РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2018Справа № 910/14281/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

про стягнення 32 936, 34 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (далі-відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 32 936, 34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № ПК/21 від 03.11.2014 внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

12.11.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист з інформацією на запит суду від 30.10.2018 № 01-37.1/1001/18.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 30.10.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03056, м. Київ, провулок Індустріальний, буд. 23, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду від 27.08.2018 з відміткою «вибули».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливость ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 30.10.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ПК//21, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, зокрема автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1.

Строк дії договору: з 05.11.2014 по 04.11.2015.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як встановлено судом, 03.07.2015 на території пляжу «Ланжерон», 1/1 в м. Одесі, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ТАТА LTP-613/49», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1, під управлінням ОСОБА_3

При цьому, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1.

Згідно постанови Суворовського районного суду міста Одеси від 20.07.2015 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, що сталося 03.07.2015 на території пляжу «Ланжерон», 1/1 в м. Одесі, за участю автомобіля «ТАТА LTP-613/49», державний номер НОМЕР_2 та автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно п. 2.2. договору страхування, загальна страхова сума на застрахований транспортний засіб становить 155 150, 00 грн.

Так, позивачем була отримана довідка ТОВ «Асистуюча компанія «Укравтоекспертиза» № 1174 від 11.08.2015, відповідно якої вартість транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 в пошкодженому стані (після ДТП) склала 172 500, 00 грн.

Тож, з урахуванням довідки ТОВ «Асистуюча компанія «Укравтоекспертиза» № 1174 від 11.08.2015 на підставі страхового акту № 14781В/21/2015 від 26.08.2015 подію, яка сталася 03.07.2015 позивачем визнано страховим випадком та прийнято рішення про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування страхувальнику за договором - ОСОБА_1, оскільки вартість транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 у пошкодженому стані - 172 500, 00 грн. перевищує страхову суму за договором страхування - 155 150, 00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням страхової компанії, ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ТДВ «Страхове товариство» Домінанта», ПрАТ «Страхова група» ТАС», у якому просила суд стягнути з ТДВ «Страхове товариство» Домінанта» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 50 000, 00 грн.; суму пені, розраховану на дату винесення судового рішення; суму збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції, розраховану на дату винесення судового рішення; суму 3% річних за користування грошовими коштами суму, розраховану на дату винесення судового рішення, стягнути з ПрАТ«Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 33 936,34 грн., стягнути з відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2016 у справі № 522/8251/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 21.08.2018, позов ОСОБА_1 до ТДВ «Страхове товариство» Домінанта», ПрАТ «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування , матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «Страхове товариство» Домінанта» на користь ОСОБА_1: суму страхового відшкодування у розмірі 50 000, 00 грн.; суму пені у розмірі 17 402, 74 грн.; суму збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 3 577, 78 грн.; суму 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 1 368, 49 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1: суму страхового відшкодування у розмірі 33 936, 34 грн. Стягнуто з ТДВ «Страхове товариство» Домінанта» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 500,00 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 339, 36 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Зокрема, судом у справі № 522/8251/16-ц встановлено, що відповідно до звіту № 634-07-15 про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 від 20.07.2015, вартість відновлювального ремонту автомобіля ««Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 становить 83 936, 34 грн.

Також, суд у справі № 522/8251/16-ц зазначив, що огляд транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 проводив лише СПД ОСОБА_4, за результатами якого складено звіт № 634-07-15 від 20.07.2015, а тому розрахунки та звіти інших експертів не можуть братися до уваги, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що ПрАТ Страхова компанія «ТАС» повинна сплатити на користь ОСОБА_1 різницю вартості визначеної матеріальної шкоди (страхового відшкодування) у сумі 33 936, 34 грн. (83 936, 34 грн. - 50000,00 грн.), інша частина у розмірі 50 000, 00 грн. буде сплачуватися ТДВ «СТ «Домінанта».

Тож, 18.09.2018 позивачем складено страховий акт № 25454Р/21/2018 про виплату страхового відшкодування у розмірі 33 936, 34 грн.

Відповідно до зазначеного вище рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2016 у справі № 522/8251/16-ц та страхового акту позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 33 936, 34 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 97826 від 19.09.2018.

Позивачем на адресу відповідача направлялась заява на виплату страхового відшкодування від 10.10.2018, в якій позивач просив відповідача здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 32 936, 34 грн., що підтверджується копією фіскального чеку від 10.10.2018.

Відповідач на вищезазначену заяву відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" зазначає, що у зв?язку з тим, що останнім було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1, позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля «ТАТА LTP-613/49», державний номер НОМЕР_2 застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" за полісом № АІ/4717377, а також з огляду на те, що водія автомобіля «ТАТА LTP-613/49», державний номер НОМЕР_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, позивач просить стягнути з відповідача шкоду у розмірі 32 936, 34 грн. (за вирахування франшизи у сумі 1 000, 00 грн.), завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як встановлено судом вище, позивачем відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2016 у справі № 522/8251/16-ц, було відшкодовано на користь страхувальника 33 936, 34 грн.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.04.2018 у справі № 910/7200/17, від 29.03.2018 у справі № 911/2589/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.

Як зазначено судом вище, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2016 у справі № 522/8251/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 21.08.2018, позов ОСОБА_1 до ТДВ «Страхове товариство» Домінанта», ПрАТ «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування , матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «Страхове товариство» Домінанта» на користь ОСОБА_1: суму страхового відшкодування у розмірі 50 000, 00 грн.; суму пені у розмірі 17 402, 74 грн.; суму збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 3 577, 78 грн.; суму 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 1 368, 49 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1: суму страхового відшкодування у розмірі 33 936, 34 грн. Стягнуто з ТДВ «Страхове товариство» Домінанта» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 500,00 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 339, 36 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Зокрема, судом у справі № 522/8251/16-ц встановлено, що відповідно до звіту № 634-07-15 про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 від 20.07.2015, вартість відновлювального ремонту автомобіля ««Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 становить 83 936, 34 грн.

Також, суд у справі № 522/8251/16-ц зазначив, що огляд транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 проводив лише СПД ОСОБА_4, за результатами якого складено звіт № 634-07-15 від 20.07.2015, а тому розрахунки та звіти інших експертів не можуть братися до уваги, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що ПрАТ Страхова компанія «ТАС» повинна сплатити на користь ОСОБА_1 різницю вартості визначеної матеріальної шкоди (страхового відшкодування) у сумі 33 936, 34 грн. (83 936, 34 грн. - 50000,00 грн.), інша частина у розмірі 50 000, 00 грн. буде сплачуватися ТДВ «СТ «Домінанта».

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2016 у справі № 522/8251/16-ц, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Суд зазначає, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу «ТАТА LTP-613/49», державний номер НОМЕР_2 застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" за полісом № АІ/4717377, відповідно до якого відповідач взяв на себе обов'язок щодо відшкодування шкоди майну третіх осіб в межах 50 000,00 грн.

Положеннями статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі статті 29 та пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Суд зазначає, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2016 у справі № 522/8251/16-ц було стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта", як страховика винної у ДТП особи (ОСОБА_2В.) витрати в межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі - 50 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 9.2. ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Тож, у даному випадку, у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача здійснених позивачем виплат страхового відшкодування власнику застрахованого автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 у розмірі 32 936, 34 грн. (за вирахуванням франшизи у розмірі 1 000, 00 грн.), оскільки заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2016 у справі № 522/8251/16-ц вже стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта", витрати в межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі.

В той же час, суд зазначає, що позивач у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування понесених витрат, враховуючи що відповідно до звіту № 634-07-15 про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 від 20.07.2015, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 становить 83 936, 34 грн., а судом з відповідача стягнуто 50 000, 00 грн., не обмежений у праві звернутися безпосередньо до особи винної у ДТП для стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) здійсненою страховиком винної у ДТП особи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про стягнення 32 936, 34 грн. не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя С. О. Щербаков