6-849цс15, де висловив наступну правову позицію: З урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України,частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Також, ця ж сама позиція висловлена у постанові ВСУ у справі №6-84цс14 від 03.09.2014: «З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельна компанія» на підтвердження позовних вимог зазначає, що останнє є підприємством, яке здійснює оптову торгівлю кабельно-провідної продукції. Для господарських цілей позивач імпортує кабельну продукцію ВАТ «ИРКУТСККАБЕЛЬ» та ТОВ «Камский Кабель» з Російської Федерації.

Враховуючи наявність зареєстрованого винаходу №60285 «Кабель силовий» від 10.12.2008 в Україні, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельна компанія» виникають труднощі з імпортування кабельно-провідницької продукції за кодами УКТЗЕД та .

На підтвердження позовних вимог, позивачем до матеріалів справи подано лише копії митних декларацій, оформлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельна компанія», предметом яких є кабелі електричні, якими передбачено, що відправником є ТОВ «Камский кабель» / ВАТ «Иркутсккабель»; одержувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельна компанія», а також копії міжнародно-транспортних накладних та рахунків.

Крім того, позивачем до матеріалів справи додано копії:

- свідоцтва РФ на корисну модель №20407 від 14.06.2001 «Силовой кабель» заявник та патентоваласник: ВАТ "Всероссийский научно-исследовательский проектно-конструкторский и технологический институт кабельной промышленности";

- патент РФ на винахід №2195729 від 27.12.2002 «Электроизоляционная композиция» заявник та патентовалсник: ВАТ "Всероссийский научно-исследовательский проектно-конструкторский и технологический институт кабельной промышленности", ВАТ «Проминвест Харьков»;

- свідоцтва РФ на корисну модель №28565 від 27.03.2003 «Кабель малогабаритный» заявник та патентоваласник: ВАТ "Всероссийский научно-исследовательский проектно-конструкторский и технологический институт кабельной промышленности";

- свідоцтва РФ на корисну модель №17654 від 10.04.2001 «Кабель Силовой» заяник та патентоваласник: ЗАТ «АББ Москабель».

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельна компанія» здійснює оптову торгівлю кабельно-провідної продукції, також відсутні будь-які докази на підтвердження договірних відносин позивача із ТОВ «Камский кабель», ВАТ «Иркутсккабель», які відповідно до митних декларацій, оформлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельна компанія», відправляли кабелі з Російської Федерації на територію України для подальшої їх реалізації, відсутні докази, якими підтверджено, що ТОВ «Камский кабель», ВАТ «Иркутсккабель» є власниками патентів на винаходи чи корисні моделі «Кабель електричний» чи докази на підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельна компанія», ТОВ «Камский кабель», ВАТ «Иркутсккабель» укладали договори (в тому числі ліцензійні) з власниками зазначених вище патентів РФ на винаходи, корисні моделі.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельна компанія» не є власником патенту на схожий/аналогічний винахід чи корисну модель, позивачем не подано договорів на підтвердження правовідносин з іншими особами, в тому числі із власниками патентів на винахід чи корисну модель «Кабель силовий», «Кабель електричний» тощо, - останнім документально не підтверджено, у чому саме полягає порушення його права та законних інтересів відповідачем-1.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання патенту України на винахід №60285 «Кабель силовий» від 10.12.2018 недійсним, недоведені, необґрунтовані, та такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВАЦІЙНА КАБЕЛЬНА КОМПАНІЯ» до відповідача-2 - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про зобов'язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України внести відомості до Державного реєстру патентів України стосовно визнання недійсним патенту України на винахід №60285 «Кабель силовий», остання є похідною від вимоги про визнання патенту України на винахід №60285 «Кабель силовий» недійсним, а отже, суд не вбачає підстав для задоволення останньої.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Одночасно, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen .), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, судовий збір у розмірі 3 200,00 грн та витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 20.06.2018 №047/18 у розмірі 41 527,20 грн, сплачені позивачем, залишаються за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інноваційна кабельні компанія».

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ННОВАЦІЙНА КАБЕЛЬНА КОМПАНІЯ» відмовити повністю.

2. Судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 3 200,00 грн та витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 20.06.2018 №047/18 у розмірі 41 527,20 грн, сплачені позивачем, залишити за позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВАЦІЙНА КАБЕЛЬНА КОМПАНІЯ».

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.12.2018.

Суддя О.Є.Блажівська