Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/540/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., при секретарі Оліфер С.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" про стягнення заборгованості в сумі 284 617,32 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: ОСОБА_3

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер d8074-557b2.

У судовому засіданні 27 грудня 2018 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (надалі Позивач, ТОВ "Лотівка Еліт") звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" (надалі Відповідач, ТОВ СП "Імені Воловікова") заборгованості за укладеним між сторонами договором складського зберігання зерна від 1 вересня 2016 року № 01/09-16/Ш в сумі 284 617 грн. 32 коп., з яких: 221 404 грн. 71 коп. основний борг, 10 347 грн. 80 коп. 3% річних, 46 859 грн. 09 коп. інфляційні втрати, 6 005 грн. 78 коп. пеня.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Позивач на підставі Договору складського зберігання зерна від 1 вересня 2016 року № 01/09-16Ш надав Відповідачу послуги по зберіганню, сушці, доробці, відвантаженню, переоформленню зерна, що підтверджується актами здачі - прийняття робіт (надання послуг), однак останній свої зобов'язання щодо оплати вартості наданих послуг не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у сумі 221 404 грн. 71 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/540/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 12 вересня 2018 року.

7 вересня 2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Відповідача на позовну заяву від 5 вересня 2018 року № 716 (а.с. 60-65), відповідно до якого останній заперечив проти вимог Позивача з огляду на наступне.

3 вересня 2018 року між Відповідачем та ТОВ «ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ» укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) за № 03/09/2018-47-ЗПП, згідно якого ТОВ «ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ» передало Відповідачу належне йому право вимоги до Позивача згідно з договором поруки від 3 квітня 2017 року № 01/04-17 на суму 2 250 000, грн. 00 коп. Про відступлення права вимоги Позивача було повідомлено листом від 5 вересня 2018 року № 05/09/2018-47-ЗПП. Оскільки строк виконання зобов'язання за Договором складського зберігання зерна від 1 вересня 2016 року № 01/09-16/Ш настав, Відповідач, керуючись статтями 601, 603 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), надіслав Позивачу заяву від 5 вересня 2018 року № 713 про припинення зобов'язання зарахуванням. Згідно вказаної заяви Відповідач повідомив Позивача про припинення зобов'язання щодо сплати ним для Позивача боргу в сумі 221 404 грн. 71 коп. за Договором від 1 вересня 2016 року № 01/09-16/Ш внаслідок зарахування боргу Позивача в сумі 2 227 465 грн. 53 коп. по договору про відступлення права вимоги (цесії) від 3 вересня 2018 року № 03/09/2018-47-ЗПП. Таким чином, на думку Відповідача, станом на даний час в нього відсутня спірна заборгованість перед Позивачем за Договором складського зберігання зерна від 1 вересня 2016 року № 01/09-16/Ш., оскільки між Відповідачем та Позивачем відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог, що у свою чергу свідчить про відсутність предмета спору у даній справі. Враховуючи вищевказане, Відповідач просив суд закрити провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року підготовче засідання у справі відкладено на 11 жовтня 2018 року.

До початку судового засідання, призначеного на 11 жовтня 2018 року, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла відповідь позивача на відзив від 17 вересня 2018 року № 17/09/1-18 (а.с. 97-99), в яких останній зазначив про те, що Відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту виконання первісним та новим кредитором вищенаведених укладених договорів про відступлення права вимоги, а також доказів фактичного переходу до Відповідача прав первісного кредитора щодо предявлення відповідної вимоги до Позивача. Крім того, Позивач вказав, що вимоги про сплату пені та передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Разом з тим, до початку цього судового засідання через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли також заперечення Відповідача на відповідь на відзив від 10 жовтня 2018 року № 797 (а.с. 80-81), до яких останнім було долучено, зокрема, докази фактичного виконання первісним кредитором його зобовязань за договором поруки від 3 квітня 2017 року № 01/04-17, а також докази передачі вказаним первісним кредитором Позивача документів, які підтверджують право вимоги до останнього, на користь Відповідача.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2018 року строк підготовчого провадження у справі № 918/540/18 було продовжено на 30 днів до 13 листопада 2018 року, а підготовче засідання відкладено на 13 листопада 2018 року.

До початку судового засідання, призначеного на 13 листопада 2018 року, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява Відповідача від 12 листопада 2018 року (а.с. 111), в якій останній просив суд застосувати строки позовної давності до предявлених Позивачем вимог про стягнення з Відповідача нарахованої пені.

Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року підготовче провадження у справ № 918/540/18 було закрито та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні на 27 листопада 2018 року.

Водночас розгляд цієї справи, призначеної по суті на 27 листопада 2018 року, не відбувся у зв'язку з перебуванням судді Церковної Н. Ф. у відрядженні.

Відтак, ухвалою суду від 30 листопада 2018 року розгляд справи по суті було призначено на 11 грудня 2018 року.

У судовому засіданні 11 грудня 2018 року оголошувалася перерва до 27 грудня 2018 року.

Представник Позивача в судовому засіданні 27 грудня 2018 року позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник Відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

1 вересня 2016 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (Зерновий склад) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "Імені Воловікова" (Поклажодавець) було укладено Договір складського зберігання зерна № 01/09-16/Ш (далі - Договір) за умовами якого, Зерновий склад зобов'язався прийняти, доробити, зберігати і відвантажити на першу вимогу, передане Поклажодавцем зерно, останньому чи його довіреній особі, а Поклажодавець зобов'язався оплатити надані послуги згідно даного, Договору. Місце зберігання зерна: Хмельницька область, м. Шепетовка, провулок Подільский, 20 (а.с. 32-39).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками даних юридичних осіб.

Відповідно до п. 2.1., п. 2.2. та п. 2.4. Договору останній вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до повного його виконання. Зерно передається на зберігання Зерновому складу на період, вказаний у Додатку №1 до даного Договору. Термін зберігання зерна обчислюється календарними днями.

Згідно з п. 5.1. - п. 5.5. Договору, оплата послуг (виконаних робіт), що надаються Зерновим складом по зберіганню, сушці, доробці, відвантаженню, переоформленню зерна та інші у процесі виконання даного Договору, оплачуються Поклажодавцем за цінами (тарифами) затвердженими Зерновим складом, включаючи ПДВ. Перелік найменування послуг та їх вартість на момент укладення Договору вказуються у Додатку № 2 до даного Договору. Поклажодавець на підставі актів виконаних робіт протягом п'яти банківських днів оплачує Зерновому складу за фактично надані послуги (виконані роботи). Послуги вказані в п. 5.1. Договору, оплачуються Поклажодавцем по тарифах, затверджених Зберігачем. Оплата послуг, зазначених у п.п. 5.1, Договору провадиться Поклажодавцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Зернового складу чи передачі у власність Зернового складу (за згодою сторін) зерна за договірною ціною. Остаточний розрахунок за надані послуги за даним Договором провадиться при повному поверненні зерна Поклажодавцю або при його переоформленні Поклажодавець зобов'язаний оплатити Зерновому складу послуги по переоформленню, відвантаженню, зберіганню залишків зерна і т.і. шляхом передоплати не пізніше ніж за один день до відвантаження чи переоформлення. При не внесенні передоплати Поклажодавцем до моменту відвантаження залишків зерна чи його переоформленні, Зерновий склад має право припинити відвантаження і відпуск зерна і не робити переоформлення до проведення Поклажодавцем повного розрахунку за надані послуги. Плата за зберігання стягується в даному випадку за фактичну кількість днів зберігання.

Пунктами 7.1. - 7.4. Договору сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання умов цього Договору Сторони несуть відповідальність згідно із діючим законодавством та умовами даного Договору. За порушення термінів оплати наданих послуг (виконаних робіт), Поклажодавець виплачує Зернового складу, за вимогою останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми простроченого платежу. Зерновий склад має право на притримування продукції поклажодавця до повної сплати наданих послуг. Вимоги Зернового складу, який притримує продукцію, задовольняються з її вартості, отриманої з продажу останньої. Продукція, що передається або притримується в рахунок оплати послуг Зерновому складу не повинна бути обтяжена зобов'язаннями в тому числі, заставою, арештом та інше. Сплата пені не звільняє Поклажодавця від виконання своїх зобов'язань за договором.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 1 червня 2017 року, але у будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному Договору. Закінчення терміну дії Договору не звільняє Сторони від виконання зобов'язань, які виникли у період дії Договору та від відповідальності за порушення цих зобов'язань (п. 9.1. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору складського зберігання зерна 01/09-16/Ш, сторонами підписано та скріплено печатками останніх Акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с 40-46), згідно яких були проведені, відповідно до умов Договору, роботи (надані послуги) на загальну суму 221 404 грн. 71 коп.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за цим договором щодо зберігання товару також свідчить відсутність з боку Відповідача претензій та повідомлень про порушення зберігачем умов даної угоди.

Проте судом встановлено, що Відповідач на час звернення Позивача до суду з даним позовом взятий на себе обов'язок по оплаті вартості наданих йому послуг не виконав, заборгувавши таким чином Позивачу 221 404 грн. 71 коп.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з частиною 1 статті 946 ЦК України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Статтею 956 ЦК України встановлено, що товарним складом є організація, яка зберігає товар та надає послуги, пов'язані зі зберіганням, на засадах підприємницької діяльності. Товарний склад є складом загального користування, якщо відповідно до закону, інших нормативно-правових актів або дозволу (ліцензії) він зобов'язаний приймати на зберігання товари від будь-якої особи.

За договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності (частина 1 статті 957 ЦК України).

Зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах (частина 1 та частина 2 статті 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні").

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад є складом загального користування і зобов'язаний приймати на зберігання зерно від будь-якої особи.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа. Зерно, прийняте на зберігання за простим або подвійним складським свідоцтвом, не може бути відчужене без правомірної передачі простого або подвійного складського свідоцтва. Якщо договір складського зберігання зерна передбачає, що зерновий склад має право розпоряджатися ним (або його частиною), то відносини сторін базуються на правилах про позику. Порядок повернення зерна обумовлюється окремо в договорі його зберігання.

Статтею 27 вищевказаного Закону встановлено, що зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення. Якщо строк зберігання зерна визначено моментом пред'явлення власником зерна вимоги про його повернення, зерновий склад має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від власника зерна забрати це зерно в розумний строк.

Плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна (частина 1 статті 28 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні").

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У той же час судом встановлено, що 3 вересня 2018 року між ТОВ «ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сількогосподарським підприємством "Імені Воловікова" (Новий кредитор) укладено Договір № 03/09/2018-47-ЗПП про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір № 03/09/2018-47-ЗПП), за умовами якого Первісний кредитор оплатно передав (відступив) належне йому право вимоги до Позивача згідно із договором поруки від 3 квітня 2017 року № 01/04-17 на загальну суму 2 250 000 грн. 00 коп., укладеним між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4 ЮКРЕЙН" (надалі - Боржник) і Первісним кредитором (надалі разом - Основний договір), а Новий кредитор на умовах цього Договору прийняв право вимоги, що належить Первісному кредитору за Основним Договором (пункт 1.1 Договору № 03/09/2018-47ЗПП) (а.с. 66).

На підставі Акту від 3 вересня 2018 року приймання-передачі документів згідно договору № 03/09/2018-47-ЗПП про відступлення права вимоги (цесії) від 3 вересня 2018 року Первісним кредитором передано, а Новим кредитором отримано договір поруки № 01/04-17 від 3 квітня 2017 року та відповідні платіжні доручення (а.с.82 -91).

Відповідно до частини 2 статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Разом з тим, за змістом пунктів 1, 3 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), або виконання обов'язку боржника поручителем.

Відповідно до частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

У матеріалах справи також наявний адресований Позивачу лист ТОВ «ЗЕЛЕНИЙ ПРОСТІР ПОДІЛЛЯ» від 5 вересня 2018 року № 05/09/2018-47-ЗПП (а.с. 67), відповідно до якого вказана юридична особа повідомила ТОВ "Лотівка Еліт" про відступлення на підставі Договору № 03/09/2018-47-ЗПП про відступлення права вимоги (цесії) від 3 вересня 2018 року на користь ТОВ СП "Імені Воловікова" права вимоги за укладеними з ТОВ "Лотівка Еліт" та ТОВ «ОСОБА_4 Юкрейн» договором поруки від 3 квітня 2014 року № 01/04-17 на суму 2 250 000 грн. 00 коп.

Крім того судом встановлено, що Відповідачем у встановленому законом порядку 5 вересня 2018 року на адресу Позивача направлено заяву, в якій ТОВ СП "Імені Воловікова" заявлено про припинення зобов'язання щодо сплати ним для ТОВ "Лотівка Еліт" боргу в сумі 221 404 грн. 71 коп. за Договором від 1 вересня 2016 року № 01/09-16Ш внаслідок зарахування боргу ТОВ "Лотівка Еліт" в сумі 2 227 465 грн. 53 коп. за Договором про відступлення права вимоги (цесії) від 03.09.2018 р. № 03/09/2018-47 ЗПП (а.с. 69)

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення ГК України щодо припинення зарахуванням господарських зобов'язань (частина 3 статті 203 ГК України).

Не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом (стаття 602 ЦК України).

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Згідно зі статтею 202 ГК України господарське зобовязання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Отже, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, пятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Разом з тим суд звертає увагу, що враховуючи положення пункту 5.2 Договору складського зберігання зерна від 1 вересня 2016 року № 01/09-16/Ш, у Відповідача виникло зобов'язання по оплаті вартості послуг по актам здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 30 вересня 2016 року № 622 на суму 56 723 грн. 79 коп., від 31 жовтня 2016 року № 766 на суму 79 340 грн. 80 коп., від 30 листопада 2016 року № 917 на суму 5 043 грн. 13 коп., від 31 грудня 2016 року № 1024 на суму 34 738 грн. 44 коп., від 31 січня 2017 року № 65 на суму 30 557 грн. 97 коп., від 28 лютого 2017 року № 171 на суму 14 546 грн. 92 коп. та від 15 березня 2017 року № 299 на суму 453 грн. 66 коп. строк виконання яких станом на момент звернення Відповідача до Позивача з вищенаведеною заявою та зарахування зустрічних однорідних вимог настав.

Слід також зазначити, що правомірність Договору від 3 вересня 2018 року № 03/09/2018-47-ЗПП про відступлення права вимоги (цесії) Позивачем у встановленому законом порядку не спростована (не доведена його нікчемність або недійсність у судовому порядку), так само як і відсутні у матеріалах справи докази звернення Позивача до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання іншою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

За таких обставин, враховуючи те, що ТОВ СП "Імені Воловікова" доведено належними та допустимими доказами факт припинення зобов'язання за Договором складського зберігання зерна від 1 вересня 2016 року № 01/09-16/Ш зарахуванням зустрічної однорідної грошової вимоги на підставі Договору від 3 вересня 2018 року № 03/09/2018-47-ЗПП про відступлення права вимоги (цесії), то, відповідно позовні вимоги ТОВ "Лотівка Еліт" в частині стягнення основного боргу в сумі 221 404 грн. 71 коп. задоволенню не підлягають.

У той же час з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Лотівка Еліт" звернулося до Господарського суду Рівненської області з даним позовом 5 серпня 2018 року, що підтверджується відбитком календарного штемпеля, проставленим відповідальним працівником відділення поштового звязку на конверті, в якому дана позовна заява надійшла до суду (а.с. 72). Вказана позовна заява, згідно вхідного штампу Господарського суду Рівненської області, який міститься на першій сторінці позовної заяви ТОВ "Лотівка Еліт" (а.с. 3), надійшла до суду 13 серпня 2018 року, а провадження у даній справі відповідно до приписів ГПК України було відкрито ухвалою суду від 16 серпня 2018 року.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Зі змісту нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що провадження у справі підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної процесуальної норми можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Водночас судом встановлено, що зобовязання Відповідача зі сплати Позивачу суми основного боргу в розмірі 221 404 грн. 71 коп., який виник на підставі Договору складського зберігання зерна від 1 вересня 2016 року № 01/09-16/Ш, було припинено зарахуванням зустрічної однорідної грошової вимоги на підставі Договору від 3 вересня 2018 року № 03/09/2018-47-ЗПП про відступлення права вимоги (цесії) в процесі розгляду даної справи шляхом направлення Відповідачем на адресу Позивача відповідної заяви від 5 вересня 2018 року.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі в частині вимог Позивача про стягнення з Відповідача суми основного боргу в розмірі 221 404 грн. 71 коп. на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 1.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Крім того, ТОВ "Лотівка Еліт" просило суд стягнути з Відповідача 6 005 грн. 72 коп. пені, нарахованої на відповідні суми основного боргу відповідача у період з 7 лютого 2017 року по 23 вересня 2017 року, з яких: 4 031 грн. 14 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 30 557 грн. 97 коп. по акту від 31 січня 2017 року № 65 у період з 7 лютого 2017 року по 8 серпня 2017 року; 1 915 грн. 41 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 14 546 грн. 92 коп. по акту від 28 лютого 2017 року № 171 у період з 7 березня 2017 року по 8 вересня 2017 року; 59 грн. 17 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 453 грн. 66 коп. по акту від 15 березня 2017 року № 299 у період з 22 березня 2017 року по 23 вересня 2017 року. При цьому, з наданого Позивачем розрахунку вбачається, що останній здійснював нарахування даної суми в порядку, визначеному частиною 6 статті 232 ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Згідно частини 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів

Приписами частини 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Аналогічна правова позиція викладена у пунктах 2.5., 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Пунктом 7.2 укладеного між сторонами Договору встановлено відповідальність за порушення термінів оплати наданих послуг (виконаних робіт). Відповідно до положень цього пункту Договору за порушення термінів оплати наданих послуг (виконаних робіт), Поклажодавець виплачує Зерновому складу, за вимогою останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми простроченого платежу.

У той же час, як було зазначено вище, до початку судового засідання, призначеного на 13 листопада 2018 року, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява Відповідача від 12 листопада 2018 року, в якій останній просив суд застосувати строки позовної давності до предявлених Позивачем вимог про стягнення з Відповідача нарахованої пені.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 2 вищезазначеної статті).

Відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно частиною 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 254 ЦК України встановлено, що строк, який визначений роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року строку.

За приписами частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 вказаної статті).

Зі змісту частини 6 статті 232 ГК України вбачається, що пеня починає нараховуватися від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, зі змісту нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що коли договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Отже, правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Водночас, як вже зазначалося, ТОВ "Лотівка Еліт" звернулося до Господарського суду Рівненської області з даним позовом 5 серпня 2018 року, що підтверджується відбитком календарного штемпеля, проставленим відповідальним працівником відділення поштового звязку на конверті, в якому дана позовна заява надійшла до суду.

У своїй позовній заяві ТОВ "Лотівка Еліт" просила суд стягнути з відповідача пеню, яка була нарахована на відповідні суми основного боргу за періоди починаючи з 7 лютого 2017 року по 23 вересня 2017 року.

Відтак, враховуючи подану Відповідачем заяву про застосування строку позовної давності та положення вищенаведених законодавчих приписів судом встановлено, що початком строку для стягнення з відповідача пені є 5 серпня 2017 року, оскільки ТОВ "Лотівка Еліт" звернулася до суду за захистом свого порушеного права 5 серпня 2018 року.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що стягненню з Відповідача підлягає пеня в сумі 447 грн. 99 коп., з яких: 83 грн. 72 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 30 557 грн. 97 коп. по акту від 31 січня 2017 року № 65 у період з 5 серпня 2017 року по 8 серпня 2017 року; 348 грн. 73 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 14 546 грн. 92 коп. по акту від 28 лютого 2017 року № 171 у період з 5 серпня 2017 року по 8 вересня 2017 року; 15 грн. 54 коп. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 453 грн. 66 коп. по акту від 15 березня 2017 року № 299 у період з 5 серпня 2017 року по 23 вересня 2017 року.

Відтак, позовна вимога ТОВ "Лотівка Еліт" про стягнення з ТОВ СП "Імені Воловікова" 6 005 грн. 72 коп. пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 447 грн. 99 коп.

Крім того, на підставі статті 625 ЦК України ТОВ "Лотівка Еліт" просило суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 10 347 грн. 80 коп., а також 46 859 грн. 09 коп. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми заборгованості.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений позивачем до стягнення розмір інфляційних втрат в сумі 46 859 грн. 09 коп. є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить положенням договору, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми підлягає задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим з наданого ТОВ "Лотівка Еліт" розрахунку 3 % річних вбачається, що останній був здійснений з арифметичними помилками.

Відтак, здійснивши власний розрахунок вказаних компенсаційних виплат суд дійшов висновку про те, що стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума 3 % річних у розмірі 10 334 грн. 28 коп., з яких: 2 894 грн. 19 коп. три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 56 723 грн. 79 коп. по акту від 30 вересня 2016 року № 622 у період з 10 жовтня 2016 року по 22 червня 2018 року; 3 859 грн. 57 коп. три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 79 340 грн. 80 коп. по акту від 31 жовтня 2016 року № 766 у період з 8 листопада 2016 року по 22 червня 2018 року; 232 грн. 92 коп. три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 5 043 грн. 13 коп. по акту від 30 листопада 2016 року № 917 у період з 8 грудня 2016 року по 22 червня 2018 року; 1 510 грн. 41 коп. три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 34 738 грн. 44 коп. по акту від 31 грудня 2016 року № 1024 у період з 10 січня 2017 року по 22 червня 2018 року; 1 255 грн. 81 коп. три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 30 557 грн. 97 коп. по акту від 31 січня 2017 року № 65 у період з 8 лютого 2017 року по 22 червня 2018 року; 564 грн. 34 коп. три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 14 546 грн. 92 коп. по акту від 28 лютого 2017 року № 171 у період з 8 березня 2017 року по 22 червня 2018 року; 17 грн. 04 коп. три проценти річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 453 грн. 66 коп. по акту від 15 березня 2017 року № 299 у період з 23 березня 2017 року по 22 червня 2018 року.

За таких обставин позовна вимога ТОВ "Лотівка Еліт" до відповідача про стягнення 3% річних в сумі 10 347 грн. 80 коп. підлягає частковому задоволенню в розмірі 10 334 грн. 28 коп.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

Згідно з статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, вимоги ТОВ "Лотівка Еліт" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, який вчасно не вчинив заходів до поновлення порушених прав і законних інтересів позивача, та оскільки відповідачем фактично погашено наявну в нього суму основного боргу після звернення позивача до суду з позовною заявою та відкриття провадження у справі, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Імені Воловікова" (35433, Рівненська область, Гощанський район, село Горбаків, вул. Шкільна, ідентифікаційний код: 03775871) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (30453, Хмельницька область, Шепетівський район, село Лотівка, вул. Центральна, буд. 1, корпус Б, ідентифікаційний код: 32678215) 10 334 (десять тисяч триста тридцять чотири) грн. 28 коп. трьох процентів річних, 46 859 (сорок шість тисяч вісімсот пятдесят девять) грн. 09 коп. інфляційних втрат, 447 (чотириста сорок сім) грн. 99 коп. пені, а також 4 185 (чотири тисячі сто вісімдесят пять) грн. 70 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Імені Воловікова" 13 грн. 52 коп. трьох процентів річних та 5 557 грн. 73 коп. пені відмовити.

5. Провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Імені Воловікова" основного боргу в сумі 221 404 грн. 71 коп. закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 29 грудня 2018 року.

Суддя Церковна Н.Ф.