ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. Справа №909/473/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): М.І. Хабіб

суддів: Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників учасників справи:

позивача ОСОБА_2 (довіреність від 02.08.2018 №18-0014/42077);

відповідача не зявився (належно повідомлений);

третьої особи адвоката ОСОБА_3 (довіреність від 01.11.2018 №464),

розглянувши апеляційні скарги Національного банку України від 01.11.2018 № 18-0016/5827 та Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» б/н, б/д на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2018 про призначення судової оціночно-будівельної експертизи

у справі № 909/473/18 (суддя Матуляк П.Я., повний текст ухвали складено 23.10.2018)

за позовом: Національного банку України, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Скорзонера», с. Поляниця м. Яремче Івано-Франківської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

04.06.2018 Національний банк України (далі - НБУ) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Скорзонера» про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03.10.2014 №63 в рахунок погашення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» перед Національним банком України за кредитним договором від 02.10.2014 №54. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною згідно з умовами іпотечного договору, що становить 20 335 074,00грн

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за іпотечним договором від 03.10.2014 №63 відповідач передав в іпотеку нерухоме майно з метою забезпечення виконання зобов'язань ПАТ КБ «Приватбанк» перед НБУ за кредитним договором від 02.10.2014 №54. Позивач вказує, що ПАТ КБ «Приватбанк» не виконало своїх зобовязань за кредитним договором, його заборгованість становить 856 944 000,23грн, у звязку з чим він звертається до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою від 06.06.2018 суд залучив до участі у справі ПАТ КБ «Приватбанк» як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2018 у справі № 909/473/18 задоволено клопотання ТОВ «Скорзонера» та призначено судову оціночно-будівельну експертизу. На вирішення експертизи поставлено наступне питання (з урахуванням ухвали від 06.11.2018 про виправлення описки):

Яка ринкова вартість обєкта нерухомості предмета іпотеки за іпотечним договором від 03.10.2014 №63, укладеним іпотекодавцем ТОВ « Скорзонера» та іпотекодержателем -Національним банком України, а саме: паркінгу №2, що складається з паркінгу загальною площею 29799,9 кв. м, підпірної стінки літ.І, ІІ, навісу літ.Б, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Яремче, с.Поляниця, участок Щивки, будинок 3/2?

Проведення експертизи доручено Львівському НДІСЕ, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвала мотивована положеннями ст.ст. 38,39 ЗУ «Про іпотеку», ст. 1 ЗУ « Про судову експертизу», ст.ст.98,99,100,228,229 ГПК України. При призначенні експертизи суд виходив з того, що в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначається початкова ціна продажу предмета іпотеки, яка встановлюється за згодою сторін або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності , на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Враховуючи те, що поданий третьою особою звіт про оцінку не відповідає приписам чинного законодавства, зокрема, ГПК України, існування спору між сторонами щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки, значною різницею між вартістю іпотечного майна, вказаною позивачем у позовній заяві та у звіті про оцінку, та необхідність спеціальних знань для визначення ринкової вартості іпотечного майна, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та призначення судової експертизи.

Позивач і третя особа не погодилися з ухвалою про призначення судової експертизи, оскаржили її в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просять скасувати ухвалу про призначення судової оціночно-будівельної експертизи у справі № 909/473/18, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач вказує на наявний в матеріалах справи звіт про оцінку та неподання відповідачем альтернативного звіту про вартість предмета іпотеки, який би суперечив наявному в матеріалах справи звіту про оцінку майна, відтак стверджує, що не було достатніх підстав для застосування ч. 1 ст. 99 ГПК України і призначення судової експертизи. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2018 справа № 235/3619/15-ц, провадження 14-11цс18, вважає, що суд вправі вирішити даний спір без призначення судової оціночної експертизи, оскільки призначення експертизи суттєво затягне розгляд справи, що є порушенням розумних строків розгляду, що сторони не позбавлені можливості заявити клопотання про визначення вартості майна вже безпосередньо перед реалізацією майна на стадії виконавчого провадження, якщо вартість майна змінилась.

Третя особа вважає, що наданий суду звіт про оцінку майна відповідає вимогам чинного законодавства , однак він протиправно не був належним чином досліджений судом та не був врахований. Щодо відсутності рецензії звіту про оцінку майна скаржник зазначає, що відсутність рецензії не свідчить про недостовірність та нечинність звіту. Крім того вказує, що суд не врахував положень ч.1 ст. 13 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», відповідно до яких господарський суд входить до переліку осіб, уповноважених звернутися з вимогою про здійснення рецензування звіту про оцінку майна, тому суд міг сам звернутися з вимогою про здійснення рецензування звіту про оцінку майна.

Третя особа також зазначає, що Івано-Франківська область відноситься до зони обслуговування Київського НДІСЕ, тому вважає, що суд порушив положення ч. 3 ст. 99 ГПК України стосовно порядку призначення судової експертизи у даній справі. На думку скаржника, призначення експертизи у справі призведе до порушення права учасників справи на розумний строк розгляду справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу АТ «КБ «Приватбанк» від 05.12.2018, в якому заперечує доводи апелянта та зазначає, зокрема, в силу ч.4 ст. 13 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення рецензування звіту про оцінку майна, який приймається органом державної влади, є обовязковим, однак рецензія звіту не проведена; строк дій оцінки майна, яка виконана станом на 01.11.2017, відповідно до ч.6 ст. 57 ЗУ « Про виконавче провадження» закінчився 30.05.2018, тому такий звіт не міг бути прийнятим судом для визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Щодо проведення судової експертизи Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз відповідач зазначає, що сторони не досягли згоди щодо експертної установи, тому суд в межах наданих йому повноважень самостійно визначив таку експертну установу відповідно до ч. 3 ст. 99 ГПК України через відсутність у Івано-Франківському відділенні Київського НДІСЕ відповідних атестованих експертів згідно з Реєстром та територіальну наближеність Львівського НДІСЕ.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 у справі № 909/473/18 (колегія суддів у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Кордюк Г.Т. та Плотніцького Б.Д. ) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" (третьої особи) на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2018 та призначено справу до розгляду 18.12.2018.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 909/473/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України від 01.11.2018 №18-0016/58527 на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2018, апеляційні скарги АТ КБ "Приватбанк" і Національного банку України прийнято до спільного розгляду, розгляд справи призначено на 18.12.2018.

У звязку з перебуванням у відрядженні члена колегії суддів судді Плотніцького Б.Д. автоматизованим розподілом (протокол повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.12.2018) до складу колегії замість судді Плотніцького Б.Д. введено суддю Кравчук Н.М.

У судовому засіданні 18.12.2018 представники позивача та третьої особи підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач не забезпечив явки в судове засідання свого представника, хоча був повідомлений належним чином про розгляд справи судом, що підтверджується повідомленням про вручення йому 13.12.2018 ухвали апеляційного суду від 07.12.2018.

За приписами ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши апеляційні скарги, матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Предметом спору у даній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03.10.2014 №63 в рахунок погашення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» перед Національним банком України за кредитним договором від 02.10.2014 №54 та встановлення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження» , за початковою ціною 20 335 074,00грн згідно з умовами іпотечного договору.

Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, в тому числі, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Отже, в силу вказаних норм зазначення у рішенні суду початкової ціни продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки є обовязковим. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Як вбачається з матеріалів справи, іпотекодержатель (позивач) просив визначити початкову ціну продажу предмета іпотеки у розмірі вартості предмета іпотеки 20 335 074,00 грн, визначеної договором іпотеки №63 в редакції додаткової угоди №1 від17.04.2015, однак, сторони не досягли згоди щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Суду був наданий 06.09.2018 звіт про оцінку майна від 01.11.2017 № АЕ/2017/243, виконану оцінювачем ТОВ « Ессет Експертайз» ОСОБА_4 станом на 01.11.2017, згідно з якою ринкова вартість предмета іпотеки становить 44 204 703,00 грн (том 3, а.с. 81-157).

У названому звіті вказано, що його замовником був позивач Національний банк України.

За приписами ч.3 ст. 13 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов'язковим.

Відповідно до ч. 6 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Апеляційний суд вважає, що вказана у звіті вартість майна не могла бути використана судом для визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки у виконавчому провадженні, оскільки в силу ч. 6. ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» він втратив чинність станом на момент подання його суду. Крім того, не було проведене рецензування звіту про оцінку майна від 01.11.2017 № АЕ/2017/243.

Посилання третьої особи на неврахування судом положень ч.1 ст. 13 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» щодо проведення рецензування звіту на вимогу суду апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки за приписами вказаної норми рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється не лише на вимогу суду, рецензування звіту про оцінку майна здійснюється, зокрема, на вимогу замовників (платників) оцінки майна та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Відтак позивач як замовник оцінки вправі був вимагати проведення рецензування звіту для можливості його використання судом.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо обєктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява N 61679/00) від 01 червня 2006 р., вказано, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури.

Не можуть братися до уваги посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2018 у справ1 № 235/3619/15-ц, та його доводи про можливість вирішення даного спору без призначення судової оціночної експертизи з огляду на те, що обставини у справі № 235/3619/15-ц є іншими, ніж у даній справі( № 909/473/18). Виходячи з обставин даної справи, визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки та вирішення спору без призначення судової експертизи, на думку колегії суддів апеляційного суду, не вбачається можливим.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано призначив у справі судову оціночно-будівельну експертизу для визначення ринкової вартості іпотечного майна.

Частиною 3 статті 99 ГПК України встановлено, що при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами у справі не було досягнуто згоди щодо призначення судової експертизи, у т.ч. щодо експерта або експертної установи, тому самостійне визначення судом з урахуванням обставин справи експертної установи Львівського НДІСЕ є таким, що відповідає приписам ч.3 ст. 99 ГПК України.

Відтак апеляційний суд вважає безпідставними доводи третьої особи про порушення судом положень ч.3 ст. 99 ГПК України при визначенні експертної установи.

Посилання скаржників на те, що призначення експертизи призведе до затягування розгляду справи, не беруться до уваги, оскільки в силу ст. 236 ГПК України законність і обґрунтованість судового рішення не може ставитися у залежність від інших чинників, зокрема, від тривалості розгляду справи.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу від 16.10.2018 у справі №909/473/18 про призначення судової експертизи з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржниками не доведено, а апеляційним судом не встановлено наявності підстав, визначених процесуальним законом, для скасування ухвали та для задоволення апеляційних скарг. Отже, ухвалу належить залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений скаржниками при поданні апеляційних скарг, покладається на скаржників.

Керуючись ст.ст. 86, 99, 129, 236, 254, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2018 у справі № 909/473/18 залишити без змін, апеляційні скарги - без задоволення.

2.Судовий збір за перегляд ухвали апеляційним судом покладається на скаржників.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з п.2 ч.1 ст.287 ГПК України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

4.Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 27.12.2018.

ОСОБА_5 Хабіб

Судді Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1