РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.12.2018Справа № 910/12156/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В. розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс"

до приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс"

про стягнення 47 863,17 грн.

Представники сторін:

від позивача Богдан Ю.В., довіреність № 63 від 23.04.18,

від відповідача Брагіна Н.О., довіреність № б/н від 10.09.18,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" (далі - позивач, ТОВ "Магістраль-Транс") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" (далі - відповідач, ПАТ "АК "Укртранс") про стягнення 47 863,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань з оплати перевезення (заявка № 38 від 05.04.2017, CMR № 100110/2017/514686, акт № 421 від 11.04.2017) за договором про надання послуг перевезення вантажу № BU7-240від 14.01.2012.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.09.2018 відкрито провадження у справі № 910/12156/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.10.2018.

03.10.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що в матеріалах справи відсутній договір № BU7-240 від 14.01.2012, на який посилається позивач як на підставу виникнення господарських відносин щодо перевезення, відсутні докази погодження між сторонами істотних умов договору перевезення, а саме відсутні відомості про те, що замовником є відповідач. Крім того, відповідач посилається на те, що підпис на акті надання послуг та рахунку-фактурі не належить директору ТОВ "Магістраль-Транс" ОСОБА_3, у зв'язку з чим неможливо ідентифікувати особу, яка підписала вищезазначені документи. Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.

Також відділом автоматизованого діловодства суду було зареєстроване подане відповідачем клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. У вказаному клопотанні відповідач просив суд поставити на вирішення експерта таке питання: чи виконано рукописний підпис на акті про надання послуг № 421 від 11.04.2017 на суму 47 863,17 грн. у графі "від перевізника" самим директором ТОВ "Магістраль-Транс" ОСОБА_3 чи іншою особою?

Крім того, відповідач разом з відзивом надав письмові питання в порядку ст. 90 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні 11.10.2018 надав усні пояснення, через загальний відділ діловодства суду надав письмові пояснення, в яких просив суд відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про призначення експертизи, а також письмові пояснення на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 постановлено розгляд справи № 910/12156/18 здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.11.2018.

05.11.2018 від відповідача надійшли заперечення проти письмових пояснень позивача стосовно клопотання про призначення експертизи та клопотання про долучення доказів.

08.11.2018 від позивача надійшли заперечення, в яких останній заперечує проти призначення експертизи, зазначає, що подана відповідачем заява свідка вводить суд в оману.

У підготовчому засіданні позивачем долучено до матеріалів справи заяву свідка.

08.11.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 29.11.2018.

20.11.2018 від відповідача надійшли письмові пояснення.

28.11.2018 від позивача надійшли заперечення, в яких позивач зазначає, що зі сторони відповідача не надано жодних документів стосовно спростування факту укладання та підписання договору № BU7-240 від 14.01.2012 про надання послуг з перевезення вантажу. Надання зі сторони відповідача заявки № 38 від 05.04.2017 підтверджує укладання та підписання договору № BU7-240 від 14.01.2012 та свідчить про погодження і прийняття усіх умов за договором.

У підготовчому засіданні 29.11.2018 відповідач не підтримав клопотання про призначення експертизи.

29.11.2018 суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.12.2018.

У судовому засіданні 13.12.2018 позивач підтримав позовні вимоги, зазначив, що позовні вимоги заявлені на підставі договору № BU7-240 від 14.01.2012 про надання послуг з перевезення вантажу, позов просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, зазначив, що договір № BU7-240 від 14.01.2012 про надання послуг з перевезення вантажу не укладав.

У судовому засіданні 13.12.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Як стверджує позивач, 14.01.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс", як перевізником, та приватним акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс", як замовником, укладено договір № BU7-240 про надання послуг з перевезення вантажу.

На підставі договору № BU7-240 від 14.01.2012, 05.04.2017 відповідач подав позивачу заявку № 38, згідно з якою позивач зобов'язався надати відповідачу послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні по маршруту Німеччина - Україна.

Відповідно до заявки № 38 від 05.04.2017 сторони погодили, що завантаження вантажу здійснюється у період 07.04.2017; вартість перевезення складає 1680 Євро за курсом НБУ на дату розвантаження, 30 днів після отримання оригіналів.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору та заявки, позивачем надано відповідачу послугу з перевезення вантажу у міжнародному сполученні по маршруту Німеччина - Україна, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR № 100110/2017/514686.

11.04.2017 між позивачем, як перевізником, та відповідачем, як замовником, згідно з договором № BU7-240 від 14.01.2012 підписано акт № 421 про надання послуг згідно договору № BU7-240 від 14.01.2012, відповідно до п. 1 якого згідно умов договору перевізник прийняв на себе зобов'язання перевезти вантаж, а замовник прийняв на себе зобов'язання прийняти та оплатити вищенаведені послуги. Умовами договору передбачено складання сторонами акта про надання послуг згідно договору.

Перевізник надав наступні послуги по перевезенню вантажу: автомобіль НОМЕР_1, напівпричіп 216-73КА, дата завантаження 07.04.2017, маршрут руху Німеччина - Україна, номер ТТН (СМR) б/н (п. 2 Акту № 421 про надання послуг згідно договору № BU7-240 від 14.01.2012).

У пункті 3 акту № 421 про надання послуг згідно договору № BU7-240 від 14.01.2012 зазначено, що замовник оплачує послуги перевізника згідно умов договору. Сума оплати складає 47 863,17 грн.

11.04.2017 позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № 421 по договору № BU7-240 від 14.01.2012 на суму 47 863,17 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача 47 863,17 грн. заборгованості за надані послуги перевезення за договором № BU7-240 від 14.01.2012, заявкою № 38 від 05.04.2017 та актом № 421 про надання послуг згідно договору № BU7-240 від 14.01.2012.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У позовній заяві та в судових засіданнях позивач посилався на укладення між сторонами договору № BU7-240 про надання послуг з перевезення вантажу від 14.01.2012, на підставі якого в подальшому було погоджено заявку № 38 від 05.04.2017 та підписано Акт № 421 про надання послуг згідно договору № BU7-240 від 14.01.2012.

Судом встановлено, що Акт № 421 від 1104.2017 та рахунок-фактура № 421 містять посилання на те, що складені на підставі договору № BU7-240 від 14.01.2012.

Позивачем до позовної заяви не було долучено ні оригіналу, ні копії договору № BU7-240 від 14.01.2012, на який міститься посилання в позові та у первинних документах та зазначено в подальшому, що вказаний договір у позивача відсутній.

Суд зазначає, що для встановлення факту укладення між товариством з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" та приватним акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс" договору № BU7-240 про надання послуг з перевезення вантажу від 14.01.2012, суд неодноразово пропонував сторонам надати суду оригінал вказаного договору та належним чином засвідчену його копію.

Однак, ні позивач, ні відповідач не надали суду оригіналу та належним чином засвідченої копії договору № BU7-240 про надання послуг з перевезення вантажу від 14.01.2012.

Позивачем будь-яких клопотань про витребування доказів не подавалось.

Частиною 1, 2 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що товариством з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" не доведено факту укладення між сторонами договору № BU7-240 про надання послуг з перевезення вантажу від 14.01.2012, що, в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено умови надання, порядку оплати послуг з перевезення, порядку погодження кожного окремого перевезення в заявках тощо.

Водночас, правовою підставою позову є саме надання відповідачу послуг перевезення на умовах договору № BU7-240 про надання послуг з перевезення вантажу від 14.01.2012, в той час як позивачем не доведено укладення такого договору, тобто підставу надання таких послуг перевезення.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Акт № 421 про надання послуг згідно договору № BU7-240 від 14.01.2012 містить відмітку про те, що замовник оплачує послуги перевізника згідно умов договору, однак які саме умови встановлені договором суд встановити не може, у зв'язку з відсутністю такого договору, а тому відповідно, позивачем не доведено, що строк виконання грошового зобов'язання з оплати 47 863,17 грн. за вказаним актом настав.

Оскільки позивачем не доведено факту укладення між сторонами договору № BU7-240 про надання послуг з перевезення вантажу від 14.01.2012, суд позбавлений можливості встановити порушення відповідачем умов вказаного договору.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 47 863,17 грн. на підставі договору № BU7-240 про надання послуг з перевезення вантажу від 14.01.2012.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений права та можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача зазначених коштів за фактичне надання послуг перевезення на підставі заявки № 38 від 05.04.2017 та міжнародної товарно-транспортної накладної СМR № 100110/2017/514686.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати позивача, з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача в повному обсязі та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.12.2018.

Суддя О.Г. Удалова