ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.08.2018 Справа № 905/911/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Хмелівській Н.М.,

розглянувши справу №905/911/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Едельвейс-Сервіс»

про стягнення 7 390,92 грн.,

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Суть спору: ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить суд стягнути з ПП «Едельвейс-Сервіс» 7 390,92 грн., з яких: пеня - 6 821,71 грн., 3% річних 569,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015 в частині проведення своєчасної оплати природного газу.

Справа розглянута за правилами загального позовного провадження.

Позивач у жодне судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвала суду від 14.06.2018 про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого провадження на 11.07.2018, ухвала суду від 07.08.2018 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 30.08.2018, які надіслані позивачу на адресу, що зазначена у витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, одержані останнім, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та відомості, які містяться в розділі «Відстеження поштових пересилань» на сайті ПАТ «Укрпошта». Ухвала суду від 11.07.2018 про відкладення підготовчого провадження на 07.08.2018 одержана представником позивача за довіреністю нарочно, про що свідчить відповідна відмітка останнього.

Відповідач у жодне судове засідання не зявився, відзив у встановлений судом строк не надав, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвала суду від 14.06.2018 про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого провадження на 11.07.2018, ухвала суду від 11.07.2018 про відкладення підготовчого провадження на 07.08.2018, ухвала суду від 07.08.2018 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 30.08.2018, які надіслані відповідачу на адресу, що зазначена у витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: 87537, Донецька обл., м. Маріуполь, Жовтневий р-н, вул. Купріна, 10, прим. 200А, одержані останнім, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Крім того, судові ухвали розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

За таких обставин, а також враховуючи приписи ч. 1 ст. 202 ГПК України, суд визнав за можливе вирішити справу за відсутністю представників сторін та за наявними у ній матеріалами.

На підставі ст.240 ГПК України у судовому засіданні 30.08.2018 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 ЦК України, ст.174 ГК України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЗУ «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобовязується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обовязки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з п. 2 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов'язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача обємах (обсягах), а споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Як свідчать матеріали справи, 21.12.2015 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник, позивач) та ПП «Едельвейс-Сервіс» (споживач, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №4173/16-ТЕ-6.

За приписами п.п.1.1, 1.2 вказаного договору постачальник зобовязується передати у власність споживачу у 2015 році природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За правилами п.2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 114 тис. куб. м, у тому числі по місяцях: січень 53 тис. куб. м, лютий 36 тис. куб. м, березень 25 тис. куб. м.

За змістом п.5.2 договору до сплати за 1 000 куб. м газу належить 2 167,38 грн. з ПДВ.

У відповідності до п.3.4 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, зазначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку.

Відповідно до розділу 12 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015 сторонами підписано та засвідчено їх печатками, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (на території підконтрольній українській владі) (з урахуванням послуги на транспортування):

- б/н від 31.01.2016 у січні 2016 року на суму 101 548,15 грн.,

- б/н від 29.02.2016 у лютому 2016 року на суму 55 500,41 грн.,

- б/н від 31.03.2016 у березні 2016 року на суму 47 300,39 грн.

Поряд з цим, у квітні 2016 року позивачем було поставлено відповідачу природний газ в обсязі 7,745 тис. куб. м на суму 16 457,26 грн., про що свідчить акт приймання-передачі природного газу (на території підконтрольній українській владі) б/н від 30.04.2016.

Вказаний акт підписано представниками сторін без зауважень та заперечень, скріплений печатками підприємств, містить посилання на договір №4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015.

За приписами ч.3 ст.670 ЦК України якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов'язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

Статтею 688 ЦК України на покупця покладено обовязок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, суд розцінює вчинення сторонами дій щодо поставки та прийняття природного газу у квітні 2016 року як такі, що свідчать про продовження дії договору №4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015, а акт приймання-передачі природного газу (на території підконтрольній українській владі) б/н від 30.04.2016 як належний та допустимий доказ, в розумінні ст.ст.76, 77 ГПК України, що підтверджує факт поставки позивачем та прийняття природного газу відповідачем в обсязі 7,745 тис. куб. м на суму 16 457,26 грн. в межах договору №4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015.

Господарський суд при розгляді спору приймає до уваги відсутність у матеріалах справи доказів стосовно наявності у відповідача, як покупця за договором, будь-яких заперечень та претензій щодо неналежного виконання продавцем прийнятих за договором зобовязань з постачання природного газу, зокрема, щодо кількості прийнятного товару.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що прийнятий обсяг газу повністю відповідачем оплачений.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015 остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2016 року на загальну суму 101 548,15 грн. 15.02.2016 включно, з урахуванням того, що останній день строку (14.02.2016) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 ЦК України);

- за поставкою лютого 2016 року на суму 55 500,41 грн. 14.03.2016 включно;

- за поставкою березня 2016 року на суму 47 300,39 грн. 14.04.2016 включно;

- за поставкою квітня 2016 року на суму 16 457,26 грн. 16.05.2016 включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.05.2016, 15.05.2016) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 ЦК України).

Як вказує позивач з посиланням на відомості, які містяться у довідці «Операції з 01.01.2016 по 30.10.2017» ПАТ «НАК «Нафтогаз України», та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.13, 74 ГПК України не заперечує, розрахунок за вказаними поставками енергоносія було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених розділом 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» договору №4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015, а саме:

1)за поставкою січня 2016 року на суму 101 548,15 грн.:

- 16.02.2016 49 318,33 грн.,

- 26.02.2016 36 000 грн.,

- 01.03.2016 16 229,82 грн.

2)за поставкою лютого 2016 року на суму 55 500,41 грн.:

- 01.03.2016 13 770,18 грн.,

- 10.03.2016 5 000 грн.,

- 16.03.2016 15 000 грн.,

- 28.03.2016 10 000 грн.,

- 07.04.2016 11 730,23 грн.

3)за поставкою березня 2016 року на суму 47 300,39 грн.:

- 07.04.2016 269,77 грн.,

- 12.04.2016 7 000 грн.,

- 15.04.2016 5 000 грн.,

- 16.09.2016 35 030,62 грн.

4)за поставкою квітня 2016 року на суму 16 457,26 грн.:

- 16.09.2016 16 457,26 грн.

За таких обставин, при прийнятті цього рішення суд виходить з того, що фактичне перерахування вартості природного газу на суму 220 806,21 грн. було здійснено відповідачем з порушенням строків, які встановлені договором №4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015.

В силу норм ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

У відповідності до п.8.2 договору у разі невиконання споживачем пункту 6.1 договору він зобовязується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 6 821,71 грн. пені за загальний період з 17.02.2015 по 15.09.2016 за несвоєчасне виконання зобовязань з оплати природного газу, спожитого у січні квітні 2016 року.

Водночас, за приписами ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, позивач нарахував та заявив до стягнення також 3% річних в розмірі 569,21 грн. за загальний період з 17.02.2015 по 15.09.2016 за несвоєчасне виконання зобовязань з оплати природного газу, спожитого у січні квітні 2016 року.

30.11.2016 року набрав чинності ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі ст.2 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 ст.7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ч.3 ст.7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 22.03.2018 у справі №914/123/17, від 11.04.2018 у справі №914/124/17.

Статтею 1 ЗУ «Про теплопостачання» визначено, що теплогенеруюча організація - суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 21.05.2018 основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Крім того, відповідно до відомостей, які наявні у Реєстрі діючих ліцензій на провадження господарського діяльності у сфері виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (дані офіційного веб-сайту Донецької обласної державної адміністрації https://dn.gov.ua/ua) ПП «Едельвейс-Сервіс» отримано ліцензію серія АВ №429253 від 08.12.2011 (строком до 07.12.2016) на виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії.

При цьому, газ, що постачався за договором №4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору).

В той же час, остаточний розрахунок за поставками січня квітня 2016 року було здійснено відповідачем 16.09.2016.

Відтак, з огляду на те, що природний газ, використаний відповідачем для виробництва теплової енергії, а також те, що заборгованість за природний газ була сплачена відповідачем до набрання чинності ЗУ №1730-VIII від 03.11.2016, приймаючи до уваги приписи ч.3 ст.7 цього Закону, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені та 3% річних на суму заборгованості за наведеними поставками, та, відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із ст.129 ГПК України судовий збір підлягає віднесенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 07.09.2018.

Суддя Л.В. Ніколаєва