РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2018 року м. Чернігівсправа № 927/697/18

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №927/697/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго»

вул. Комсомольська, 55б, м. Чернігів, 14000

про стягнення 46 674 481 грн 80 коп.

За участю представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, довіреність №14-215 від 19.11.2018

від відповідача: ОСОБА_2, провідний юрисконсульт, довіреність №66 від 03.09.2018

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подано позов до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення 18 902 743,42 грн основного боргу за договором №1719/14-БО-39 купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013, 6 293 262,57 грн пені, 2 000 642,29 грн три проценти річних, 16 487 677,59 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань, щодо оплати вартості переданого у 2014 році природного газу за договором №1719/14-БО-39 купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013.

09.10.2018 відповідачем через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подано відзив №1909 від 08.10.2018 з додатками, в якому він проти позову заперечує та зазначає, що на виконання вимог Закону України «Про теплопостачання» відповідачем були відкриті рахунки зі спеціальним режимом використання, про що належним чином було відомо позивачу. Всі грошові кошти сплачені споживачами ПАТ «Облтеплокомуненерго» на спеціальні рахунки у листопаді, грудні 2014 року, згідно Порядком затвердженим постановою КМУ №217 були зараховані в рахунок погашення саме поточної заборгованості за поставлений газ ПАТ «НАК «Нафтогаз України» листопада, грудня 2014 року, а не попередніх місяців 2014 року. Відповідач звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві та розрахунку заборгованості, неустойки, трьох відсотків річних та інфляційних втрат зазначає остаточну суму заборгованості у розмірі 18902743,42грн, проте як наголошує відповідач, згідно того ж оригіналу розрахунку заборгованості, оригіналу довідки по операціях за договором №1719/14-БО-39, акта звіряння розрахунків від 31.08.2018 сума боргу без інфляції становить 18741621,88грн. Відповідач вважає, щодо позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення з відповідача заборгованості за договором у загальному розмірі 43684325,87грн, що складається з основного боргу у сумі 18902743,42 грн, пені у розмірі 6293262,57 грн, трьох відсотків річних у сумі 2000642,29 грн та інфляційних втрат у сумі 16487677,59 грн, - не підтверджена належними та допустимими доказами наданими до матеріалів справи. На думку відповідача проведені позивачем обрахунки сум заявлених до стягнення проведені без урахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217. Крім того, відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 порушено провадження у справі №927/16/6б/13 про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника відповідно до ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Виходячи із змісту Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», боржник повинен виконувати зобовязання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства. Відповідач стверджує, що вимоги про стягнення пені, нарахування якої здійснено протягом провадження у справі №927/16/6б/813 про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго», є таким, що суперечить законодавству та порушує встановлену заборону щодо її нарахування боржнику.

Окрім того, відповідачем до відзиву додано заяву №1910 від 08.10.2018 про зменшення розміру пені на 99%. В обґрунтування поданої заяви відповідач стверджує, що поряд з задоволенням стягнення неустойки у заявленому позивачем розмірі, зумовлює реальну загрозу цивільним правам та інтересам держави, споживачам з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності Чернігівської області і може призвести до повного зупинення виробничої діяльності підприємства, загрози безперебійного та безаварійного постачання та транспортування теплової енергії, та гарячої води для потреб населення м. Чернігова та Чернігівської області, що не лише очевидно суперечить державній політиці в даній сфері, але і спричинить негативні соціальні наслідки для населення, що з великою вірогідністю спричинить соціальні протести. Копія відзиву від 08.10.2018 з додатками та заява від 08.10.2018 за №1910 про зменшення розміру пені направлені відповідачем на адресу позивача 08.10.2018, що підтверджується доказами доданими до матеріалів справи.

17.10.2018 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання №1960 від 16.10.2018 з додатками, в якому відповідач просить витребувати у позивача: - виписки обслуговуючого банку в частині проведення розрахунків між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ПАТ «Облтеплокомуненерго» по договору №1719/14-БО-39 від 28.11.2013, на підтвердження факту зарахування та дату надходження грошових коштів на поточний рахунок позивача, їх розміру, визначення суми основного боргу на момент подання позову, так і у відповідні розрахункові періоди, та обґрунтованості заявлених позовних вимог; - мотивований розрахунок по договору №1719/14-БО-39 від 28.11.2013 року з розбивкою по місяцям і відображенням: вартості спожитого газу, дати виникнення боргу та дати і номеру платіжних доручень, та суми зарахування сплачених ПАТ «Облтеплокомуненерго» грошових коштів в рахунок оплати вартості спожитих послуг по договору №1719/14-БО-39 від 28.11.2013 року суми заборгованості; - мотивований розрахунок по договору №1719/14-БО-39 від 28.11.2013 року з врахуванням дати фактичних періодів заборгованості з вимогами положень порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217. Відповідачем подано докази направлення на адресу позивач копії клопотання №1960 від 16.10.2018 та копій№1719/14-БО-39 від 28.11.2013 документів доданих до клопотання.

05.11.2018 від позивача на адресу суду надійшли заперечення №14/4-2885 від 02.11.2018 на заяву про зменшення розміру пені. В поданих запереченнях позивач зазначає, що укладаючи договір відповідач взяв на себе зобовязання щодо сплати неустойки у разі порушення умов даного договору. Нарахування пені носить компенсаційний характер, на який позивач розраховував укладаючи договір із відповідачем.

05.11.2018 від позивача на адресу суду надійшла відповідь №14/4-2883 від 02.11.2018 на відзив з доказами направлення її та заперечень на заяву про зменшення розміру пені відповідачу. В поданій відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач стверджує, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобовязанням за договором. Крім того, позивач у відповіді на відзив просить суд визнати причини пропуску строку подання відповіді на відзив поважними та поновити строк на подання відповіді на відзив, а також врахувати відповідь на відзив при ухваленні рішення.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2018 відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив та продовжено позивачу за ініціативою суду строк для подання відповіді на відзив у справі №927/697/18 до 06.11.2018.

07.11.2018 до початку підготовчого засідання позивачем через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подано заперечення №14/4-2909 від 06.11.2018 проти клопотання відповідача №1960 від 16.10.2018 про витребування документів та мотивованих розрахунків по договору №1719/14-БО-39 від 28.11.2013. В поданих запереченнях позивач стверджує, що ним належним чином викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та зазначено докази, що підтверджують викладені у позовній заяві обставини. Разом з цим позивач зазначає, що відповідач, з метою всебічного, повного і обєктивного розгляду справи, необмежений у праві здійснювати «контррозрахунок» / «перерахунок» штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, позивач вважає, що відповідач в поданому клопотанні про витребування доказів не навів обґрунтованих підстав щодо неможливості самостійно подати докази щодо оплати вартості спожитого природного газу.

В підготовче засідання 07.11.2018 уповноважений представник відповідача не прибув.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 19.12.2018 за ініціативою суду та відкладено підготовче засідання на 20.11.2018.

19.11.2018 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання №4220 від 16.11.2018 про долучення до матеріалів справи документів: контррозрахунок суми основної заборгованості згідно договору №1719/14-БО-39 від 28.11.2013, контррозрахунок інфляційних втрат станом на 22.03.2018, а також докази їх направлення на адресу позивача. У вказаному клопотанні відповідач просить суд поновити строк на подання доказів у даній справі.

В судовому засіданні 20.11.2018 представник позивача не заперечив проти залучення до матеріалів справи документів, наданих відповідачем.

З огляду на позицію уповноважених представників сторін, суд задовольнив клопотання відповідача №4220 від 16.11.2018 про долучення до матеріалів справи документів.

Судом без виходу до нарадчої кімнати 20.11.2018 постановлено ухвалу про відхилення клопотання відповідача про витребування документів у позивача від 16.10.2018 №1960, оскільки відповідачем у клопотанні не зазначено причин неможливості отримання ним доказів щодо оплати вартості спожитого газу самостійно, позивачем доданий до позовної заяви розрахунок заявлених до стягнення сум, окрім того, відповідач не позбавлений права, у разі не згоди з розрахунком заборгованості наданим позивачем, подати всій обґрунтований контрозрахунок.

В судовому засіданні 20.11.2018, відповідно до ст.183 Господарського процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про оголошення перерви до 27.11.2018, про що представники учасників справи повідомлені під розписки.

27.11.2018 від позивача надійшли письмові пояснення №14/4-3075 від 27.11.2018. В поданих поясненнях позивач наводить свою правову позицію щодо нарахування інфляційних втрат. Зокрема, посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що ним обґрунтовано здійснено нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця. Крім того, позивач не погоджується з думкою відповідача щодо того, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів існує заборона на нарахування штрафу і пені. Вказані пояснення позивача залучені судом до матеріалів справи.

27.11.2018 позивачем подано заяву №14/4-3072 від 26.11.2018 про збільшення розміру позовних вимог, яка підписана представником позивача ОСОБА_3. В поданій заяві позивач стверджує, що розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат ПАТ «Облтеплокомуненерго» за договором від 28.11.2013 №1719/14-БО-39, складений станом на 22.03.2018, містить технічну описку щодо основної суми боргу у розмірі 18 902 743,42 грн. Так, основна сума боргу відповідача за спожитий природний газ становить 18 741 621,88 грн. Позивач зазначає, що станом на 26.11.2018 позовні вимоги до відповідача про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобовязання, згідно оновленого розрахунку, становить: основний борг 18741621,88 грн, пеня 6 293 262,57 грн, 3% річних 2 384 203,70 грн, інфляційні втрати 19 255 393,65 грн, що разом складає 46 674 481,80 грн. Позивач визначає, що сума стягнення згідно оновленого розрахунку станом на 26.11.2018 є збільшеною на 2 990 155,93грн порівняно із сумою розрахунку, який був доданий до позовної заяви, тому позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% та інфляційних нарахувань підлягають збільшенню.

В судовому засіданні 27.11.2018 представник позивача неодноразово наголосила на тому, що у розрахунку доданому до позовної заяви позивачем допущено технічну помилку та невірно зазначено суму боргу 18 902 743,42 грн, замість 18 741 621,88грн, однак заяв, в яких викладено процесуальну позицію (зменшення, відмова) щодо зміни позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу у позивача немає.

Представник відповідача заперечила проти залучення до матеріалів справи заяви про збільшення розміру позовних вимог, вважає, що вона не відповідає вимогам п.4, 5 ст.170 Господарського процесуального кодексу України, окрім того, відповідач не мав змоги детально ознайомитись із розрахунком позивача та надати заперечення та контррозрахунок.

Дослідивши подану позивачем заяву №14/4-3072 від 26.11.2018 про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку, що заява підписана уповноваженою особою позивача заступником начальника департаменту з судової роботи ОСОБА_3 на підставі довіреності №14-165 від 29.09.2018, відповідає вимогам ст.170 Господарського процесуального кодексу України, а тому відсутні підстави для повернення її заявнику без розгляду. Отже, подана представником позивача заява №14/4-3072 від 26.11.2018 про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Як вбачається із змісту заяви про збільшення позовних вимог та доданого до неї розрахунку станом на 26.11.2018, позивачем фактично проведено збільшення первісних позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних за період з 15.02.2014 по 26.11.2018 на суму 383561,41 грн та в частині інфляційних втрат за період з 01.04.2014 по 31.10.2018 на суму 2 767 716,00грн, в частині стягнення пені вимоги позивача залишені без змін. Таким чином, збільшення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат відбулося на загальну суму 3 151 277,47 грн.

Позивач, визначаючи нову ціну позову у розмірі 46 674 481 ,80грн наголосив, що з урахуванням оновленого розрахунку (станом на 26.11.2018) збільшення вимог відбулося на суму 2 990 155,93грн.

Проаналізувавши зміст поданої позивачем заяви про збільшення позовних вимог, суд дійшов висновку, що визначене позивачем збільшення розміру вимог (ціни позову) на загальну суму 2 990 155,93грн відбулося за рахунок одночасного зменшенням позивачем розміру ціни позову на 161 121,54 грн (3 151 277,47 грн 161 121,54 грн = 2 990 155,93 грн) при визначенні остаточної суми заборгованості відповідача за спожитий природний газ у сумі 18 741 621,88грн, заявленої до стягнення у заяві про збільшення позовних вимог (18 902 743,74 грн 18 741 621,88грн = 161 121 ,54 грн).

Враховуючи вищенаведене та визначені позивачем остаточні позовні вимоги щодо відповідача про стягнення: основного боргу у сумі 18 741 621,88 грн, пені у сумі 6 293 262,57 грн, 3% річних у сумі 2 384 203,70 грн, інфляційних втрат у сумі 19 255 393,65 грн, що разом складає 46 674 481,80 грн, суд доходить висновку, що справа розглядається з урахуванням поданої позивачем заяви №14/4-3072 від 26.11.2018 про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст.183 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 27.11.2018 суд постановив ухвалу про оголошення перерви до 04.12.2018, про що представники учасників справи повідомлені під розписки.

04.12.2018 відповідачем подані письмові пояснення №2370 від 04.12.2018, в яких зазначено, що інфляційні втрати мають розраховуватися шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу. Відповідач вважає, що наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат суперечить розясненням наведеним у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013, а Рекомендації ВСУ викладені у листі від 03.04.97 №62-97 не мають обовязкового характеру. Разом з тим, відповідач вважає, що розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем до матеріалів справи станом на 26.11.2018, містить у собі також і арифметичні помилки щодо визначення сукупного індексу інфляції за період нарахування. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2018 закрито підготовче провадження у справі №927/697/18 та призначено її до судового розгляду по суті на 18.12.2018.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 04.12.2018 направлена сторонам рекомендованою кореспонденцією.

В судове засідання 18.12.2018 прибули уповноважені представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні, відповідно до ст.216 Господарського процесуального кодексу України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 26.12.2018 про що представники учасників справи повідомлені під розписки.

В судове засідання з розгляду справи по суті 26.12.2018 прибули уповноважені представники позивача та відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, відповідача, господарський суд встановив:

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

28.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» (продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» (покупець, відповідач) укладено договір № 1719/14-БО-39 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобовязувався передати у власність покупця у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

У п.1.2 договору сторони встановили: газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Умовами п.2.1. договору сторони передбачили, що продавець передає покупцю у період з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом 25149,00тис.куб.м., у тому числі по місяцях: січень 4800,0 тис.куб.м, лютий 4272,0 тис.куб.м, березень 3825,0 тис.куб.м, квітень 1430,0 тис.куб.м, травень 250,0 тис.куб.м, червень 210,0тис.куб.м, липень 180,0тис.куб.м, серпень 200,0 тис.куб.м, вересень 270,0 тис.куб.м, жовтень 1620,0 тис.куб.м, листопад 3472,0тис.куб.м, грудень 4620,0тис.куб.м.

Обсяги газу, що планується передати за договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п. 2.1.1. договору).

Відповідно до п. 3.3., 3.4. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна газу обумовлена сторонами у договорі, зокрема у Розділі V «Ціна газу».

Згідно з п. 5.1 ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3459,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; - податок на додану вартість за ставкою 17%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 295,60грн., крім того ПДВ 17% - 50,25 грн, всього з ПДВ 345,85 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу 3823,78 грн, крім того ПДВ 17% - 650,04 грн, всього з ПДВ 4473,82 грн

В подальшому до договору купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013 №1719/14-БО-39 між сторонами укладались додаткові угоди № 1 від 31.01.2014, № 2 від 29.04.2014, № 3 від 07.05.2014, №4 від 13.06.2014, №5 від 30.09.2014, №6 від 18.11.2014 та №7 від 22.12.2014 щодо внесення змін в розділ про ціну газу.

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 31.01.2014 ціна за 1000 куб. м газу (з 01.01.2014) становить 2 448,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 287,00 грн, крім того ПДВ - 20 % - 57,40 грн, всього з ПДВ - 344,40 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 2 783,96 грн, крім того ПДВ - 20 % - 556,79 грн, всього з ПДВ 3 340,75 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди №2 від 29.04.2014 ціна за 1000 куб. м (з 01.04.2014) газу становить 4 020,00 грн, без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральним та розподільними трубопроводами - 287,00 грн, крім того ПДВ -20 % - 57,40 грн, всього з ПДВ - 344,40 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 4 387,40 грн, крім того ПДВ - 20 % - 877,48 грн, всього з ПДВ - 5 264,88 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди №3 від 07.05.2014 ціна за 1000 куб. м газу (з 01.05.2014) становить 4 724,00 грн, без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральним та розподільними трубопроводами - 355,00 грн, крім того ПДВ -20 % - 71,00 грн, всього з ПДВ - 426,00 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 5 173,48 грн, крім того ПДВ - 20 % - 1034,70 грн, всього з ПДВ - 6 208,18 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди №4 від 13.06.2014 ціна за 1000 куб. м газу (з 01.06.2014) становить 4 724,00 грн, без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральним та розподільними трубопроводами - 366,70 грн крім того ПДВ -20 % - 73,34 грн всього з ПДВ - 440,04 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 5 185,18 грн, крім того ПДВ - 20 % - 1 037,04 грн, всього з ПДВ - 6 222,22 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди №5 від 30.09.2014 ціна за 1000 куб. м газу (з 01.09.2014) становить 4 874,00 грн, без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральним та розподільними трубопроводами - 366,70 грн, крім того ПДВ -20 % - 73,34 грн, всього з ПДВ - 440,04 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 5 338,18 грн, крім того ПДВ - 20 % - 1 067,64 грн, всього з ПДВ - 6 405,82 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди №6 від 18.11.2014 ціна за 1000 куб. м газу (з 01.11.2014) становить 5 100,00 грн, без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральним та розподільними трубопроводами - 366,70 грн, крім того ПДВ -20 % - 73,34 грн, всього з ПДВ - 440,04 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 5 568,70 грн, крім того ПДВ - 20 % - 1 113,74 грн, всього з ПДВ - 6 682,44 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди №7 від 22.12.2014 ціна за 1000 куб. м газу (з 01.12.2014) становить 5 900,00 грн., без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральним та розподільними трубопроводами - 366,70 грн, крім того ПДВ - 20 % - 73,34 грн, всього з ПДВ - 440,04 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 6 384,70 грн, крім того ПДВ - 20 % - 1 276,94 грн, всього з ПДВ - 7 661,64 грн.

Як свідчать матеріали справи та не заперечує відповідач, згідно двосторонніх актів приймання передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 13735698,95 грн, від 28.02.2014 на суму 10426226,41 грн, від 31.03.2014 на суму 7938020,96 грн, від 30.04.2014 на суму 1792902,24 грн, від 31.05.2014 на суму 451185,40 грн, від 30.06.2014 на суму 406503,60 грн, від 31.07.2014 на суму 367253,86 грн, від 31.08.2014 на суму 295760,59 грн, від 30.09.2014 на суму 342012,93 грн, від 31.10.2014 на суму 1845791,04 грн, від 30.11.2014 на суму 15542473,37 грн, від 31.12.2014 на суму 24955945,85 грн продавцем передано, а покупцем прийнято природній газ на загальну суму 78099775,20 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 6.3договору в платіжних дорученнях покупець повинен обовязково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, по акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 13735698,95 грн, відповідач зобовязаний був розрахуватись в строк до 14.02.2018,по акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 на суму 10426226,41 грн до 14.03.2014, по акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 на суму 7938020,96 грн до 14.04.2014, по акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 на суму 1792902,24 грн до 14.05.2014, по акту приймання-передачі природного газу від 31.05.2014 на суму 451185,40 грн до 16.06.2014 (оскільки 14.06.2014, 15.06.2014 вихідні дні), по акту приймання-передачі природного газу від 30.06.2014 на суму 406503,60 грн до 14.07.2014,по акту приймання-передачі природного газу від 31.07.2014 на суму 367253,86 грн до 14.08.2014,по акту приймання-передачі природного газу від 31.08.2014 на суму 295760,59 грн до 15.09.2014 (оскільки 14.09.2014 вихідний день), по акту приймання-передачі природного газу від 30.09.2014 на суму 342012,93 грн до 14.10.2014,по акту приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 на суму 1845791,04 грн до 14.11.2014,по акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 на суму 15542473,37 грн до 15.12.2014(оскільки 14.12.2014 вихідний день), по акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 на суму 24955945,85 грн до 14.01.2015.

Відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений природний газ в сумі 59358153,32 грн, що підтверджується наданою позивачем інформацією у довідці по операціях щодо розрахунків по договору №1719/14-БО-39 (Т.1, а.с. 48) та поданими відповідачем копіями виписок банку(Т.2, а.с. 4 61).

Суд зазначає, що відповідач не заперечив проти визначеної позивачем остаточної суми боргу по договору №1719/14-БО-39 від 28.11.2013 за спожитий у січні-грудні 2014 року природний газ, а наявна сума боргу відповідача 18741621,89 грн підтверджується також двостороннім актом звіряння розрахунків від 31.08.2018 (Т.1 а.с.71), підписаного та скріпленого печатками позивача та відповідача.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у сумі 18 741 621грн 88 коп. за поставлений природний газ є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно посилання відповідача, як підстави для відмови у позові, на порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, затвердженого постановою КМУ від 18.06.2014 № 217, суд зазначає наступне.

Із наданих сторонами доказів щодо проведеного відповідачем часткового розрахунку по договору №1719/14-БО-39 від 28.11.2013 за спожитий природний газ у 2014 році вбачається, що оплата проводилась самостійно відповідачем шляхом перерахування коштів на рахунок позивача так і на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу».

З аналізу заперечень відповідача вбачається, що вони переважно зводяться до застосування положень Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (чинного на час укладення договору та протягом періоду спірних правовідносин з постачання газу у 2014 році), яким передбачались особливості регулювання спірних відносин, зокрема, щодо встановленого порядку перерахування коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, та постанови КМУ від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу».

Суд зазначає, що Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин передбачалось, що постачання природного газу - це господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і полягає в наданні послуг та пов'язана з реалізацією природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів; газопостачальним підприємством (постачальник) є суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює постачання природного газу безпосередньо споживачам згідно з укладеними договорами; споживач - це юридична особа або фізична особа - підприємець, яка отримує природний газ відповідно до договору про постачання природного газу та використовує його як паливо або сировину (стаття 1 Закону).

За приписами статті 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Частиною 1, 9 статті 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» встановлено, що розрахунки за поставлений природний газ здійснюються споживачами відповідно до умов договорів, укладених з гарантованими постачальниками природного газу (ч.1).Умови оплати за спожитий та поставлений природний газ, а також відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання гарантованим постачальником або його структурним підрозділом обов'язково включаються в договір купівлі-продажу природного газу, укладений між гарантованим постачальником і підприємством, що здійснює йому продаж природного газу, та у договір про постачання природного газу, укладений між гарантованим постачальником та споживачем (ч.9).

При цьому частиною 11 статті 18 вказаного вище Закону визначено, що порядок розрахунків за природний газ всіма категоріями споживачів з гарантованим постачальником природного газу, зокрема, і теплогенеруючими організаціями, що купують природний газ у гарантованого постачальника для виробництва теплової енергії, які зобов'язані оплачувати вартість спожитого газу з урахуванням особливостей, визначених у статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» зазначені положення законодавства (як і постанова Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу») не встановлюють строків здійснення розрахунків всупереч умовам укладеного сторонами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1. та 6.3. договору №1719/14-БО-39 від 28.11.2013сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, що за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Таким чином, відповідач зобов'язаний остаточно розрахуватись за отриманий природний газ до 14 числа місяця, наступного за звітним. А порядок розподілу коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків остаточного розрахунку за отриманий природний газ, оскільки вказаний порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальниками природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки, але не замінує домовленість сторін договору щодо строків та обов'язку оплатити вартість вже отриманого природного газу, а також не припиняє зобов'язання боржника щодо сплати боргу.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони не вносили змін до умов договору щодо порядку та строків розрахунків відповідача за спожитий природний газ.

Суд вважає, що виконання Постанови КМУ №217від 18.06.2014 не позбавляє обов`язку відповідача щодо своєчасної оплати за отримані послуги в порядку та строки, передбачені договором.

Наведений відповідачем контррозрахунок заборгованості згідно договору №1719/14-БО-39 від 28.11.2013 не свідчить про відмінність обліку заборгованості та зарахувань оплат в рахунок зменшення розміру заборгованості за спожитий природний газ у січні-грудні 2014 року від позиції позивача.

Як вбачається із остаточних позовних вимог позивача (викладених у заяві про збільшення позовних вимог від 26.11.2018 №14/4-3072) та наданого розрахунку (т. 2 а.с. 171-177), позивачем нараховано та предявлено до стягнення 6293262,57 грн пені , в тому числі: 54780,45 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в січні 2014 за період з 15.02.2014 по 17.03.2014, 279887,75 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в лютому 2014 за період з 15.03.2014 по 23.06.2014, 511468,21 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в березні 2014 за період з 15.04.2014 по 14.10.2014, 207681,93 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в квітні 2014 за період з 15.05.2014 по 14.11.2014, 50050,68 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в травні 2014 за період з 17.06.2014 по 30.11.2014, 39457,51 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в червні 2014 за період з 15.07.2014 по 01.12.2014, 27991,79 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в липні 2014 за період з 15.08.2014 по 01.12.2014, 16101,43 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в серпня 2014 за період з 16.09.2014 по 02.12.2014, 12040,73 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в вересня 2014 за період з 15.10.2014 по 02.12.2014, 36579,69 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в жовтні 2014 за період з 15.11.2014 по 14.12.2014, 122784,41 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в листопаді 2014 за період з 16.12.2014 по 29.12.2014, 4934437,99 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в грудні 2014 за період з 15.01.2015 по 14.07.2015.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, позивачем нараховано та предявлено до стягнення 2384203,70 грн річних (з урахуванням збільшення позовних вимог), в тому числі12641,64 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в січні 2014 за період з 15.02.2014 по 17.03.2014, 52389,81 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в лютому 2014 за період з 15.03.2014 по 23.06.2014, 81698,63 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в березні 2014 за період з 15.04.2014 по 30.11.2014, 29472,37 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в квітні 2014 за період з 15.05.2014 по 30.11.2014, 6192,98 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в травні 2014 за період з 17.06.2014 по 30.11.2014, 4675,06 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в червні 2014 за період з 15.07.2014 по 01.12.2014, 3290,19 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в липні 2014 за період з 15.08.2014 по 01.12.2014, 1876,22 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в серпня 2014 за період з 16.09.2014 по 02.12.2014, 1377,42 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в вересня 2014 за період з 15.10.2014 по 02.12.2014, 3919,25 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в жовтні 2014 за період з 15.11.2014 по 14.12.2014, 13155,49 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в листопаді 2014 за період з 16.12.2014 по 29.12.2014, 2173514,64 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в грудні 2014 за період з 15.01.2015 по 26.11.2018.

Відповідно до заявлених позовних вимог ( з урахування збільшення позовних вимог) та до поданого розрахунку позивачем нараховано та предявлено до стягнення 19255393,65 грн інфляційних втрат, а саме: 280430,34 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в лютому 2014 за період з квітня 2014 року по червень 2014 року, 579006,56 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в березні 2014 за період з травня 2014 року по грудень 2014 року, 174810,71 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в квітні 2014 за період з червня 2014 по грудень 2014 року, 39088,53 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в травні 2014 за період з липня 2014 року по грудень 2014 року, 33457,67 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в червні 2014 за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року, 27072,57 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в липні 2014 за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року, 12852,57 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в серпні 2014 за період з жовтня 2014 по грудень 2014 року, 6498,25 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у вересні 2014 року за період з листопада 2014 по грудень 2014, 18102176,45 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в грудні 2014 року за період з лютого 2015 року по жовтень 2018року.

Відповідно до ст. ст.546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 Цивільного кодексу України). Статтею 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 9.3. договору сторони визначили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів,інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років. Суд зазначає, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Сторонами не надано доказів вирішення питання щодо реструктуризації заборгованості станом на час розгляду справи в суді, докази укладення договору реструктуризації заборгованості відсутні.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII, якою окремо врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Слід зауважити, що частина 3 статті 7 вказаного вище Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд (постанова від 06.06.2018 у справі №925/770/17, постанова від 12.09.2018 у справі № 910/22923/17).

ПАТ «Облтеплокомуненерго» є теплопостачальною організацією і на нього поширюється дія Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII, оскільки відповідача було включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, що підтверджується Переліком субєктів господарювання які включаються до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (Т.1 а.с.137-142).

Таким чином, проаналізувавши вимоги матеріального закону, оскільки, станом на день набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (30.11.2016) відповідач не має перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за Договором № 1719/14-БО-39 за січень - листопад 2014 року, враховуючи, суд доходить висновку про те, що нараховані позивачем пеня в сумі 1358824,58 грн, 210 689 грн 06коп. 3% річних та 1153217грн20коп. інфляційних втрат за прострочення оплати за поставлений природний газ в січні 2014 - листопаді 2014 не підлягають стягненню з відповідача, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Суд зазначає, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 за заявою ТОВ «Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» (справа №927/16/6б/13) було порушено провадження про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго». Одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018заявуТОВ «Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» залишено без розгляду.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на момент порушення справи про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 у справі № 28/5005/3240/2012.

За таких обставин, твердження позивача про правомірне нарахування пені за прострочку оплати відповідачем за спожитий природний газ (у листопаді-грудні 2014 року) після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно з ухвалою від 18.01.2013 судом не приймаються. Боржник повинен виконувати зобовязання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховується, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Таким чином, враховуючи наведені вище положення законодавства та фактично встановлені обставини справи, суд доходить висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення пені за неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів за актами від 31.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014, від 31.05.2014, від 30.06.2014, від 31.07.2014, від 31.08.2014, від 30.09.2014, від 31.10.2014, від 30.11.2014 та від 31.12.2014 та про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ «Облтеплокомуненерго» пені в цій частині в сумі 6 293 262 грн 57 коп.

Враховуючи вищевикладене, заперечення позивача щодо нарахування пені в період дії мораторію з посиланням на Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не приймаються судом до уваги.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 18102176,45 грн нарахованих на прострочення оплати за поставлений природний газ в грудні 2014 року за період з лютого 2015 року по жовтень 2018року, суд доходить висновку про часткове задоволення вимог, з огляду на те, що позивачем безпідставно визначено сукупний індекс інфляції за визначений період у розмірі 196,588099800 замість 109,677109565.

Так, належні до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за поставлений природний газ в грудні 2014 року за період з лютого 2015 року по жовтень 2018року становлять 16994361 грн 01 коп., а отже суд приймає заперечення відповідача в цій частині.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997, визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не спростував належними доказами позицію позивача щодо нарахованих 3 відсотків річних та інфляційних втрат за порушення виконання зобовязання за грудень 2014 року, при цьому судом враховані заперечення відповідача щодо наведеного позивачем розміру сукупного індексу інфляції за період лютий 2015-жовтень 2018 року.

Суд зауважує, що посилання на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини не є виходом за межі позовних вимог, а є підтвердженням всебічного та повного дослідження обставин справи.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені не задовольняються у звязку із безпідставністю їх предявлення, а отже відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про зменшення пені на 99%.

Таким чином, за результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобовязання не виконав за спожитий природний газ своєчасно не розрахувався, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача18 741 621грн 88 коп. боргу, 2 173 514 грн 64 коп. 3% річних, 16994361 грн 01 коп. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

В стягненні з відповідача 210 689 грн 06коп. 3% річних, 6 293 262 грн 57 коп. пені, 2261032 грн 64 коп. інфляційних втрат має бути відмовлено з огляду на вищевикладене.

Суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі, з урахуванням судової практики наведеної в рішенні, Господарський суд Чернігівської області дійшов висновку, що сторонам надано відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд доходить висновку, що судовий збір в сумі 500890 грн 13коп. покладається на відповідача, а судовий збір в сумі 115809 грн 87 коп. на позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в звязку з частковою відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 42, 46, 73-80, 86, 123, 129, 165-167, 232, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству «Облтеплокомуненерго» у задоволенні заяви про зменшення розміру пені за №1910 від 08.10.2018.

2. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення 46 674 481 грн 80коп. задовольнити частково.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (вул. Комсомольська, 55б, м. Чернігів, ідентифікаційний код 03357671) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720) 18 741 621грн 88 коп. боргу, 2 173 514 грн 64 коп. 3% річних, 16994361 грн 01 коп. інфляційних втрат, 500890 грн 13коп. судового збору.

4. Відмовити Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в стягненні 210 689 грн 06коп. 3% річних, 6 293 262 грн 57 коп. пені, 2261032 грн 64 коп. інфляційних втрат.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 29.12.2018.

Суддя Н.Ю.Книш