ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/10035/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (перейменовано у Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі")

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від 17.05.2018

у складі колегії суддів: Кузнецова В.О. (головуючого), Чередка А.Є., Чус О.В.

та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

від 22.03.2018

у складі судді: Красоти О.І.

у справі № 904/10035/17

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інтермікро Дельта, Інк"

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго"

про стягнення за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №866 від 11.04.2013 заборгованості у розмірі 227 248,11 грн, 3% річних у розмірі 19 233,76 грн, інфляційні втрати у розмірі 91 047,19 грн,-

ВСТАНОВИВ:

1. Приватне акціонерне товариство "ІнтерМікро Дельта, Інк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" про стягнення за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 866 від 11.04.2013 заборгованості у розмірі 227 248,11 грн., 3% річних у розмірі 19 233,76 грн., інфляційні втрати у розмірі 91 047,19 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 866 від 11.04.2013, щодо своєчасної оплати вартості послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 у даній справі позов задоволено у повному обсязі; стягнуто Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "ІнтерМікро Дельта, Інк" основний борг у розмірі 227 248,11 грн., 3% річних у розмірі 20 204,99 грн., інфляційні втрати у розмірі 95 387,53 грн. та судовий збір у розмірі 5 142,61 грн.

4. Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" не погодившись із вказаним рішенням подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просило рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, в частині стягнення 137 358,05 грн. основного боргу закрити провадження, в іншій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.

5. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" відмовлено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 у справі №904/10035/17 залишено без змін.

6. При розгляді даної справи судами попередніх інстанцій було встановлено наступне.

6.1 11.04.2013 між Приватним акціонерним товариством "ІнтерМікро Дельта, Інк" (власник мереж) та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (користувач) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 866, за умовами якого власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача, або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, в межах величин, дозволених постачальником електричної енергії до використання, а користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору (п.1.1 договору).

6.2 Відповідно до п.7.1 договору розрахунковим вважається період з 01 числа розрахункового місяця до такого самого числа наступного місяця.

6.3 Згідно з п.2.5 договору власник мереж зобов'язаний щомісяця, першого робочого дня наступного розрахункового періоду надавати користувачу рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж минулого розрахункового періоду та два примірники Акта прийому-здачі наданих послуг, оформлених власником мереж.

6.4 Пунктом 7.3 договору передбачено, що оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого Акта прийому-здачі наданих послуг у десятиденний термін з дати отримання рахунка.

6.5 На виконання умов договору позивач в період з січня по грудень 2016 надав відповідачу послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, що підтверджується відповідними актами прийому - здачі наданих послуг на загальну суму 536 278,92 грн. (а.с.13-24).

6.6 Сторонами був підписаний акт звіряння за період з 01.01.2016 по 13.03.2017, за яким заборгованість відповідача перед позивачем становить 536 278,92 грн. (а.с.25).

6.7 Позивачем зазначено, що за період з серпня по вересень 2017 відповідачем було сплачено суму заборгованості у розмірі 300 000,00 грн.

6.8 11.04.2013 між Приватним акціонерним товариством "ІнтерМікро Дельта, Інк" (споживач) та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії № 065162, відповідно до якого постачальник продає електричну енергію споживачу у точці (точках) продажу електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

6.9 30.03.2017 між Приватним акціонерним товариством "ІнтерМікро Дельта, Інк" (позивач) та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (відповідач) укладено угоду № 0059 про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог, яка свідчить про те, що відповідач має до позивача грошові вимоги за договором про постачання електричної енергії № 065162 від 11.04.2013 на суму 9 030,81 грн., а позивач має до відповідача грошові вимоги за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 866 від 11.04.2013 на суму 9 030,81 грн.

6.10 Зазначеною угодою, сторони дійшли згоди про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних грошових вимог на суму 9 030,81 грн.

6.11 Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01.01.2016 по 01.12.2017 становить 227 248,11 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

7. 30.05.2018 Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" (перейменовано у акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі") звернулось до Верховного Суду через Дніпропетровський апеляційний господарський суд із касаційною скаргою від 29.05.2018 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 у справі № 904/10035/17, підтвердженням чого є відбиток вхідного штампу Дніпропетровського апеляційного господарського суду на першому аркуші касаційної скарги.

8. 01.06.2018, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, справа № 904/10035/17 разом з вказаною касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" направлена до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/10035/17 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 11.06.2018.

10. Ухвалою Верховного Суду від 20.06.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 904/10035/17 за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (перейменовано у Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі") від 29.05.2018 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 та призначено її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу.

11. Не погоджуючись з прийнятою постановою апеляційного суду, Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (перейменовано у Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі") подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, в частині стягнення 137 358,05 грн. основного боргу закрити провадження, в іншій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.

12. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

12.1 Суди не звернули уваги на те, що фактична вказана сума 71 266,10 грн. виникла до спірного періоду та включена до суми, що підлягає стягненню.

12.2 Сторонами підписано угоду № 0060 від 30.03.2016 про припинення зобов'язання заліком зустрічних однорідних вимог на суму 18 623,96 грн.

12.3 Судами не зазначено мотиви відхилення доводів відповідача щодо наявності заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 137 358, 05 грн.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

13. Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Позиція Верховного Суду

14. Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

15. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

16. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

17. Згідно статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

18. Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

19. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

20. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

21. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

22. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

23. Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

24. Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

25. Встановивши, що строк оплати наданих послуг, встановлений п.7.1. договору є таким, що настав, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд першої інстанції (з яким погодився апеляційний господарський суд) дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 227 248,11 грн.

26. Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

27. Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

28. Підставою застосування передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

29. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, здійснивши власний розрахунок, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 11.02.2016 по 23.01.2018 у розмірі 20204,99 грн. та інфляційних втрат за період з 11.02.2016 по 31.12.2017 у розмірі 95 387,53 грн.

30. Доводи скаржника (пункти 12.1, 12.2 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

30.1 З огляду на імперативні приписи статті 300 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходив суд при вирішенні спору, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

30.2 При цьому, доводи, викладені у касаційній скарзі (пункти 12.1, 12.2 постанови), зводяться до незгоди із встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи та наданою оцінкою доказів, наявних у матеріалах справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

31. Щодо доводів скаржника про наявність заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 137 358,05 грн., суд апеляційної інстанції зазначив наступне.

31.1 Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.01.2016 у справі №908/6183/15 порушено провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "ІнтерМікро Дельта, Інк"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів в порядку статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

31.2 Постановою господарського суду від 26.10.2016 Приватне акціонерне товариство "ІнтерМікро Дельта, Інк" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатора.

31.3 Відповідно до частини 15 статті 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з моменту відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зокрема, пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство; пред'явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Законом.

31.4 Отже, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

31.5 Так, із винесенням ухвали про порушення провадження в справі про банкрутство пов'язані певні правові наслідки, зокрема вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом.

31.6 Питання погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог врегульовано статтею 45 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою визначено черговість задоволення вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі.

31.7 Так, відповідно до частини 8 цієї статті погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог проводиться за згодою кредитора (кредиторів) у випадках, якщо це не порушує майнові права інших кредиторів.

31.8 Аналіз наведених норм Закону дає підстави для висновку про те, що припинення грошових зобов'язань боржника шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а також індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора не допускається, якщо при цьому порушуються інтереси інших кредиторів.

31.9 Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

31.10 З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута (частина 3 статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

32. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги, що угода №0060 від 30.03.2017 про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог з боку Приватного акціонерного товариства "Інтермікро Дельта, Інк" підписана генеральним директором Винарським Д.В., за відсутністю у останнього відповідних повноважень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування зустрічних вимог на підставі цієї угоди на суму 18 623,96 грн. та згідно заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 137 358,05 грн.

33. З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що судами не зазначено мотиви відхилення доводів відповідача щодо наявності заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 137 358, 05 грн. (пункт 12.3 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими.

34. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

35. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Росії") щодо реалізації права на справедливий суд (пункту 1 статті 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

36. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

37. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

38. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

39. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

40. Оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідають.

41. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

42. Вказані вимоги судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішення та постанови були дотримані.

43. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (перейменовано у Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі") від 29.05.2018 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 у справі № 904/10035/17 залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 у справі № 904/10035/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко