ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.12.2018 Справа № 920/569/18

Господарський суд Сумської області, у складі судді Спиридонової Н.О., при секретарі судового засідання Малюка Р.Б., розглянувши матеріали справи № 920/569/18 в порядку загального позовного провадження:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дамиріс» (вул.Новгородська, буд. 1, кімн. 2, м. Харків, 61145),

до відповідача: Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України (вул. Іванівська, буд 1, с. Іванівка, Великописарівський район, Сумська область, 42839)

про стягнення 703751 грн. 00 коп.

представники сторін:

позивача ОСОБА_2,

відповідача не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України» заборгованість за договором підряду від 26.07.2017 № 270617 в розмірі 637614,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в розмірі 31478,92 грн., штраф у розмірі 31880,70 грн. та 3% річних від простроченої суми договору в сумі 2777,55 грн. та витрати по судовому збору.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 03.10.2018 призначено підготовче засідання, зобовязано відповідача подати відзив на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню, оскільки наявна в матеріалах справи копія акту здавання-приймання виконаних робіт за 2017 рік на загальну суму 637614,00 грн. не містить всіх обовязкових реквізитів первинних документів, що не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та не дає змогу встановити дату здійснення господарської операції. Оскільки позивач не надав належним чином оформленого підтвердження виконаних робіт відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт за 2017 рік на загальну суму 637614,00 грн., то нарахування штрафних санкцій на цю суму є неможливим.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій просить суд задовольнити позов в повному обсязі, оскільки вважає, що у відзиві позивач не спростував аргументи позивача стосовно суті позовних вимог, а сама по собі позиція відповідача містить вельми суперечливі моменти.

Ухвалою суду від 15.08.2018 відкладено підготовче засідання у справі на 20.09.2018 на 11 год. 30 хв.

20.09.2018 розгляд справи не відбувся, в звязку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2018, справу призначено до розгляду судді Спиридоновій Н.О. (підстава: лікарняний судді Заєць С.В. понад чотирнадцять календарних днів).

Ухвалою суду від 03.10.2018 призначено підготовче засідання на 30.10.2018.

Ухвалою суду від 30.10.2018 відкладено підготовче засідання на 27.11.2018.

Ухвалою суду від 27.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.12.2018.

Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений господарським судом про дату, час і місце засідання суду, призначеного у цій справі ухвалою від 27.11.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення Форми № 119.

Згідно ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, та оцінивши надані докази, суд встановив:

26.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дамиріс» (підрядник - позивач) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України» (замовник відповідач) було укладено договір підряду № 270617 на виконання капітального ремонту майстерні в с. Іванівка Великописарівського району Сумської області, відповідно умов якого підрядник зобовязується виконати обумовлені договором роботи на обєкти замовника, відповідно до кошторисної документації, а замовник зобовязується надати підрядникові обєкт для виконання робіт, передати підрядникові затверджену кошторисну документацію, прийняти обєкт та оплатити роботи.

Відповідно п. 2.1. договору загальна вартість робіт по договору, яку замовник сплачує підряднику складає 637614,00 грн. Вона визначається договірною ціною на виконання робіт, визначеною на підставі локального кошторису № 2-1-1, які є невідємною частиною договору.

Пунктом 1.6. договору визначено, що роботи повинно бути виконано протягом 90 робочих днів, відлік строку починається через 7 днів після отримання підрядником обєкта та відповідної документації, а пунктом 2.2. договору передбачено, що розрахунок за виконані роботи по договору здійснюється протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання сторонами актів приймання виконаних робіт (форми КБ-2 та КБ-3).

Так, у відповідності до вимог зазначеного договору наприкінці 2018 року позивач виконав для відповідача роботи та надав для підписання примірники акта виконаних робіт форма КБ-2, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форма КБ-3. Претензій щодо обсягів та якості виконаних робіт від відповідача не надходило. Повернуто по одному примірнику зазначених документів з підписом, посвідченим відбитком печатки керівника ДПДГ «Правдинське» МІП НААН.

З огляду на наявність недоліків документів, а саме, відсутності дати підписання, 16.05.2018 позивач надіслав повторно на адресу відповідача акт приймання виконаних робіт від 26.04.2018 № 10, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 26.04.2018, що підтверджується копією поштового відправлення з описом вкладення та відміткою підприємства поштового звязку. Крім того, 26.04.2018 позивачем виконано податкові зобовязання зі сплати ПДВ, що підтверджується копією податкової накладної від 26.04.2018 № 11 та квитанції про отримання податкової накладної органом ДФС. Зазначене поштове відправлення залишено без відповіді.

Враховуючи зазначене, факт виконання позивачем та прийняття відповідачем обумовлених договором робіт, останній був зобовязаний здійснити оплату виконаних робіт протягом 5-ти днів після підписання акту приймання виконаних робіт (п. 2.2. договору).

Посилання ж відповідача на невідповідність акту приймання виконаних робіт вимогам законодавства є довільним трактування відповідачем своїх договірних зобовязань, оскільки акт приймання виконаних робіт був підписаний відповідачем без зауважень, в тому числі щодо недостатності необхідних реквізитів.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 Господарського кодексу України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Нормами ст.. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору підряду.

Документальним підтвердженням виконання сторонами умов договору є належним чином оформлені первинні документи.

Учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. За приписами ст. 4 даного Закону, одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

В силу приписів ст.. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення).

Згідно пунктів 2.1, 2.4, 2.5 Положення визначено відповідно, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 № 293 "Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1:2013" встановлені типові форми документів, необхідних для передання - приймання робіт: 1) "Акт приймання виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-2в); 2) "Довідка про вартість виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-3).

В листі Міністерства регіонального розвитку та будівництва України №12/19-3-9-14- 295 від 16.03.10 роз'яснено, що зазначені типові форми підлягають обов'язковому застосуванню при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва, що здійснюється за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ і організацій державної власності.

Вказані документи в силу вимог законодавства повинні містити інформацію про вартість виконаних робіт, зданих замовнику, а також про витрати, пов'язані з виконанням цього обсягу робіт.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, виконання підрядних робіт оформлюється сторонами шляхом підписання документів, які підтверджують факт виконаних, прийнятих та оплачених робіт.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 03.10.2018 у справі № 922/509/17.

Тобто з первинних документів, якими є акти та довідки (КБ 2, КБ 3) має чітко вбачатись на виконання якого саме правочину вони сформовані та виконання підрядних робіт і їх вартість за яким правочином вони підтверджують.

Виконані згідно з цим договором роботи підрядник здає замовнику по акту здавання-приймання виконаних робіт по формі КБ-2 та довідкою КБ-3. Роботи вважаються виконаними після підписання сторонами акту здавання-приймання виконаних робіт, який замовник зобовязаний підписати протягом 5 (пяти) робочих днів з моменту надання підрядником акту. Мотивована відмова замовника від приймання робіт та підписання акту здавання-приймання робіт підряднику має бути викладена у письмовій формі, зокрема, сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок та термінів їх виконання. Якщо замовник не надає протягом пяти робочих днів письмову відмову від підписання акту здавання-приймання виконаних робіт, роботи вважаються прийнятими в повному обсязі і з належною якістю (п. п. 3.1, 3.2, 3.3).

Позивачем додано до матеріалів справи копії договірної ціни, акту виконаних робіт форма КБ-2, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форма КБ-3, які містять підписи сторін, посвідчені відбитками печаток.

Щодо посилань відповідача на не прийняття робіт, у звязку з неналежним чином оформленого підтвердження виконаних робіт, слід зазначити наступне.

За приписами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. У свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника. Відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє відповідача від покладених на нього обов'язків прийняти та оплатити роботи за ціною погодженою ним у договорі (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 06.08.2018 у справі №911/662/17).

У оглядовому листі Вищого господарського суду України від 18.02.2013 року № 01-06/374/2013, «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду», зазначено, що відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє замовника від обов'язку щодо їх оплати.

В матеріалах справи міститься копія листа № 16/05-01 від 16.05.2018 ТОВ «Дамиріс» на адресу відповідача, в якому вказано про повторне надання відповідачу двох екземплярів актів приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в, підписаних представником позивача, та двох екземплярів довідок про вартість виконаних робіт та витрат за формою №КБ-2, підписаних представником позивача, а також на підтвердження їх надіслання відповідачу - опис вкладення в цінний лист від 16.05.2018 та фіскальний чек від 16.05.2018.

Відтак, відповідач, своєчасно не заявивши про недоліки до виконаних робіт (за наявності таких), не звільняється від обов'язку оплатити роботи, виконані за договором підряду.

Виконання робіт позивачем та прийняття їх відповідачем є обов'язковою передумовою для виконання замовником своїх грошових зобов'язань перед підрядником. Розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів, які підтверджують обсяги виконаних робіт та їх вартість. Такі документи складаються та підписуються підрядником і передаються замовнику. Після підписання таких документів у замовника виникає обов'язок сплатити виконані роботи в передбачені договором терміни. В даному випадку, документом, що підтверджує обсяг виконаних робіт та їх вартість є акт приймання виконаних будівельних робіт.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості за виконані роботи за договором у розмірі 637614,00 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Нарахування вказаних санкцій позивач обґрунтовує положеннями договору підряду.

Згідно п. 5.2. договору, при простроченні розрахунку за виконані роботи замовник сплачує підрядникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Матеріалами даної справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання своїх зобовязань щодо оплати виконаних робіт в передбачений договором строк.

Розрахунок пені, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 31478,92 грн. пені є законними та обґрунтованими. Вказане зумовлює необхідність задоволення позову в цій частині.

Позивачем заявлено до стягнення штраф, який нарахований відповідно до п. 5.4 договору, згідно наданого розрахунку, сума штрафу складає 31880,70 грн.

Відповідно п. 5.4 договору за невиконання обовязку щодо прийняття виконаних робіт та підписання акта приймання-передачі виконаних робіт замовник сплачує підряднику штраф у розмірі пять відсотків від суми договору.

Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 31880,70 грн., оскільки в матеріалах справи містяться докази підписання відповідачем акту приймання-передачі виконаних робіт. При цьому, роботи за актом виконання виконання будівельних робіт до договору №270617 від 26.06.2017, є такими, що прийняті відповідачем без заперечень на підставі п. 5.4 договору.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 637614,00 грн., пені у розмірі 31478,92 грн., трьох процентів річних у розмірі 2777,55 грн., в решті позовних вимог слід відмовити.

У позовній заяві позивач просить суд судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 10556,27 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 35187,55 грн. покласти на відповідача.

Відповідно до частини п'ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За приписами частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В даному випадку представником позивача не подано суду доказів на підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу (доказів оплати позивачем витрат на правничу допомогу, рахунків, актів приймання виконаних робіт, тощо).

Частиною шостою статті 130 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п'ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне роз'яснити представнику позивача, що у разі подання ним відповідного клопотання щодо розподілу судових витрат та доказів на обґрунтування зазначеного клопотання, з дотриманням вимог частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судом буде винесено з цього приводу додаткове рішення у відповідності до статті 244 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 10078,07 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 178, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України» (42839, Сумська область, Великописарівський район, с. Іванівка, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дамиріс» (61145, м. Харків, вул.. Новгородська, 1, кімн. 2, , п/р 5978 в ПАТ КБ «Приват Банк», МФО 351533) заборгованість за договором підряду від 26 липня 2017 року № 270617 в сумі 637614 грн. 00 коп., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в розмірі 31478 грн. 92 коп., трьох відсотків річних в сумі 2777 грн. 55 коп. та 10078 грн. 07 коп. судові витрати повязані зі сплатою судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 27.12.2018.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя Н.О. СПИРИДОНОВА