ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1773/18

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного підприємства «Автомагістраль»

до Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми «Конкорд-Гей»

прo стягнення 94 412,08 грн.

Суддя Кошик А.Ю.

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1

вiдповiдача: ОСОБА_2

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Приватного підприємства «Автомагістраль» (надалі позивач) до Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми «Конкорд-Гей» (надалі відповідач) прo стягнення 94 412,08 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.08.2018 року відкрито провадження у справі № 911/1773/18, підготовче засідання призначено на 04.09.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.09.2018 року зупинено провадження у справі № 911/1773/18 до касаційного перегляду Верховним судом України справи № 911/5049/15.

До канцелярії Господарського суду Київської області 14.11.2018 року надійшло клопотання позивача б/н від 10.11.2018 року про поновлення провадження у справі № 911/1773/18.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.11.2018 року поновлено провадження у справі № 911/1773/18, підготовче засідання призначено на 29.11.2018 року.

У підготовчому засіданні 29.11.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 29.11.2018 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд за результатами підготовчого засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 18.12.2018 року.

В судовому засіданні 18.12.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У звязку з чим, в судовому засіданні 18.12.2018 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 30.07.2015 року між Приватною науково-дослідною та комерційно-консультативною фірмою «Конкорд-Гей» (Замовник) та Приватним підприємством «Автомагістраль» (Підрядник) було укладено Договір № 94К- 2015 на виконання робіт по благоустрою території (далі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Договору Підрядник взяв на себе зобовязання по благоустрою території Замовника, а саме зобовязувався виконати всі обумовлені Договором роботи згідно дефектного акта та здати їх у закінченому вигляді у термін та у повній відповідності до кошторисів згідно діючих нормативних документів з виконання даного виду робіт.

Відповідно до п.п. 1.1. та 1.3. Договору Замовник доручає Підряднику виконати вказані вище роботи та зобовязаний прийняти їх від Підрядника за актом здачі-приймання і оплатити в погоджені в Договорі терміни.

Згідно з умовами Додаткової угоди № 1 до Договору, яка була підписана сторонами 06.08.2015 року, було узгоджено вартість робіт у сумі 623 579,60 грн. (з ПДВ), яка визначена виходячи з обсягів робіт та розцінок на одиницю вартості, а саме ямковий ремонт з вторинного матеріалу товщиною 6 см 210 кв.м по ціні 233 грн./кв.м (з ПДВ) та заміна шару асфальтобетонного покриття товщиною 6 см 2565,4 кв.м по ціні 224 грн./кв.м (з ПДВ).

Відповідно до п. 6.3. Договору Замовник здійснює розрахунки за виконані роботи на підставі актів приймання виконаних підрядних робіт та довідок про вартість виконаних підрядних робіт протягом 10 днів від дати їх підписання сторонами. Акт виконання підрядних робіт готує Підрядник і передає для підписання уповноваженому представнику Замовника у строк не пізніше останнього числа звітного місяця. Уповноважений представник Замовника протягом трьох днів перевіряє реальність акту і підписує його в частині фактично виконаних обсягів робіт.

Однак, як зазначає позивач, вказані вище документи Замовником тривалий час не підписувалися, виконані підрядні роботи не приймалися та кошти Підряднику за виконані роботи у повному обсязі не сплачені.

У звязку з чим, позивач стверджує, що Замовником в порушення умов Договору підряду виконані позивачем, як Підрядником, роботи не прийняті у встановленому порядку та не оплачені. Відповідно, за Приватною науково-дослідною та комерційно-консультативною фірмою «Конкорд-Гей» утворилась заборгованість перед Приватним підприємством «Автомагістраль» за виконані підрядні роботи за Договором № 94К- 2015 від 30.07.2015 року в сумі 237 641,60 грн.

Позивач зазначає, що передбачені Договором роботи були виконані ним своєчасно та належним чином, однак, через зволікання відповідача, роботи не були прийняті. У звязку з чим, ПП «Автомагістраль» 02.10.2015 року надсилало на адресу відповідача письмову претензію з підписаними Підрядником 01.10.2015 року примірниками ОСОБА_2 приймання виконаних робіт за жовтень 2015 року та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт на загальну суму 623 579,60 грн. Однак, відповідна претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, ОСОБА_2 приймання виконаних робіт за жовтень 2015 року та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт Замовником не підписані та не повернуті.

З метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, позивач 18.11.2015 року звертався до суду з позовом про стягнення з відповідача 237 641, 60 грн. заборгованості за виконані роботи за Договором № 94К-2015 від 30.07.2015 року, 50 197,72 пені, 12 852,18 грн. 3% річних, всього 300 691,50 грн. та додатково витрат зі сплати судового збору у розмірі 4 510,37 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/5049/15 від 31.08.2017 року (підписане 04.09.2017 року) позовні вимоги Приватного підприємства «Автомагістраль» задоволено частково та стягнуто з Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми «Конкорд-Гей» 237 641,60 грн. основного боргу, 50 114,89 грн. пені, 12 695,92 грн. 3% річних, 4 506,79 грн. витрат по сплаті судового збору та 3 072 грн. витрат на проведення судової експертизи. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Господарським судом Київської області у справі № 911/5049/15 було перевірено момент прострочення сплати заборгованості, правильність нарахування 3% річних (згідно з доданим до першої позовної заяви розрахунком) та стягнуто вказану суму з відповідача.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2018 року судове рішення у справі № 911/5049/15 було залишене без змін та набрало законної сили.

Позивач зазначає, що 13.07.2018 року відповідач на виконання рішення Господарського суду Київської області № 911/5049/15 від 31.08.2017 року сплатив на користь ПП «Автомагістраль» кошти у сумі 308 031 грн.

Оскільки зобовязання за Договором відповідачем своєчасно та в повному обсязі не виконані, що також встановлено рішенням Господарського суду Київської області № 911/5049/15 від 31.08.2017 року, на виконання якого кошти також своєчасно не сплачені, позивач в позові просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні, нараховані на встановлену рішенням Господарського суду Київської області № 911/5049/15 від 31.08.2017 року заборгованість.

Згідно з наданим позивачем розрахунком позову 3% річних нараховані за період фактичного прострочення, який не охоплений відповідним судовим розглядом, а саме, з дня, наступного за наведеним у справі № 911/5049/15 періодом нарахування (з 28.10.2015 року по 15.08.2017 року включно), зокрема, з 16.08.2017 року і по день оплати 13.07.2018 року. Інфляційні нараховані за весь період прострочення, оскільки не заявлялись до стягнення у справі № 911/5049/15.

В ході розгляду спору відповідач проти позову заперечував вважаючи неналежним виконання зобовязань позивачем, що виключає наявність підстав для оплати робіт за Договором.

Враховуючи, що обставини виконання зобовязань за Договором розглядались в матеріалах справи Господарського суду Київської області № 911/5049/15, в якій по суті вирішувалось питання про наявність основної заборгованості перед позивачем та факту її прострочення, провадження у справі № 911/1773/18 в якій заявлено до стягнення інфляційні та річні на стягнуту за рішенням суду у справі № 911/5049/15 заборгованість, зупинялось до вирішення спору у справі № 911/5049/15.

За наслідками розгляду спору у справі № 911/5049/15, в тому числі за даними проведеної судової будівельно-технічної експертизи, рішенням від 31.08.2017 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідача 237 641,60 грн. заборгованості, 50 114,89 грн. пені, 12 695,92 3 % річних, 4 506,79 грн. витрат по сплаті судового збору та 3 072,00 грн. витрат за проведення судової експертизи.

За наслідками апеляційного та касаційного оскарження рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/5049/15, яким досліджено та встановлено факт наявності простроченої заборгованості відповідача, на яку у справі № 911/1773/18 заявлено до стягнення інфляційні та річні за період, не охоплений у справі № 911/5049/15, залишено без змін і набрало законної сили.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як визначено в п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

В п. 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

У звязку з тим, що факт та розмір основної заборгованості відповідача в сумі 237 641,60 грн. встановлено Господарським судом Київської області у справі № 911/5049/15 і присуджена до стягнення сума основного боргу відповідачем своєчасно не сплачена, має місце триваюче прострочення виконання відповідачем зобовязань за Договором.

Крім того, суд враховує, що у справі № 911/5049/15 розглядалось питання щодо основної заборгованості в сумі 237 641,60 грн., 50 114,89 грн. пені, 12 695,92 3 % річних, 4 506,79 грн. витрат по сплаті судового збору та 3 072,00 грн. витрат за проведення судової експертизи. При цьому, річні заявлялись за період з 28.10.2015 року по 15.08.2017 року, інфляційні не заявлялись.

Згідно з наданим позивачем розрахунком позову 3% річних нараховані за період фактичного прострочення, який не охоплений відповідним судовим розглядом, а саме, з дня, наступного за наведеним у справі № 911/5049/15 періодом нарахування, зокрема, з 16.08.2017 року і по день оплати 13.07.2018 року. Інфляційні нараховані за весь період прострочення по день сплати основного боргу.

Таким чином, враховуючи встановлений у справі № 911/5049/15 факт та суму прострочення зобовязання за Договором, враховуючи обставини щодо фактичного виконання відповідного зобовязання, заявлені у справі суми річних та інфляційних є обґрунтованими і підлягають стягненню з відповідача.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, п.2 ч.1, ч.4 ст.231, ст.ст. 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «Автомагістраль» до Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми «Конкорд-Гей» прo стягнення 94 412,08 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватної науково-дослідної та комерційно-консультативної фірми «Конкорд-Гей» (08662, Київська обл., Васильківський р-н, смт. Гребінки, вул. Київська, 140, ) на користь Приватного підприємства «Автомагістраль» (07351, вул. Київська, 68, с. Синяк, Вишгородського району, Київської області, ) 6 484,69 грн.3% річних, 87 927,39 грн. інфляційних втрат та 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу XI Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик