ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Справа № 906/578/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Берун О.О.,

представники учасників справи не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Публічного акціонерно-го товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Житомирської області від 11.09.2018р., повний текст якого складено 17.09.2018р., у справі №906/578/18 (суддя Машевська О.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України» м.Київ

до Новогуйвинського виробничо житлово ремонтно-експлуатаційного

комунального підприємства смт.Новогуйвинське Житомирського р-ну Житомирської обл.

про стягнення 201 939 грн. 94 коп. пені, інфляційних втрат та річних,-

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі в тексті – НАК «Нафтогаз України») звернулося до господарського су-ду Житомирської області із позовом до Новогуйвинського виробничо житлово ремонтно-експлуа-таційного комунального підприємства (надалі в тексті – Комунальне підприємство) про стягнення 201 939 грн. 94 коп. пені, інфляційних втрат та річних.(арк.справи 3-8).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 11.09.2018р. у справі №906/578/18 в задоволенні позову відмовлено.

Постановляючи рішення господарський суд першої інстанції виходив з того, у випадку по-гашення заборгованості за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, до набрання чин-ності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачаль-них та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідве-дення за спожиті енергоносії», неустойка (пеня), інфляційні та проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню. Відтак, нарахування Позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних здійснено в порушення ст.7 Закону, а тому в позові відмовлено.(арк.справи 82-84).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Позивач подав скаргу до Північно-західного апе-ляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомир-ської області від 11.09.2018р. у даній справі та ухвалити нове, яким задоволити позов в повному обсязі, судові витрати покласти на Відповідача.(арк.справи 92-98).

Обґрунтовуючи скаргу, Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з’ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права. На-голошує, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про безпідставність позо-ву, оскільки Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопоста-чальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водо-відведення за спожиті енергоносії» передбачене чітке коло осіб, які мають право на списання за-боргованості та додаткових нарахувань, а також порядок такого списання. Зазначає, що дія Закону поширюється лише на теплогенеруючі та теплопостачальні організації, які включені до реєстру, а тому застосування статті 7 Закону можливе лише до тих організацій, які включені до реєстру. А оскільки матеріали справи не містять доказів включення Відповідача до такого реєстру, тому і на нього не поширюється дія зазначеного Закону.

Ухвалою північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2018р. відкрито апеляційне провадження у справі №906/578/18. Судове засідання призначено на 21.12.2018р. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.11.2018р.).(арк.справи 90, 117).

Через канцелярію апеляційного суду 19.11.2018р. надійшов відзив Відповідача, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. (арк.справи 118-120).

Учасники справи не забезпечили явки своїх представників у судове засідання апеляційної ін-станції 21.12.2018р., хоч про час та місце розгляду скарги були повідомлені у встановленому порядку, разом з тим, колегія суддів зазначає, що участь представників не визнавалась обов’язко-вою, тому така неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.(арк.справи 124-125).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуаль-ного права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «НАК «Нафтогаз України»-продавець та Новогуй-винське ВЖРЕ КП-покупець уклали 27.11.2013р. договір купівлі-продажу природного газу №539/ 14-БО-10 з додатковими угодами (надалі в тексті – Договір), відповідно до п.1.1 якого – продавець зобов’язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну терито-рію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов’я-зується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі – газ), на умовах цього Договору.(арк. справи 12-24).

Продавець передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 360 тис.м3, у то-му числі по місяцях кварталів.(п.2.1 Договору). Відповідно до п.1.2, з урахуванням додаткової уго-ди №1 від 28.01.2014р. до Договору – газ, що продається за цим договором, використовується по-купцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до п.3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п.5.1 Договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспорту-вання установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточ-ної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здій-снюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.(п.6.1 Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скрі-плення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині про-ведення розрахунків – до їх повного здійснення.(п.11 Договору)

Договір та додаткові угоди до нього підписані уповноваженими представниками та скріпле-ні відтисками печаток сторін.(арк.справи 17-24).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Позивач передав, а Відпо-відач прийняв природний газ на загальну суму 1 141 699 грн. 68 коп., про що складено акти прий-мання-передачі газу від 31.01.2014р., 28.02.2014р., 31.03.2014р., 30.04.2014р., 31.10.2014р., 30.11. 2014р., 31.12.2014р.(арк.справи 31-37).

Матеріалами справи стверджено та не заперечується сторонами, що Відповідач оплатив вар-тість поставленого газу у повному обсязі 16.04.2015р.(арк.справи 40).

Разом з тим, враховуючи прострочення виконання зобов’язання щодо оплати вартості пос-тавленого газу, Позивач на підставі розділу 7 Договору та статті 625 ЦК України нарахував: пені в сумі 77 920 грн. 34 коп. за прострочення в оплаті природного газу січня-квітня 2014р. з 15.02.2014р. по 30.11.2014р. та жовтня-грудня 2014р. з 15.11.2014р. по 31.03.2015р.; 111 203 грн. 81 коп. інфля-ційних втрат та 12 815 грн. 79 коп. -3% річних.(арк.справи 25-30).

Як вже зазначалося, рішенням від 11.09.2018р. господарський суд Житомирської області від-мовив у задоволенні позовних вимог.(арк.справи 82-84).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступ-не:

Предметом даного спору є стягнення пені, інфляційних та річних за договором поставки.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення Договору 27.11.2013р. між сторо-ронами виникли відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану ме-режу, оскільки момент передачі товару не співпадає з моментом оплати його вартості і взаємовід-носини сторін підпадають під визначення, які містять статті 712, 714 ЦК України: коли одна сторо-на (постачальник) зобов’язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов’язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу засто-совуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Тому, в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України, факт отримання Відповідачем природного газу зу-мовлює виникнення у нього зобов’язання оплатити його вартість.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України – одностороння відмова від зобов’язання або одно-стороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зо-бов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – від-повідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, стверджується матеріалами справи (Договором, актами прийому-передачі природного газу) і не заперечується сторонами – вар-тість поставленого природного газу на загальну суму 1 141 699 грн. 68 коп., Відповідач оплатив з порушенням строків, передбачених у Договорі.

Так, враховуючи прострочення виконання зобов’язання Позивач нарахував 77 920 грн. 34 коп. пені за прострочення оплати природного газу, отриманого у січні-квітні 2014р. з 15.02.2014р. по 30.11.2014р. та у жовтні-грудні 2014р. з 15.11.2014р. по 31.03.2015р., а також 111 203 грн. 81 коп. інфляційних втрат та 12 815 грн. 79 коп. -3% річних.(арк.справи 25-30).

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів приймає до уваги, що 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачан-ня і водовідведення за спожиті енергоносії» (надалі в тексті – Закон), який визначає комплекс орга-нізаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування тепло-постачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборго-ваності теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водо-постачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електрич-ної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річ-них не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, отже до набрання чинності цим Законом.(ч.3 ст.7 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 року №93 затверджено Порядок ве-дення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі – Порядок), який визначає меха-нізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підпри-ємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегу-лювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, під-тверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санк-цій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рі-шення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 року.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неус-тойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на за боргова-ність за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, процен-ти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Зако-ном.

Аналіз наведених норм матеріального права надає колегії суддів підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини тре-тьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набран-ням чинності Законом. Зокрема, чинність даної норми не пов’язується із включенням підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що пові-домило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарств-ва України у межах своєї компетенції).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постановах у справі №927/1152/ 16 від 07.02.2018р., від 23.05.2018р. у справі №908/3125/16, від 03.04.2018р. у справі №904/11325/ 16, від 06.04.2018р. у справі №904/10747/16, від 15.05.2018р. у справі №908/3126/16, від 11.04.2018 р. у справі №914/124/17, від 26.04.2018р. у справі №911/3945/16 від 24.04.2018р. у справі №914/ 3118/16.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідно до розра-хунку позовних вимог за отриманий у період 2014 року природний газ Відповідач розрахувався в повному обсязі, а остаточний розрахунок провів 16.04.2015р.(арк.справи 40).

З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає обґрунтованим вис-новок господарського суду Житомирської області, що у Позивача відсутні підстави для стягнення 77 920 грн. 34 коп. пені, 111 203 грн. 81 коп. інфляційних втрат та 12 815 грн. 79 коп. -3% річних, нарахованих на суму основної заборгованості з огляду на те, що до спірних правовідносин застосо-вуються приписи Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості тепло-постачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно яких суми пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, стягнення яких є предметом спору у цій справі, підлягають списанню.

За таких обставин, колегія суддів вважає такими що спростовуються встановленими фактич-ними обставинами справи і положеннями Закону доводи апеляційної скарги проте, що матеріали справи не містять доказів включення Відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у про-цедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є необ-ґрунтованим.

Всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов’язань Відпові-дача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про обґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задово-лення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов’язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпо-середньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст.ст.34, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського проце-суального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компа-нія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Житомирської області від 11.09.2018р. у справі №906/578/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховно-го Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №906/578/18 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.