ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2018 р. Справа№ 910/14740/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2018

у справі №910/14740/18 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. ОСОБА_4,

2. Аселон Інвестментс Лімітед,

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Український науковий інститут сертифікації»,

4. ОСОБА_6

5. ОСОБА_7

про визнання правочину недійсним та скасування реєстраційних записів

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 (надалі - третя особа-1), Аселон Інвестментс Лімітед (надалі - третя особа-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Український науковий інститут сертифікації» (надалі - ТОВ «УНІ-СЕРТ», третя особа-3), ОСОБА_6 (надалі - третя особа-4), ОСОБА_7 (надалі - третя особа-5) про визнання недійсним договору купівлі - продажу корпоративних прав (часток у статутному капіталі) ТОВ «УНІ-СЕРТ» №28-09/18/КП/1 від 28.09.2018 та скасування реєстраційних записів у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (надалі - ЄДРПОУ) щодо відомостей про ТОВ «УНІ-СЕРТ».

Також позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову від 05.11.2018, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені, відповідно до законодавства України, проводити реєстраційні дії в ЄДРПОУ, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб в ЄДРПОУ, проводити будь-які реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб відносно ТОВ «УНІ-СЕРТ», у тому числі щодо зміни складу учасників, керівника, уповноважених осіб, місцезнаходження юридичної особи, зокрема, внесення змін до установчих документів, перереєстрацію, реорганізацію будь-яким шляхом, реєстрацію припинення діяльності, проводити передачу реєстраційної справи ТОВ «УНІ-СЕРТ», а також вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в ЄДРПОУ та заборонити реєстрацію будь-яких змін інших відомостей.

- накласти арешт на частку у статутному капіталі ТОВ «УНІ-СЕРТ» в розмірі 284 100,00 грн, що складає 100 % статутного капіталу ТОВ «УНІ-СЕРТ».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/14740/18 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що необхідність у застосуванні судом заходів забезпечення позову, про які просить позивач, жодним чином не обґрунтована і документально не підтверджена; позивачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано доказів наявності реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог; захід забезпечення позову про накладення арешту на 100% частки товариства не пов'язаний з предметом позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд не врахував того, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, мають прямий зв'язок із предметом позову; відповідачем та третіми особами вже було вчинено дії, спрямовані на ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що полягає, зокрема, в тому, що спірна частка статутного капіталу товариства може знову змінити своє співвідношення до часток інших учасників товариства або знову бути відчуженою до вирішення даної справи; суд помилково вважає, що заходи забезпечення позову можуть вживатися лише у випадку вчинення саме відповідачем дій, спрямованих на ускладнення відновлення порушених прав позивача, при цьому, судом не враховано вчинення таких дій саме відповідачем.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 поновлено ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/14740/18, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено до розгляду на 17.12.2018, встановлено ОСОБА_3, ОСОБА_4, Аселон Інвестментс Лімітед, ТОВ «УНІ-СЕРТ», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

ТОВ «УНІ-СЕРТ» скористалося правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач-3 наголошував на тому, що заявлений до вжиття судом захід забезпечення позову про накладення арешту на 100% частки товариства є непов'язаним та неспівмірним з предметом позову та може порушувати права інших учасників товариства; заявником не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що особа, за якою зареєстровано право власності на частку у статутному капіталі товариства, власником якої вважає себе позивач, має намір вчиняти дії по її відчуженню; після звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем не вчинялось жодних дій, спрямованих на ухилення від виконання можливого судового рішення; заява позивача про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог; позивачем свідомо вчиняються дії, спрямовані на обмеження прав інших учасників товариства щодо володіння та розпорядження частками в статутному капіталі товариства, що має на меті фактичне блокування здійснення господарської діяльності ТОВ «УНІ-СЕРТ».

26.12.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме, документів, які були додані до позовної заяви, а також відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

У відповіді на відзив апелянт наголошував на тому, що механізм забезпечення позову не обмежується вчиненням дій, спрямованих на ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, виключно відповідачем, а також поширюються на будь-які інші обставини, які несуть певні ризики для позивача в межах заявленого ним предмету спору; обґрунтованим є накладення заборони на вчинення реєстраційних дій щодо товариства, оскільки після укладення оспорюваного договору станом на дату подання заяви про забезпечення позову вже було вчинено п'ять реєстраційних дій в ЄДРПОУ щодо товариства; враховуючи, що позивач є реальним власником частки у розмірі 24% статутного капіталу товариства, то в силу приписів ч. 1 ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» позивач наділений переважним правом на придбання частки в ТОВ «УНІ-СЕРТ» у разі її відчуження; накладення арешту саме на 100% статутного капіталу товариства обумовлено реальною загрозою виникнення обставин, за яких в подальшому ОСОБА_2 буде змушений звертатися до суду , зокрема, з вимогами про переведення прав та обов'язків покупця частки в статутному капіталі ТОВ «УНІ-СЕРТ».

У судове засідання 27.12.2018 відповідач, треті особи-1,2,5 явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач, треті особи-1,2,5 не повідомили суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні представник скаржника та третьої особи-4 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Представник третьої особи-3 вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

27.12.2018 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи-3 та третьої особи-4, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, предметом позову у даній справі є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав (часток у статутному капіталі) ТОВ «УНІ-СЕРТ» №28-09/18/КП/1 від 28.09.2018, укладеного між відповідачем (покупцем) та позивачем (продавцем), в особі ОСОБА_7, який діяв на підставі договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017, а також скасування реєстраційних записів у ЄДРПОУ щодо відомостей про ТОВ «УНІ-СЕРТ», а саме: 1) №3071436, яким внесено інформацію щодо включення ОСОБА_3 до учасників товариства із часткою 48% статутного капіталу замість позивача та ОСОБА_6; 2) №4071436, яким внесено інформацію щодо включення Аселон Інвестментс Лімітед до учасників товариства із часткою 48% статутного капіталу замість ОСОБА_3; 3) №5071436, яким внесено інформацію щодо збільшення статутного капіталу товариства до 284 100,00 грн та перерозподілу часток в ньому між Аселон Інвестментс Лімітед та ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивача, який стверджує, що є законним власником частки у статутному капіталі ТОВ «УНІ-СЕРТ» у розмірі 24%, яка вибула з його володіння поза його волею на підставі оспорюваного договору та в подальшому відповідачем та третіми особами вчинені дії щодо зміни розміру часток у статутному капіталі товариства та відчуження таких часток на користь інших осіб, у зв'язку з чим заявлені також вимоги про скасування реєстраційних записів у ЄДРПОУ щодо відомостей про ТОВ «УНІ-СЕРТ», вчинених після укладення оспорюваного договору.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, позивач наголошував, що починаючи з 28.09.2018 вказана частка у статутному капіталі ТОВ «УНІ-СЕРТ» була неодноразово відчужена, а відтак, існує реальний ризик чергового повторного відчуження спірної частки у статутному капіталі товариства, що призведе до безповоротного порушення законних прав та обов'язків не лише позивача, але й інших добросовісних набувачів, які придбають спірну частку у статутному капіталі товариства у особи, яка не мала права її відчужувати та зобов'язані будуть повернути таке майно законному власнику.

Позивач також вказував, що вже звертався до суду із заявою про забезпечення позову, однак, ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2018 у справі №910/14008/18 відмовлено у її задоволенні.

Отже, на думку заявника, є всі підстави вважати, що будуть вживатися подальші дії щодо зміни розміру часток у статутному капіталі або відчуження часток на користь інших осіб. Зазначене призведе до нових реєстраційних дій, внаслідок чого позивач буде змушений змінювати предмет позову.

За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу вказаної норми вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Однак, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто положення вказаної статті пов'язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Разом з тим, оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, за приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов'язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, позивачем було надано суду першої інстанції витяги з ЄДРПОУ, які, на переконання колегії суддів, є належними та достатніми доказами на підтвердження викладених позивачем у заяві про забезпечення позову обставин щодо вчинення відповідачем та третіми особами дій зі зміни складу учасників товариства, кінцевих бенефіціарних власників та розміру статутного капіталу, а також реєстрації інших змін до відомостей про юридичну особу, у тому числі, після звернення позивача з даним позовом до суду.

При цьому, колегія суддів вважає, що зазначений позивачем захід забезпечення позову щодо заборони суб'єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», вчиняти реєстраційні дії в ЄДРПОУ відносно ТОВ «УНІ-СЕРТ», зокрема, щодо зміни складу учасників товариства, кінцевих бенефіціарних власників, розміру статутного капіталу товариства прямо стосується предмета спору та підлягає застосуванню у даній справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV) державна реєстрація юридичних осіб - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в ЄДРПОУ, про юридичну особу, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

Підставами для відмови у державній реєстрації, відповідно до ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», є наявність у Єдиному державному реєстрі відомостей про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.

Відповідно до ч. 10 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна судова адміністрація України забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру примірника судового рішення, яке тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, судового рішення про арешт корпоративних прав та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій - у день набрання рішенням суду законної сили.

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що направлення судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень.

Отже, такий спосіб забезпечення позову як заборона вчинення реєстраційних дій прямо передбачений Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

При цьому, чинною редакцією Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не передбачено обмежень щодо проведення реєстраційних дій за місцезнаходженням реєстраційної справи, а тому вчиняти реєстраційні дії стосовно ТОВ «УНІ-СЕРТ» може будь-який державний реєстратор у будь-якій адміністративно-територіальній одиниці України.

Колегія суддів також звертає увагу, що за приписами п. 4 ч. 5 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

З аналізу вказаної норми вбачається, що судом мають бути визначені конкретні дії, пов'язані з предметом позову, які забороняється вчиняти органам державної влади, до яких, у тому числі, належать суб'єкти державної реєстрації, визначені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

При цьому, колегією суддів встановлено, що предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав (часток у статутному капіталі) ТОВ «УНІ-СЕРТ», а також скасування реєстраційних записів у ЄДРПОУ щодо відомостей про останнє, якими змінювався склад учасників товариства, розмір статутного капіталу та здійснювався перерозподіл часток в статутному капіталі товариства.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ № від 02.11.2018 станом на вказану дату учасниками ТОВ «УНІ-СЕРТ» були третя особа-2 - ОСОБА_4 (розмір внеску до статутного фонду - 243 732,00 грн) та Аселон Інвестментс Лімітед (розмір внеску до статутного фонду - 40 368,00 грн), кінцевим бенефіціарними власниками - ОСОБА_8, відсоток частки статутного капіталу - 14,21 та ОСОБА_4, відсоток частки статутного капіталу - 85,79.

Як вбачається з відомостей в ЄДРПОУ № від 17.12.2018, станом на час апеляційного провадження у справі учасником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «УНІ-СЕРТ» є третя особа-2 - ОСОБА_4 (розмір внеску до статутного фонду - 293 732,00 грн, відсоток частки статутного капіталу - 85,79), керівником та підписантом є ОСОБА_9. Відомості щодо інших учасників товариства відсутні. При цьому, розмір статутного капіталу на дату закінчення його формування (30.10.2018) становить 293 732,00 грн, що дає підстави для висновку про те, що відповідач-1 є єдиним учасником товариства.

Таким чином, на переконання колегії суддів, невжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії в ЄДРПОУ щодо ТОВ «УНІ-СЕРТ», зокрема, стосовно зміни складу учасників товариства, кінцевих бенефіціарних власників та розміру статутного капіталу товариства може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених корпоративних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, подавши позов у цій справі, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи державним реєстратором будуть здійснені нові реєстраційні дії відносно ТОВ «УНІ-СЕРТ» на підставі прийнятих за відсутності позивача рішень, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного даного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_2

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 915/508/18.

Підсумовуючи наведене, враховуючи предмет заявленого позову, колегія суддів вважає, що вимога позивача про заборону державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії в ЄДРПОУ щодо ТОВ «УНІ-СЕРТ», а саме, стосовно змін щодо складу учасників, кінцевих бенефіціарних власників, розміру статутного капіталу товариства до вирішення спору по суті, є належним та допустимим заходом забезпечення позову, що прямо стосується предмету спору у даній справі, відповідає вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечує справедливий баланс інтересів учасників справи, а також гарантуватиме ефективний захист прав позивача, у випадку задоволення позовних вимог у даній справі.

При цьому, вказаний захід забезпечення позову не обмежує права товариства щодо його господарської діяльності до вирішення спору по суті, оскільки унеможливлює лише внесення записів до ЄДРПОУ щодо змін його учасників, кінцевих бенефіціарних власників та розміру статутного капіталу товариства.

Водночас, враховуючи, що позивачем не надано доказів того, що відповідач або треті особи вчиняли або мають намір вчинити дії щодо перереєстрації, реорганізації будь-яким шляхом, реєстрації припинення діяльності товариства або проводити передачу реєстраційної справи ТОВ «УНІ-СЕРТ», колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача про вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти вказані реєстраційні дії в ЄДРПОУ.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову в частині вимог про накладення арешту на частку у статутному капіталі ТОВ «УНІ-СЕРТ» в розмірі 284 100,00 грн, що складає 100 % статутного капіталу товариства.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 10 вказаної статті заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев'ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов'язаних з предметом спору.

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що позивач просив накласти арешт на частку у статутному капіталі товариства у розмірі її 100%, однак, як стверджує у позовній заяві та заяві про забезпечення позову, його частка в статутному капіталі складала 24%.

Колегія суддів погоджується з висновком суду місцевого господарського суду, що вказаний захід забезпечення позову про накладення арешту на 100% частки товариства є непов'язаним з предметом позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав (часток у статутному капіталі 24%) ТОВ «УНІ-СЕРТ» №28-09/18/КП/1 від 28.09.2018 та скасування реєстраційних записів.

Крім того, враховуючи предмет заявленого позову, колегія суддів вважає, що такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на частку у статутному капіталі ТОВ «УНІ-СЕРТ» в розмірі 284 100,00 грн, що складає 100 % статутного капіталу товариства, не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, а також порушує баланс інтересів учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи, що до вирішення спору по суті наявні обґрунтовані підстави вважати, що будуть внесені зміни до відомостей про ТОВ «УНІ-СЕРТ», які містяться в ЄДРПОУ, та тим самим буде ускладнено відновлення порушених прав позивача та виконання рішення у справі, у разі його задоволення, заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню частково, шляхом заборони суб'єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» вчиняти реєстраційні дії щодо ТОВ «УНІ-СЕРТ», а саме, вносити запис стосовно змін його учасників, кінцевих бенефіціарних власників та розміру статутного капіталу товариства.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи учасників справи, викладені в апеляційній скарзі та у відзивах на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваної ухвали у даній справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1, 3 частини 1 статті 277 ГПК України, є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а ухвала Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/14740/18 - частковому скасуванню з ухваленням судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 270-271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/14740/18 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/14740/18 скасувати частково.

3. Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі №910/14740/18 задовольнити частково.

4. До вирішення спору по суті у справі №910/14740/18 заборонити суб'єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», вчиняти реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Український науковий інститут сертифікації» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, будинок 7, офіс 320, ідентифікаційний код 37038642), а саме, щодо зміни складу учасників, кінцевих бенефіціарних власників та розміру статутного капіталу товариства.

5. В іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/14740/18 залишити без змін.

6. Стягувач: ОСОБА_2 (02090, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1).

7. Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Український науковий інститут сертифікації» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, будинок 7, офіс 320, ідентифікаційний код 37038642).

8. Постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред'явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили, тобто до 28.12.2021.

9. Постанову направити учасникам справи та Департаменту державної реєстрації та нотаріату (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) для внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про заборону проведення реєстраційної дії.

10. Матеріали оскарження ухвали від 06.11.2018 у справі №910/14740/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.12.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук