ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2018 р. Справа №914/758/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді (судді-доповідача): М.І. Хабіб

суддів: Г.Т.Кордюк

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 20.07.2018 №14/4-934

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.06.2018, повний текст рішення складено 23.06.2018,

у справі № 914/758/18 (суддя Ділай У.І.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Золочівенергоінвест», м. Золочів Львівської області

про стягнення 4 071,58 грн інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені

ВСТАНОВИВ:

19.04.2018 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Золочівенергоінвест» про стягнення 4 071,58 грн, у т.ч.: 1 022,93 грн інфляційних втрат, 514,47 грн трьох відсотків річних та 2 534,18 грн пені за прострочення оплати газу, поставленого у 2014 році на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 09.12.2013 № 1237/14-ТЕ-21.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №1237/14-ТЕ-21 від 09.12.2013 позивач поставив відповідачу упродовж 2014 року природний газ на загальну суму 322 188,89 грн, оплату за який відповідач здійснював з порушенням встановлених строків.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.06.2018 у справі № 914/758/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При вирішенні спору суд першої інстанції встановив, що упродовж 2014 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 322 188,89 грн, остаточний розрахунок за який відповідач мав здійснювати до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Відповідач оплачував газ з порушенням встановлених строків та здійснив остаточний розрахунок 15.01.2015.

При відмові у задоволенні позову суд виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ЗУ «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016 ( далі - Закон №1730-VIII), який набрав чинності 30.11.2016. З огляду на те, що на момент набрання чинності цим Законом була погашена заборгованість за газ, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат в силу ч. 3 ст. 7 Закону, яка є нормою прямої дії та передбачає списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних за умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення, прийняти нове, яким позов задоволити у повному обсязі.

Скаржник вказує, що учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону №1730-VIII є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Відповідач не включений до цього реєстру, тому застосування до спірних правовідносин приписів частини 3 статті 7 Закону №1730-VIII є неправомірним. При цьому скаржник посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16.

Відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву на апеляційну скаргу в порядку ч. 1 ст. 263 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 у справі №914/758/18 (колегія суддів у складі: головуючого судді Якімець Г.Г., суддів Бойко С.М., Митрутенка О.Л.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

У звязку з ліквідацією Львівського апеляційного господарського суду та створенням Західного апеляційного господарського суду, який розпочав свою роботу з 03.10.2018, на виконання ст.31 ГПК України справи, які перебували в провадженні Львівського апеляційного господарського суду, передано до Західного апеляційного господарського суду.

Автоматизованим розподілом (протокол автоматизованого розподілу від 17.10.2018) справу №914/758/18 розподілено для розгляду колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Кордюк Г.Т. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 (колегія у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Кордюк Г.Т. та Плотніцького Б.Д.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, ухвалено здійснити розгляд справи № 914/758/18 на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

09.12.2013 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ТОВ «Золочівенергоінвест» (покупець) уклали договір № 1237/14-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п.1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природній газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п. 1.2 в редакції додаткової угоди № 2 від 30.04.2014).

Продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 530 тис. куб. м ( п.2.1).

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 5.2 за 1000 куб.м природного газу покупець сплачує 1 118,974 грн, крім того ПДВ - 17% - 190,226 грн, разом з ПДВ - 1 309,20 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п.9.3 договору).

Відповідно до п. 11.1 договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

В подальшому сторони уклали додаткову угоду № 1 від 31.01.2014 до договору, якою встановили з 01.01.2014 ціну за 1000 куб.м у розмірі 1 091,00 грн, крім того ПДВ 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ - 1 309,20 грн. Також змінили банківські реквізити продавця.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу за період з січня по березень та з жовтня по грудень 2014 року природний газ на загальну суму 322 188,89 грн, що підтверджено актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 47 086,68 грн; від 28.02.2014 на суму 53 355,14 грн; від 31.03.2014 на суму 42 791,21 грн; від 31.10.2014 на суму 16 001,04 грн; від 30.11.2014 на суму 66 760,04 грн; від 31.12.2014 на суму 96 194,78 грн (а.с.24-29).

Акти підписані представниками двох сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб сторін договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював оплату газу з порушенням строків, встановлених п. 6.1 договору. Так, остаточний розрахунок за газ, отриманий у січні-березні 2014року, проведений відповідачем 28.04.2014; отриманий у жовтні - грудні 2014 року газ оплачений відповідачем з дотриманням строків.

Станом на 15.01.2015 був оплачений весь обсяг газу, поставлений у 2014 році.

Згідно з розрахунками позивача, позивачем заявлені до стягнення пеня в сумі 2 534,18грн підставі п. 7.2 договору, інфляційні втрати в сумі 1 022,93 грн та 3 відсотки річних в сумі 514,47 грн на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за порушення строків здійснення остаточних розрахунків за газ (до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу), поставлений у січні-березні 2014року.

Судом встановлено, що позивачем нарахування проведені помісячно, за кожен місяць окремо, починаючи з 15-го числа наступного за місяцем поставки газу, пеня нарахована в межах 6-місяцого строку, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України.

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу № 1237/14-ТЕ-21 від 09.12.2013 позивач поставив відповідачу в період з січня по березень та з жовтня по грудень 2014 року природний газ на загальну суму 322 188,89 грн. За умовами договору (п.6.1) відповідач мав повністю оплатити отриманий в кожному місяці газ до 14-го числа (включно) наступного місяця, проте, остаточні розрахунки за газ, поставлений у січні-березні 2014року були проведені відповідачем з порушенням встановлених строків, фактично газ був оплачений 28.04.2014.

При цьому, за газ, поставлений у жовтні-грудні 2014 року, розрахунки проведені своєчасно. Станом на 15.01.2015 був оплачений весь газ, поставлений у 2014році.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання, визначені ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За порушення строків здійснення остаточних розрахунків за газ , поставлений у січні-березні 2014року, позивачем заявлені до стягнення пеня підставі п. 7.2 договору в сумі 2 534,18грн, інфляційні втрати в сумі 1 022,93 грн та 3% річних в сумі 514,47 грн на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону №1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі ст. 2 Закону №1730-VIII дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частина 3 статті 7 Закону №1730-VIII регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення. Названою нормою встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону №1730-VIII є нормою прямої дії, застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18 та враховується апеляційним судом відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами у справі, що станом на 15.01.2015 відповідач повністю погасив заборгованість за природний газ, поставлений йому позивачем у 2014 році, тобто відповідач погасив заборгованість до набрання чинності Законом N 1730-VIII. Отже, з дня набрання чинності названим Законом (з 30.11.2016) не підлягали нарахуванню пеня, інфляційні нарахування та 3% річних на заборгованість, погашену відповідачем до набрання чинності Законом N 1730-VIII, а нараховані неустойка (пеня), інфляційні нарахування та 3% річних підлягали списанню.

Щодо посилань скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що скаржник вирвав з контексту постанови декілька абзаців та хибно розтлумачив їх, хоча в цій постанові міститься висновок про те , що частиною 3 статті 7 Закону№1730-VIII не ставиться в залежність право не нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Отже, правова позиція Верховного Суду щодо неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, викладена у цій постанові, також підтверджує правомірність висновків суду першої інстанції, покладених в основу оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, вказавши, що умовами п.9.3 укладеного сторонами договору встановлено строк позовної давності тривалістю 5 років.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений скаржниками при поданні апеляційних скарг, покладається на скаржників.

Керуючись ст.ст. 86, 129,236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.06.2018 у справі № 914/758/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення апеляційним судом покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. 288-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

ОСОБА_2 Хабіб

Судді Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1