ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2018 р. Справа№ 911/1047/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання Цибульський Р.М.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Богуславська сільгосптехніка"

на рішення Господарського суду Київської області

від 03.09.2018 (повний текст складено 12.09.2018)

у справі №911/1047/18 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім

"Богуславська сільгосптехніка"

до Миронівської районної державної адміністрації

про стягнення 24 191, 22 грн. заборгованості

за спожиту теплову енергію

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Богуславська сільгосптехніка" (далі - ТОВ ТД "Богуславська сільгосптехніка", позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Миронівської районної державної адміністрації (далі - Миронівська РДА, відповідач) про стягнення 24 191, 22 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №22 про закупівлю товарів від 20.04.2017, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 24 191, 22 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.09.2018 у справі №911/1047/18 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 21 697, 27 грн. основного боргу, 1 580, 35 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області з апеляційною скаргою, в якій просить:

- змінити рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2018 у справі №911/1047/18, виключивши з тексту рішення мотивування: "Водночас, суд зазначає, що встановлений позивачем самостійно тариф у розмірі 2 044, 31 грн. за 1 Гкал теплової енергії не підлягає застосуванню при розрахунку вартості спожитої відповідачем теплової енергії, оскільки при встановленні зазначеного тарифу ТОВ ТД "Богуславська сільгосптехніка" було порушено приписи статті 20 Закону України "Про теплопостачання" щодо дотримання терміну в 30 календарних днів для отримання відповіді про погодження тарифу, у зв'язку з чим вартість спожитого відповідачем тепла в період з 10.02.2018 по 19.02.2018 має визначатися, виходячи із затвердженого у встановленому порядку тарифу в розмірі 1 811, 88 грн., який діяв до 23.05.2018.";

- скасувати рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2018 у справі №911/1046/18 в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог, та відповідно прийняти в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги повністю, стягнути з відповідача заборгованість в сумі 24 191, 22 грн. та судовий збір в сумі 1 762, 00 грн.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неправильне застосування норм матеріального та порушення процесуального права. Також скаржник зазначив, що висновки суду в судовому рішенні взагалі нічим не обґрунтовані, жодними документами у справі не підкріплені, та навіть навпаки, спростовуються як доказами у справі так і поясненнями відповідача.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Згідно п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Богуславська сільгосптехніка" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Калатай Н.Ф. Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Богуславська сільгосптехніка" на рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2018 у справі №911/1047/18. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Богуславська сільгосптехніка" на рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2018 у справі №911/1047/18 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

22.11.2018 через відділ управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

22.11.2018 через відділ управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

20.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Богуславська сільгосптехніка" (теплопостачальна організація) та Миронівською районною державною адміністрацією (споживач) було укладено договір № 22 про закупівлю товарів (робіт та послуг) за державні кошти, відповідно до п. 1.1 якого за даним договором теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання надавати споживачеві послугу, зазначену в п. 1.2 договору, а споживач зобов'язується прийняти і оплатити таку послугу в порядку та строки згідно з цим договором.

У відповідності з п. 1.2 договору найменування послуг - постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код згідно ДК 016-2010:35.30.1) в обсягах 216,35 Гкал. Послуги за цим договором передбачають поставку теплової енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу теплової енергії. Одиницею виміру теплової енергії є 1 Гкал.

Згідно з пп. 5.1.2 п. 5.1 договору теплопостачальна організація має право у будь-який час перевіряти стан роботи приладів обліку, теплоспоживального обладнання споживача та знімати покази.

Пунктом 6.5 договору передбачено, що при відсутності приладів обліку, або виходу їх з ладу, кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається теплопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом відповідно до "Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні".

У разі підключення споживача без приладів обліку теплової енергії до центрального теплового пункту (ЦТП) з приладами обліку - від загального споживання теплової енергії, визначеного за приладами обліку ЦТП, віднімаються обсяги споживання теплової енергії, визначені за приладами обліку споживачів, підключених до ЦТП, а залишок обсягу спожитої теплової енергії розподіляється споживачу пропорційно загальної займаної площі (теплового навантаження) (п. 6.6 договору).

Згідно з п. 7.1 договору ціна за 1 Гкал становить 1 811, 88 грн.

Відповідно до п. 7.2 договору ціна цього договору може бути змінена у разі зміни ціни на біопаливо лушпиння соняшнику, ціна якого залежить від зміни курсу іноземної валюти, зміною регульованих цін на електроенергію, зміною ціни на паливо-мастильні матеріали та ін., що буде передбачено додатковими угодами.

У відповідності з п. 7.4 договору розрахунки за теплову енергію проводяться виключно в грошовій формі відповідно до установлених тарифів (розрахунків).

Пунктом 7.7 договору передбачено, що приймання-передача теплової енергії, поставленої теплопостачальною організацією споживачу у відповідному місяці, за бажанням сторін договору, оформляється актом приймання-передачі теплової енергії в якому визначаються фактичні обсяги спожитої теплової енергії.

Факт приймання-передачі теплової енергії, поставленої у відповідному місяці, підтверджується виставленим рахунком на оплату теплової енергії, який надсилається (та/або надається) теплопостачальною організацією споживачу, за відсутності будь-яких письмових заперечень зі сторони споживача на протязі 3-х календарних днів, з моменту отримання такого рахунку (п. 7.9 договору).

Згідно з п. 11.1 договору, даний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків за спожиту теплову енергію - до повного погашення заборгованості та нарахованих на суму заборгованості процентів річних, індексу інфляції та пені. Сторони визначили, що умови даного договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання з 01.02.2017.

Відповідно до п. 11.3 договору припинення договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати боргу за спожиту теплову енергію.

Згідно з п. 11.5 договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний опалювальний сезон, якщо за місяць до закінчення строку його (договору) дії, про припинення договору не буде заявлено однією із сторін, а п. 11.6 договору передбачено, що дія договору про закупівлю може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на мету затверджено в установленому порядку.

У відповідності з п. 12.4 договору внесення змін та доповнень до даного договору здійснюється шляхом укладання додаткових угод, які вступають в дію після підписання повноважними представниками сторін.

Як слідує з матеріалів справи, прилад обліку теплової енергії встановлено перед будівлею місцезнаходження відповідача за адресою: м. Миронівка, вул. Соборності, 58 (додаток № 2 до договору № 22 від 20.04.2017).

Додатком № 3 до договору № 22 від 20.04.2017 визначено, що загальна площа опалюваних позивачем приміщень відповідача за адресою: м. Миронівка, вул. Соборності, 58, складає 1137,9 м. кв.

29.01.2018 між ТОВ ТД "Богуславська сільгосптехніка" та Миронівською РДА було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 22 від 20.04.2017, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити з 02.01.2018 дію договору № 22 від 20.04.2017, за якою постачальник бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію, а споживач - оплачувати її постачальнику згідно з діючими цінами та тарифами на умовах договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2018 року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної у договорі, а саме - 78400,00 грн.

Пунктом 3 додаткової угоди встановлено, що решта умов договору залишаються незмінними і сторони підтверджують зобов'язання по них.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що рішенням Виконавчого комітету Миронівської міської ради Миронівського району Київської області № 309 від 08.09.2016 для позивача було погоджено тариф на теплову енергію (виробництво, постачання, транспортування), вироблену на альтернативному виді палива в наступному розмірі: виробництво - 1250,59 грн. за 1 Гкал, постачання - 41,29 грн. за 1 Гкал, транспортування - 520,00 грн. за 1 Гкал. Загальний тариф з трьома складовими - 1811,88 грн. за 1 Гкал.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що 22.12.2017. Головою Держенергоефективності були затверджені середньозважені тарифи на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, серед яких середньозважений тариф для Київської області склав 1443,40 грн. за 1 Гкал, у зв'язку з чим 12.01.2018 позивач звернувся до Миронівської міської ради із заявою щодо встановлення/коригування тарифів, в якій на підставі ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" просив затвердити тариф на рівні, запропонованому Держенергоефективністю, в наступному розмірі (з ПДВ): виробництво - 1483,02 грн. за 1 Гкал, постачання - 41,29 грн. за 1 Гкал, транспортування - 520,00 грн. за 1 Гкал. Загальний тариф з трьома складовими - 2044,31 грн. за 1 Гкал. Не отримавши від міської ради вмотивованої відмови у встановленні вказаного тарифу протягом 30 календарних днів, керуючись ст. 20 ЗУ "Про теплопостачання", позивач наказом № 8 від 05.02.2018 встановив (затвердив) тариф за принципом мовчазної згоди (2044,31 грн. за 1 Гкал).

Як зазначає позивач в своїй позовній заяві, заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію в період споживання з 01.02.2018 до 09.02.2018 становить 2255,80 грн. Остання часткова оплата за спожиту теплову енергію здійснена відповідачем згідно рахунку № 50 від 20.02.2018 за період споживання з 01.01.2018 до 09.02.2018 з показником лічильника 591,12 МВт. При цьому, подачу теплоносія до відповідача було завершено 19.02.2018 з показами лічильника 614,43 МВт (попередній показник - 591,12 МВт, різниця - 23,31 МВт, коефіцієнт переводу 0,8598, що дорівнює 20,0419 Гкал).

Оскільки згідно звіту постачання теплової енергії за період з 10.02.2018 до 19.02.2018 загальне споживання теплової енергії споживачами ТОВ ТД "Богуславська сільгосптехніка" за адресою місцезнаходження відповідача м. Миронівка, вул. Соборності, 58, склало 20,0419 Гкал, то споживання теплової енергії із розрахунку на 1 кв. м. становить 20,0419 Гкал/2125,4 м.кв.=0,0094298 Гкал/м. кв. і споживання теплової енергії відповідачем склало 1137,9 м.кв.х0,0094298=10,73 Гкал. Згідно тарифу, встановленого позивачем на підставі наказу №8 від 05.02.2018 в розмірі 2044,31 грн. за 1 Гкал теплової енергії, розрахункова заборгованість відповідача становить за період з 10.02.2018 до 19.02.2018 р. 10,73 Гкалх1703,59 грн.*1,2(ПДВ) = 21 935, 42 грн.

Таким чином, на переконання позивача, загальна сума заборгованості відповідача за теплову енергію за період споживання з 01.02.2018 до 19.02.2018 становить 21 935, 42 грн.+2 255, 80 грн.=24 191, 22 грн., у зв'язку з чим відповідачеві було надіслано акт наданих послуг № 31 від 20.02.2018 на суму 24191,22 грн. з вимогою оплатити борг, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом позивача №93 від 23.04.2018.

Відповідь на вимогу отримано не було, заборгованість не сплачено, у зв'язку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Богуславська сільгосптехніка" колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Кодексу).

За статтею 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з приписами ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Поряд з цим, згідно зі статтею 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що як слідує з матеріалів справи, дію договору №22 про закупівлю товарів (робіт та послуг) за державні кошти від 20.04.2017 було продовжено додатковою угодою №2 до договору №22 від 20.04.2017 з 02.01.2018 на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2018 року, та в обсязі, що не перевищує 20% суми визначеної у договорі (ціна угоди становить 78 400, 00 грн.).

Колегією суддів враховано, що п. 11.6 укладеного сторонами договору було передбачено, що дія договору про закупівлю може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на мету затверджено в установленому порядку.

Отже, додатковою угодою від 29.01.2018 №2 до договору №22 від 20.04.2017 на виконання умов п. 11.6 договору було продовжено дію договору №22 про закупівлю товарів (робіт та послуг) за державні кошти від 20.04.2017 щодо закупівлі послуг з теплопостачання на суму 78 400, 00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з позицією відповідача стосовно того, що укладений сторонами договір вичерпав свою дію за фактом надання послуг з теплопостачання у січні - лютому 2018 року на суму 78 400, 00 грн., їх прийняття та оплати. При цьому, оплата вказаних послуг теплопостачання мала здійснюватись за тарифом, зазначеним у договорі (1 811, 88 грн.).

Матеріали справи свідчать про те, що 20.02.2018 між відповідачем та позивачем було підписано акт надання послуг № 14, яким узгоджено кількість наданого теплоносія у розмірі 33,684 Гкал на суму 61 031, 36 грн. (постачання теплової енергії за січень 2018 року), а 13.03.2018 було підписано акт надання послуг № 54, яким узгоджено кількість наданого теплоносія у розмірі 9,586 Гкал на суму 17 368, 64 грн. (постачання теплової енергії з 01.02.2018 до 09.02.2018). Зазначені акти підписані сторонами та скріплені печатками як позивача, так і відповідача. Загальна сума відповідних рахунків на оплату становила 78 400, 00 грн.

Тобто станом на 09.02.2018 ціна додаткової угоди №2 від 29.01.2018 була сплачена відповідачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №28 від 26.02.2018 на суму 61031,36 грн. №42 від 15.03.2018 на суму 17 368, 64 грн.

Зазначені обставини сторонами справи не заперечуються, водночас, предметом позовних вимог у даній справі є стягнення заборгованості за фактично спожиті відповідачем послуги з теплопостачання:

1) за період з 01.02.2018 до 09.02.2018 в обсязі 1,245 Гкал на суму 2255,80 грн., розраховану за тарифом 1 811, 88 грн.;

2) за період з 10.02.2019 до 19.02.2018 в обсязі 10,73 Гкал на суму 21935,42 грн., розраховану за тарифом 20 44, 31 грн.

Приписами ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред'явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов'язків. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Згідно з приписами ст. 25 Закону України "Про теплопостачання", у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Окрім того, пунктом 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність договору про постачання теплової енергії не звільняє відповідача від обов'язку оплати за фактично спожиту теплову енергію, факт постачання якої підтверджується встановленими обставинами справи.

Споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається зі звіту постачання теплової енергії за період з 01.02.2018 по 09.02.2018, загальне споживання тепла по будівлі, розташованій за адресою: Миронівка, вул. Соборності, 58, в якій знаходиться відповідач, склало 20,2311 Гкал. Відповідно, відповідачем було спожито за період з 01.02.2018 по 09.02.2018 10,83 Гкал (20,2311 Гкал (спожита теплова енергія)/2125,4 (загальна площа приміщення)=0,009518425х1137,9 (площа приміщення, яку займає відповідач)=10,83 Гкал теплової енергії, однак за актом надання послуг № 54 від 20.02.2018 відповідачем за цей період було оплачено лише за 9,586 Гкал, тобто на 1,245 Гкал менше, ніж було спожито. Відтак, заборгованість в сумі 2 255, 80 грн. (1,245 Гкалх 1 811, 88 грн.) правомірно та обґрунтовано заявлена позивачем до стягнення з відповідача.

При цьому, щодо посилань відповідача на те, що оскільки особа, яка підписала звіти постачання теплової енергії з боку споживача (Краснощок С.В.), не має відношення до Миронівської РДА, то вказані звіти не є належними доказами на підтвердження обсягів споживання саме відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, прилад обліку теплової енергії встановлено перед будівлею місцезнаходження відповідача за адресою: м. Миронівка, вул. Соборності, 58 (додаток №2 до договору.)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідач, не маючи власного лічильника тепла, був обізнаним з існуванням загального лічильника на будівлю. Доказів протилежного в матеріалах справи не міститься.

Водночас, колегією суддів враховано, що за умовами укладеного сторонами договору, у випадку відсутності у споживача власного лічильника, обсяг споживання визначається розрахунковим методом, а також те, що відповідачем теплова енергія, обсяг якої визначався за аналогічними звітами, оплачувалась без будь-яких заперечень, у тому числі - за звітом за період з 01.02.2018 по 09.02.2018, за який було здійснено часткову оплату.

Окрім того, як зазначав сам відповідач в своїх письмових поясненнях, 19.02.2018 позивачем було відключено котельню по вул. Гагаріна, 2 в м. Миронівка Київської області, внаслідок чого були відключені від теплопостачання споживачі за адресою: Київська область м. Миронівка вул. Соборності, 58, що зафіксовано, за твердженням відповідача, протоколом робочої наради голови Миронівської РДА від 19.02.2018.

Долучений до матеріалів справи звіт постачання теплової енергії за період з 10.02.2018 до 19.02.2018 підтверджує фактичне споживання відповідачем теплової енергії у розмірі 10,73 Гкал, виходячи з наступного: 20,0419 Гкал (спожито усіма споживачами за адресою місцезнаходження відповідача: м. Миронівка, вул. Соборності, 58)/2125,4 (загальна площа приміщення)=0,009518425х1137,9 (площа приміщення, яку займає відповідач = 10,73 Гкал.

Таким чином, колегіє дійшла до висновку, що відповідач має оплатити фактично спожиту теплову енергію в період з 10.02.2018 до 19.02.2018 в обсязі 10,73 Гкал.

Стосовно тарифу, за яким має здійснюватися вказана оплата, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з приписами ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії суб'єкт господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, подає органу, уповноваженому встановлювати такі тарифи, заяву із зазначенням розміру тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п'ятої цієї статті. Якщо уповноважений орган протягом 30 календарних днів з дня надходження заяви не встановлює розмір тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п'ятої цієї статті, або не надає вмотивовану відмову у його встановленні, вважається, що суб'єкту господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, встановлено розмір тарифу, розрахований таким суб'єктом господарювання відповідно до частини четвертої та/або п'ятої цієї статті та поданий у заяві. Копія заяви (опису документів) з відміткою про дату їх надходження є підтвердженням подання уповноваженому органу заяви та розрахунків розміру тарифу.

В своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що не погоджується з прийнятим судовим рішенням в частині, яка не задоволена, зокрема, судом першої інстанції зменшено розмір стягуваної суми, посилаючись на необґрунтованість висновку суду першої інстанції, а саме "Водночас, суд зазначає, що встановлений позивачем самостійно тариф у розмірі 2044,31 гривень за 1 Гкал теплової енергії не підлягає застосуванню при розрахунку вартості спожитої відповідачем теплової енергії, оскільки при встановленні зазначеного тарифу ТОВ ТД "Богуславська сільгосптехніка" було порушено приписи статті 20 Закону України "Про теплопостачання" щодо дотримання терміну в 30 календарних днів для отримання відповіді про погодження тарифу, у зв'язку з чим вартість спожитого відповідачем тепла в період з 10.02.2018 по 19.02.2018 має визначатися, виходячи із затвердженого у встановленому порядку тарифу в розмірі 1 811, 88 грн., який діяв до 23.05.2018."

Колегія суддів зазначає, як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення/коригування тарифу 11.01.2018, та попри отриманій відповіді Миронівської міської ради Київської області щодо встановлення/коригування тарифу від 31.01.2018 №02-38/386, яка містить вмотивовану відмову з рекомендацією щодо звернення позивача до Миронівської районної ради Київської області та КПТМ «Миронівкатепломережа» для узгодження всіх складових тарифу та прийняття відповідного рішення, видав власний наказ від 05.02.2018 №8.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивач прийняв наказ від 05.02.2018 №8 про встановлення тарифу не дотримавшись встановленого Законом 30-ти денного терміну від дати подання заяви про встановлення/корегування тарифу, керуючись на думку позивача, «мовчазною згодою», що є порушенням Закону України «Про теплопостачання».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, щодо того, що встановлений позивачем самостійно тариф у розмірі 2 044, 31 гривень за 1 Гкал теплової енергії не підлягає застосуванню при розрахунку вартості спожитої відповідачем теплової енергії, оскільки при встановленні зазначеного тарифу ТОВ ТД "Богуславська сільгосптехніка" було порушено приписи статті 20 Закону України "Про теплопостачання" щодо дотримання терміну в 30 календарних днів для отримання відповіді про погодження тарифу, у зв'язку з чим вартість спожитого відповідачем тепла в період з 10.02.2018 по 19.02.2018 має визначатися, виходячи із затвердженого у встановленому порядку тарифу в розмірі 1 811, 88 гривень, який діяв до 23.05.2018.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що вимоги ТОВ ТД "Богуславська сільгосптехніка" про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в сумі 21697,27 грн., з яких:

- 2 255, 80 грн. за період з 01.02.2018 по 09.02.2018, як залишок вартості не оплаченої відповідачем фактично спожитої теплової енергії у вказаний період в розмірі 1,245 Гкал (різниця між обсягами спожитої та оплаченої теплової енергії)х 1 811, 88 грн. = 2 255, 80 грн.;

- 19 441, 47 грн. заборгованості за фактично спожиту теплову енергію відповідачем за період з 10.02.2018 р. по 19.02.2108 згідно з наступним розрахунком: 10,73 Гкал (спожита відповідачем теплова енергія за вказаний період)х 1 811, 88 грн. (вартість теплової енергії (тариф) за 1 Гкал, встановлена рішенням виконавчого комітету Миронівської міської ради 08.09.2016 №309)=19 441, 47 грн.

Щодо тверджень скаржника щодо невирішеного питання судом першої інстанції про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В статті 124 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Також колегія суддів зазначає, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність в матеріалах справи документального підтвердження витрат на правничу допомогу та розрахунку таких витрат, колегія суддів дійшла висновку, про необґрунтованість даного твердження скаржника щодо невирішеного питання судом про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та відхиляє його.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Богуславська сільгосптехніка" про стягнення з Миронівської районної державної адміністрації на користь позивача 21 697, 27 грн. основного боргу.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають із наведених вище підстав.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що при винесенні рішення від 03.09.2018 у справі №911/1047/18 місцевим господарським судом було дотримано норм процесуального права, повно та всебічно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Богуславська сільгосптехніка" задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати на підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника (Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Богуславська сільгосптехніка").

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Богуславська сільгосптехніка" на рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2018 у справі №911/1047/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2018 у справі №911/1047/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1047/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 26.12.2018