ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
3001 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Справа № 906/506/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Норинцівське" на рішення господарського суду Житомирської області від 10.09.2018 р. (суддя Тимошенко О.М., повний текст рішення складено 14.09.2018 р.) у справі №906/506/18

за позовом керівника Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

до 1) Народицької селищної ради Житомирської області

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Норинцівське"

про визнання незаконним та скасування рішення від 11.04.2018 р. №773, визнання недійсним попереднього договору оренди землі №15 від 01.05.2018 р., зобов'язання повернути земельну ділянку загальною площею 56,400 га

за участю представників:

прокуратури - ОСОБА_1

позивача - не з'явився

відповідача-1 - не з'явився

відповідача-2 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 10.09.2018 р. у справі №906/506/18 позов керівника Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Народицької селищної ради Житомирської області №773 від 11.04.2018 р. про надання товариству з обмеженою відповідальністю "Норинцівське" в оренду земельної ділянки та укладення попереднього договору оренди землі площею 56,4 га із земель реформованого КСП ім. Горького на території Народицької селищної ради.

Визнано недійсним попередній договір оренди землі №15 від 01.05.2018 р., який укладений між Народицькою селищною радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Норинцівське" щодо земельної ділянки площею 56,4 га.

Зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю "Норинцівське" повернути Народицькій селищній раді Житомирської області земельну ділянку площею 56,4 га, яка є предметом попереднього договору оренди землі №15 від 01.05.2018 р.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що оскільки земельна ділянка загальною площею 56,4 га, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Нориці перебуває у державній власності, то згідно ч.4 ст.122 Земельного кодексу України та п.31 п.4 Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин є Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області. Враховуючи викладене, Народицька селищна рада не мала повноважень приймати рішення щодо розпорядження земельною ділянкою площею 56,4 га, яка знаходяться у державній власності, тому рішення Народицької селищної ради від 11.04.2018 р. №773 про надання ТОВ "Норинцівське" в оренду земельної ділянки та укладення попереднього договору оренди землі площею 56,4 га із земель реформованого КСП ім. Горького на території Народицької селищної ради визнано недійсним.

Попередній договір оренди землі №15 від 01.05.2018 р. визнано судом недійсним, оскільки він укладений з порушенням вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", а Народицька селищна рада укладаючи спірний договір оренди землі, розпорядилася землями сільськогосподарського призначення, що знаходяться за межами населених пунктів, перевищивши свої повноваження.

У звязку із скасуванням вищевказаного рішення №773 від 11.04.2018 р. та визнанням недійсним попереднього договору оренди землі №15 від 01.05.2018 р. правові підстави користування ТОВ "Норинцівське" зазначеною земельною ділянкою відсутні, тому суд задоволив вимогу прокурора про зобовязання її повернути.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що звернення прокурора до суду з позовом в даному випадку є обґрунтованим, оскільки прокурор визначив, що стало підставою для звернення до суду та орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах (ч.1, 3, 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України №З-рп/99 у справі №1-рп/99 від 08.04.1999 р.).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Норинцівське" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач - 2 посилаючись на ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", зазаначає, що прокуратурою необґрунтовано та недоведено ні обставин наявності суспільного інтересу на припинення права користування земельними ділянками, ні порушень прав держави з боку Народицької селищної ради Житомирської області. Стосовно доводів прокурора про те, що відновлення порушених державних інтересів шляхом прийняття рішення про задоволення позовних вимог передбачатиме повернення земельної ділянки до державної форми власності не може братися до уваги, оскільки договір про оренду земельної ділянки жодним чином не вплинув на вибуття земельної ділянки з власності держави чи обмеження права держави на вчинення відносно цієї земельної ділянки права володільця.

Крім того, позивач не надав доказів про належність цієї земельної ділянки чи її меж до земельних ділянок державної форми власності або ж обгрунтованих претензій щодо цієї земельної ділянки з боку державного органу, за яким потрібно було б захистити інтереси держави.

Також звертає увагу, що посилання позивача на відповідь відділу Держгеокадастру у Народицькому районі Житомирської області від 09.01.2018 р. безпідставне, оскільки на час прийняття рішення №773 від 11.04.2018 р. форма №6-зем вже не була чинною і не вимагалась. Тому з матеріалів позову не можливо зробити висновок, якими саме доказами підтверджується належність земельної ділянки чи її меж, що передана ТОВ "Норинцівське" у користування до земель держаної власності.

Зазначає, що надаючи у користування земельну ділянку за договором оренди, відповідач 1 діяв в межах повноважень та в порядку визначеному чинним законодавством України, крім того, цільове призначення земельної ділянки не змінювалось, орендні відносини були узгоджені сторонами у відповідному попередньому договорі.

10.12.2018 р. на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від заступника керівника Корестенської місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Посилаючись на ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та ч.5 ст.53 ГПК України, зазначає, що підставою для звернення прокурора до суду стало порушення земельного законодавства в частині перевищення органом місцевого самоврядування наданих законодавством повноважень при прийнятті рішення щодо передачі у користування спірної земельної ділянки та бездіяльність органу державного контролю за додержанням земельного законодавства.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 14.12.2018 р. від представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Позивач та відповідачі не забезпечили явку повноважних представників у судове засідання 21.12.2018 р., однак представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області просив у відзиві на апеляційну скаргу розглянути справу без участі його представника.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що явка учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та відповідачів.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзиви на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2018 р. Народицькою селищною радою прийнято рішення №773 "Про надання ТОВ "Норинцівське" в оренду земельної ділянки та укладення попереднього договору оренди землі площею 56,4 га із земель реформованого КСП ім. Горького на території Народицької селищної ради" (а.с.18).

Відповідно до п.1 вказаного рішення на період виготовлення проекту землеустрою та до укладення довгострокового договору оренди земельної ділянки вирішено укласти попередній договір оренди земельної ділянки з ТОВ "Норинцівське" площею 56,4 га із земель реформованого КПС ім. Горького, що на території Народицької селищної ради.

На підставі вказаного рішення, 01.05.2018 р. між Народицькою селищною радою (орендодавець/відповідач-1) та товариством з обмеженою відповідальністю "Норинцівське" (орендар/відповідач-2) укладено попередній договір оренди землі №15 (а.с.19), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (землі резерву) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Народицької селищної ради, за межами населеного пункту с. Норинці.

На підставі акту прийому-передачі земельної ділянки від 01.05.2018 р. передано в строкове платне користування строком з 01.05.2018 р. по 01.04.2019 р. земельну ділянку сільськогосподарського призначення (землі резерву) загальною площею 56,4 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.22).

Оскільки, вказаний договір не містить ознаки попереднього договору в розумінні ст.635 ЦК України та містить ознаки договору оренди, суд розцінює договір від 01.05.2018 р. як договір оренди.

Відповідно до інформації відділу у Народицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області передана у користування земельна ділянка із земель реформованого КСП ім. Горького площею 56,4 га розташована за межами населеного пункту згідно державної статистичної звітності форми 6-зем - категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, форма власності державна, статус земельних ділянок - землі резервного фонду (рядок 95 - земель запасу, гр.5), технічна документація із землеустрою не виготовлялась, нормативно-грошова оцінка вказаних земель не розроблялась (а.с.23,32).

Прокурор зазначав те, що відсутність у ТОВ "Норинцівське" на момент прийняття спірного рішення розробленої землевпорядної документації щодо надання земельної ділянки у користування на умовах оренди в силу положень ст.123 Земельного кодексу України не створювало жодних підстав для прийняття рішення щодо передачі землі у користування.

Предметом позову є заявлена прокурором вимога про визнання незаконним та скасування рішення Народицької селищної ради; визнання недійсним договору оренди та повернення земельної ділянки.

Звертаючись з позовом у даній справі в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області прокурор зазначив, що розпорядником спірної земельної ділянки є Кабінет Міністрів України. Органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 р. "Про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру" є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру. "

Прокурором в позовній заяві так і в апеляційній скарзі зазначено, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, однак бездіяльність зазначеного органу державного контролю за додержанням земельного законодавства та порушення відповідачами земельного законодавства в частині перевищення наданих законодавством повноважень при прийнятті рішення та передачі у користування спірної земельної ділянки стало підставою для звернення прокурора з позовом до суду.

Розглядаючи питання наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначених законом або договором.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.2 ст.2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статтей 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із зазначених органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суд у випадках, визначених законом.

За приписами ч.3-5 ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.74 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільк, прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005 р., заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської ОСОБА_2 Європи від 27.05.2003 р. №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суду у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Положення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суд. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суду, є порушеня або загроза порушення інтересів держави.

Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 р. №3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Аналіз ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Згідно з п. 1 Положення "Про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру" № 15 від 14.01.2015 р., Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до ст.28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, у вказаному спорі відповідним повноважним органом виконавчої влади є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що звертаючись з даним позовом до суду, прокурор, в порушення вищенаведених норм права, хоч і визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, однак не довів нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах субєктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Крім того, всупереч вимогам абз.2 ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлення на адресу відповідного субєкта владних повноважень про звернення до суду прокурором не надсилалось, а тому суб'єкт владних повноважень був обмежений у праві оскаржити представництво своїх інтересів прокурором в суді.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів у підтвердження активної чи пасивної бездіяльності позивача щодо звернення до суду з відповідним позовом.

Суд звертає увагу також на те, що звернення прокурора з даним позовом мало місце задовго до закінчення для позивача строку позовної давності. При цьому, звернення до суду з позовом є правом, а не обов'язком позивача, яке відповідно до ч. 1 ст. 261 ГПК України виникає від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, і таке право може бути реалізоване останнім в будь-який час, в межах строку позовної давності.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з'ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

У разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового акта у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України.

За змістом ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги те, що прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у даній справі, не наведено обставин нездійснення уповноваженим органом наданих йому повноважень у сфері земельних відносин та причин, які перешкоджають захисту інтересів держави належним субєктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на прокуратуру Житомирської області згідно вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Норинцівське" на рішення господарського суду Житомирської області від 10.09.2018 р. у справі №906/506/18 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 10.09.2018 р. у справі №906/506/18 скасувати та прийняти нове рішення.

3. У задоволенні позову керівника Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовити.

4. Стягнути з прокуратури Житомирської області (10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Норинцівське" (11420, Житомирська обл., Народицький р-н., с. Норинці, проспект Горького 4, ) 7929,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Господарському суду Житомирської області видати судовий наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "27" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.