ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року Справа № 903/432/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України на рішення господарського суду Волинської області від 30.07.2018 р. у справі № 903/432/18 (суддя Войціховський В.А., м.Луцьк, повний текст складено 31.07.2018)

за позовом ОСОБА_4 підприємство "Луцький комбінат хлібопродуктів №2"

до відповідача ОСОБА_4 підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України

про стягнення 207293, 02 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 підприємство "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" звернулось до господарського суду з позовом від 18.06.2018р. про стягнення з Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України 207 293,02 грн., в тому числі 55 098,24грн. заборгованості по сплаті орендних платежів згідно договору №1-О оренди майна Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" від 15.08.2017р., 7 936,90 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по сплаті орендних платежів, нарахованої згідно п. 3.6. договору за період з 16.11.2017р. по 18.06.2018р. та 144 257,88 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном після закінчення встановленого договором строку для повернення майна за період з 28.04.2018 р. по 18.06.2018 р., нарахованої згідно п. 9.10. договору оренди та у відповідності до ст. 785 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невиконання відповідачем умов договору №1-О оренди майна Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" від 15.08.2017р. в частині проведення своєчасних розрахунків по сплаті орендних платежів, виникнення заборгованості в сумі 55 098,24 грн., нарахування у зв'язку з цим суми пені, а також на закінчення строку дії договору оренди, направлення на адресу відповідача повідомлення про припинення договору оренди та вимоги про повернення майна, неповернення відповідачем майна у визначений договором строк та нарахування у зв'язку з цим на підставі ст. 785 ЦК України та п. 9.10. договору №1-О оренди майна Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" від 15.08.2017р. суми неустойки в розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Рішенням господарського суду Волинської області від 30.07.18р. у справі № 903/432/18 (суддя Войціховський В.А.) позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач - ОСОБА_4 підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 30.07.18р. у справі № 903/432/18. Справу направити на розгляд за встановленою законом підсудністю за місцезнаходженням Відповідача.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання Відповідача та розглянув справу з порушенням встановлених правил підсудності. Посилаючись на ст. 27, 31 ГПК України зазначає, що враховуючи, що місцезнаходження відповідача у даній справі є Тернопільська область, місто Чортків, вулиця Білецька, 2-А, тому вважає за необхідне передати справу за позовом ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" до ДП "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України про стягнення 207 293,02грн. за підсудністю до господарського суду Тернопільської області. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання Відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи Державного агентства резерву України. Звертає увагу, що судом першої інстанції було порушене право Відповідача на захист його інтересів та не надано можливості здійснити представництво в судовому засіданні, а також підготувати відповідні заперечення. Вказує, що враховуючи норми статті 232 ГПК України вірним періодом нарахування пені за прострочення сплати орендних платежів є шість місяців з 18 грудня 2017 року по 18 червня 2018 року на загальну суму 7382, 08 грн. Вважає, що відповідач мав обґрунтовані підстави неможливості повернення орендованого майна, а тому застосування санкцій у розмірі 144257,88 грн. вважає безпідставним.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача підтримав викладені доводи апеляційної скарги та просить її задоволити.

ОСОБА_4 підприємство "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечує. Вважає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними, а доводи апелянта не спростовують висновків господарського суду Волинської області, які містяться в оскаржуваному рішенні. Зазначає, що враховуючи правило ч.5 ст. 29 ГПК України, під час розгляду спору судом першої інстанції вірно встановлені правила підсудності. Зазначає, що рішення у справі про стягнення заборгованості з орендної плати з державного підприємства не впливає на права та обов'язки органу управління такого державного підприємства, яке здійснюючи повноваження - не несе відповідальність за наслідки діяльності такого державного підприємства. Звертає увагу, що згідно п. 3.6 Договору пеня нараховується за кожен день прострочення включаючи день оплати, тобто нарахування штрафних санкцій здійснюється аж до моменту оплати і припиняється в день оплати. Тому, вважає що діє інший порядок нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2017 року між ОСОБА_4 підприємством "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" (орендодавець) та ОСОБА_4 підприємством "Чортківський комбінат хлібопродуктів" (орендар) було укладено договір №1-О оренди майна Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" (а.с. 12-14) згідно з умовами котрого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування усе майно (необоротні активи, основні засоби, товарно-матеріальні цінності), що перебуває на балансі ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", перелічене у інвентаризаційних описах та знаходиться у підрозділах ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2": елеватор (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_5В.), млин (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_6І.), залізнодорожня дільниця (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_7І.), ПСЦ (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_7І.), лабораторія (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_8М.), ІТП (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_9В.), їдальня (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_9В.), енергодільниця (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_10П.), відомча воєнізована охорона (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_7І.), мініпекарня (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_11А.), ВГП-СГП (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_12П.), РМЦ (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_7І.), автодільниця (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_7І.), водії пожежних машин (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_13С.), відомча воєнізована охорона (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_7І.), млин (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_5В.), енергодільниця (матеріально-відповідальна особа ОСОБА_14П.) (далі-Майно). Фактичне місцезнаходження майна: м. Луцьк, вул. Молодогврадійска, 11. Майно передається в оренду з метою забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані та поверненням його в подальшому у стані, не гіршому, ніж існуючий, та з метою використання орендарем для здійснення зберігання та переробки зернових, при цьому не змінюючи його виду діяльності.

Передача майна позивачем в оренду та його отримання в тимчасове користування відповідачем підтверджується долученими до матеріалів справи підписаними між сторонами актами приймання-передачі майна до договору №1-О оренди майна від 15.08.2017р. (а.с. 17-54).

Розділом 2 договору оренди від 15.08.2017р. визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна, підписаного між орендарем та орендодавцем. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", а орендар користується ним протягом строку оренди. Орендна плата за користування майном визначена на конкурсній основі та затверджена комітетом кредиторів у справі №903/123/15 про банкрутство ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2". Повернення орендарем об'єкта оренди здійснюється в 10-денний термін з дня закінчення строку дії договору або з дня його дострокового припинення. Об'єкт оренди вважається повернутим в день підписання акту приймання-передачі. Обов'язок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає (повертає) об'єкт оренди.

Орендна плата визначена на конкурсній основі та становить 43 000,00 грн. за кожний місяць оренди. У разі користування майном протягом неповного календарного місяця орендна плата визначається на основі місячної орендної плати пропорційно кількості днів користування. Орендна плата перераховується орендарем на банківський рахунок орендодавця щомісячно авансом в термін не пізніше 15-го числа звітного місяця, а за перший місяць оренди-не пізніше останнього дня цього місяця. Орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і оплачується орендарем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.п. 3.1., 3.3., 3.5., 3.6. договору).

Згідно пунктів 4.1., 4.3., 4.8. цього договору орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, у разі припинення або розірвання договору оренди повернути орендодавцю, орендоване майно в належному стані.

Пунктами 9.1., 9.8., 9.10. цього договору визначено, що цей договір діє з 15.08.2017р. Договір укладено на строк до 10.04.2018р. У разі припинення або розірвання цього договору майно повертається орендарем орендодавцю у строк протягом 10 календарних днів з дати закінчення строку договору або дати направлення орендодавцем письмового повідомлення про дату розірвання договору. Якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Договір підписано зі сторони позивача-ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" ліквідатором ОСОБА_15, який діє на підставі постанови господарського суду Волинської області по справі №903/123/15 від 10.04.2017р. (Свідоцтво Міністерства юстиції України про право здійснення діяльності арбітражного керуючого №413 від 22.03.2013р.), зі сторони відповідача- ДП "Чортківський комбінат хлібопродуктів" директором ОСОБА_16, який діє на підставі Статуту та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб'єктів.

На виконання умов договору оренди відповідачем орендувалось визначене в угоді майно у період часу з 15.08.2017р. по 18.06.2018р., в тому числі і після закінчення строку дії договору оренди 10.04.2018р.

ОСОБА_4 підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів" взяті на себе згідно договору оренди майна №1-О від 15.08.2017 р. зобов'язання в частині проведення з позивачем розрахунків по сплаті орендних платежів (у строки, порядку та розмірах, визначених угодою) не виконав, орендні платежі не сплатив у зв'язку з чим на момент подання позову до суду та на час розгляду справи в суді заборгував позивачу 55 098,24 грн. Зазначена сума заборгованості розрахована із загальної вартості оренди майна у період з 31.08.2017р. по 10.04.2018р. в розмірі 337 526,85грн. та здійснення відповідачем часткової оплати в загальному розмірі 282 428,61грн. згідно банківської виписки від 06.09.2017р. на суму 129 000,00 грн. та платіжних доручень №3920 від 16.01.2018р. на суму 100 000,00грн., №4374 від 14.03.2018р. на суму 25 000,00грн. та №4439 від 21.03.2018р. на суму 28 428,61грн. з призначенням платежу "по договору оренди майна №1-О від 15.08.2017р. не потребує конкурсних торгів, без ПДВ" (а.с. 64-67).

Борг по сплаті орендних платежів в сумі 55098,24 грн. відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.ст. 759, 762 Цивільного кодексу України, ст.ст. 283, 286 Господарського кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

В даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір оренди майна від 15.08.2017р. №1-О предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи укладення між сторонами договору, передачу позивачем на виконання його умов відповідачу в оренду майна, прийняття та використання його ДП "Чортківський комбінат хлібопродуктів" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність пред'явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості по сплаті орендних платежів в сумі 55 098,24 грн. за період оренди з 16.11.2017р. по 10.04.2018р.

Заборгованість в розмірі 55 098,24 грн. повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому порядку не була спростована чи заперечена відповідачем. При цьому, доказів повної або часткової сплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 3.6. договору оренди майна №1-О від 15.08.2017 р. сторонами було визначено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і оплачується орендарем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

З вищезазначеного вбачається, що таким чином сторонами була визначена можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді пені за невиконання орендарем умов договору щодо строків внесення орендних платежів. Договір оренди від 15.08.2017 р. недійсним чи зміненим, зокрема, в частині пункту 3.6. не визнавався. Відповідач зобов'язання щодо сплати орендних платежів не виконав, тому сплата пені є його договірним зобов'язанням.

Враховуючи викладені положення договору та наявний факт прострочення відповідачем сплати належних орендних платежів, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми боргу 55 098,24 грн. було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з відповідача суми пені, нарахованої з врахуванням умов п. 3.6 договору від 15.08.2017р.

Перевіривши методику нарахування суми пені в розмірі 7 936,90 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказану санкцію позивачем нараховано відповідачу з врахуванням умов укладеного між сторонами договору в частині порядку та строків проведення орендних платежів, моменту виникнення тієї чи іншої заборгованості, а також положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ст. 232 Господарського кодексу України.

Твердження апелянта, що розрахунок пені не відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки з наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування здійснено по окремих сумах прострочених платежів та періоди нарахування за цими сумами не перевищують шестимісячного строку.

Статтею 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Пунктами 9.1., 9.8., 9.10. договору майна №1-О від 15.08.2017 р. визначено, що цей договір діє з 15.08.2017 р. Договір укладено на строк до 10.04.2018 р. У разі припинення або розірвання цього договору майно повертається орендарем орендодавцю у строк протягом 10 календарних днів з дати закінчення строку договору або дати направлення орендодавцем письмового повідомлення про дату розірвання договору. Якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Статтею 291 ГК України визначено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди майна №1-О від 15.08.2017р. припинив свою дію з 11 квітня 2018 року у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено, небажанням орендодавця продовжувати термін дії угоди на наступний період часу, повідомленням про це орендаря, здійсненим у встановленому порядку орендодавцем.

Листами від 03.04.2018 р. та від 11.04.2018 р. (а.с. 58-61) позивач повідомляв відповідача про те, що 10.04.2018 р. закінчується строк дії договору оренди майна №1-О від 15.08.2017р. та просив передати орендоване майно за вищезазначеним договором згідно акту прийому-передачі (оформленого ДП "Чортківський комбінат хлібопродуктів") протягом 10 календарних днів з моменту закінчення строку дії договору.

У відповідь, 17.04.2018р. листом №154 ДП "Чортківський комбінат хлібопродуктів" повідомив ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", що за період оренди ДП "Чортківський комбінат хлібопродуктів" було укладено договори складського зберігання, відповідно до яких на території ДП "Луцький КХП №2" знаходиться на зберіганні більше 10 000 тонн зернових культур. Тому, для підготовки та повернення орендованого май на необхідним є проведення зачистки зернових культур та відвантаження зернових культур, що займе близько 3 - 4 тижнів. Відповідач зазначив, що здійснення передачі майна не може відбутися одномоментно та потребує значних витрат часу.

Проте, в подальшому, обов'язку щодо повернення орендованого майна впродовж більш, ніж у місячний строк - орендар не виконав.

З вищезазначеного вбачається, що останнім днем строку для повернення відповідачем позивачу майна у відповідності до п. 9.8. договору було 27.04.2018р. (з огляду на те, що 17.04.2018 р. відповідач надіслав відповідь від 17.04.2018р. на лист позивача від 11.04.2018р. №1-631/1).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Таким чином сторонами була визначена можливість нарахування неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення за невиконання орендарем умов договору щодо строку повернення орендованого майна. Договір оренди від 15.08.2017р. недійсним чи зміненим, зокрема, в частині пункту 9.10. не визнавався. Відповідач свого обов'язку щодо повернення майна у встановлений договором майна №1-О від 15.08.2017р. не виконав, тому сплата неустойки є його договірним зобов'язанням.

Перевіривши здійснені розрахунки щодо стягнення з відповідача суми неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення, яка становить 144 257,88грн. за період з 28.04.2018р. по 18.06.2018р., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх обґрунтованість та арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам Договору.

Доводи апелянта про те, що заявлена до стягнення позивачем штрафна санкція відповідно до ст. 785 ЦК України задоволена судом необгрунтовано, колегією суддів до уваги не приймається. В даному випадку судом враховується, що відповідно до ст. 614 ЦК України відповідач зобов'язаний довести відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання з несвоєчасного повернення орендованого майна. Однак, окрім викладення в тексті листа-відповіді від 17.04.2018 р. наявності певних перешкод, відповідач жодними доказами не підтвердив викладену інформацію ні суду першої інстанції, ні в апеляційній скарзі.

Посилання відповідача на порушення правил підсудності під час розгляду справи в суді першої інстанції не беруться апеляційним судом до уваги з наступних підстав.

Згідно ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

В даному випадку, подана позивачем на розгляд господарського суду Волинської області позовна заява до Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України про стягнення 207 293,02 грн. стосується стягнення заборгованості з орендної плати, пені та неустойки, що засновані на договорі №1-О оренди майна ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" від 15.08.2017р.

Однак, зазначений договір був укладений у місті Луцьк Волинської області, а фактичне місцезнаходження майна, що передається в оренду згідно п.1.1 Договору - м. Луцьк, вул. Молодогвардійська, 11. Окрім того, з аналізу змісту п.1.2 договору вбачається, що використання майна на умовах оренди здійснюється також у місті ОСОБА_14 (за його місцезнаходженням). Тобто, виконання договору - здійснення оренди майна можливо лише у м. Луцьку.

Колегія суддів відмічає, що визначене ч. 5 ст. 29 ГПК України право позивача щодо вибору підсудності справи випливає саме з особливостей договору, а не з предмету спору. Відтак, твердження апелянта про те, що спір про стягнення заборгованості з орендних платежів має розглядатися за місцезнаходженням відповідача є безпідставним, оскільки такий спір виник саме з договору оренди майна, виконання якого можливе тільки в певному місці.

Водночас, місцевим судом було засвідчено, що договір №1-О оренди майна ДП "Луцький КХП №2" від 15.08.2017р. був укладений з приводу нерухомого майна, що підтверджується переліком приміщень та дільниць, що зазначені у акті приймання-передачі майна по договору №1-О оренди майна ДП "Луцький КХП №2" від 15.08.2017 р. Вимога про стягнення неустойки за невиконання обов'язку з повернення об'єкта оренди у розмірі подвійної плати за користування річчю, заявлена з приводу нерухомого майна, а тому підпадає під ознаки ст. 30 ГПК.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на переданий на розгляд суду спір також поширюються правила виключної підсудності, що визначені ч.3 ст.30 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, правила підсудності даного спору не порушені.

Твердження апелянта про порушення судом першої інстанції процесуального права щодо незалучення до участі у справі третьої особи Державного агентства резерву України не береться судом до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Апелянт мотивує своє клопотання тим, що ОСОБА_4 агентство резерву України є вищим органом управління відповідача, а тому рішення у даній справі може вплинути на його права та обов'язки.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості по сплаті орендних платежів та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по сплаті орендних платежів.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_4 агентство резерву України не є стороною у спірних правовідносинах, а доказів того, що вирішення даного спору створить права чи обов'язки останнього щодо сторін у справі відсутні, а відповідно у суду відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання.

Також не беруться до уваги твердження апелянта, про порушення його процесуальних прав що полягає у розгляді спору судом першої інстанції за відсутності представника відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 21.06.2018 року було відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи призначено на 16.07.2018 року та відкладено на 30.07.2018 у зв'язку з неявкою відповідача.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин (ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи є наявність для цього обґрунтованих причин.

Представником сторони у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, - адвоката або здійснювати самопредставництво.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.

Таким чином, нез'явлення представника відповідача через неможливість забезпечення явки його уповноваженого представника в судове засідання не є підставою для відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 30.07.2018р. у справі № 903/432/18 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України від 20.08.18р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 30 липня 2018 року у справі №903/432/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/432/18 повернути господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "20" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демидюк О.О.