ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018 Справа № 914/1266/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс", м.Мостиська Львівської області

про стягнення 1392950,46 грн.

та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс", м.Мостиська Львівської області

до відповідача за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ

про стягнення 44399,38 грн.

за участю представників

від позивача (від відповідача за зустрічним позовом) Губаненко Ю.П.

від відповідача (від позивача за зустрічним) не з?явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" про стягнення 1392950,46 грн., з яких 1244952,54 грн. - пені та 147997,92 грн. - штрафу.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" подано зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 44399,38 грн. безпідставно отриманих коштів.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судового засідання.

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав, що викладені у позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечив.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) проти позову заперечив, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав повністю.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

15.06.2017р. між філією "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" укладено Договір №ЦУП-04/0123/17 (надалі - Договір). За умовами цього Договору Постачальник (відповідач у справі) зобов'язується у 2017 році поставити і передати у власність Покупця (позивача у справі) продукцію виробничо-технічного призначення: шпали дерев'яні до залізничних колій, не просочені (код ЄЗС 03410000-7 деревина (шпали та бруси дерев'яні)) товар, найменування, асортимент, кількість та ціни якої вказуються у Додатку до Договору (Специфікації), що є невід'ємними частинами Договору, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар та здійснити оплату відповідно до умов договору.

У пункті 1.2 Договору сторони погодили найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість товару: шпали дерев'яні І тип ДСТУ ГОСТ 78-2009 - 2800 штук; шпали дерев'яні ІІ тип, ДСТУ ГОСТ 78-2009 - 1200 штук, разом 4000 штук.

Умови та строки поставки сторони погодили у розділі 5 Договору. Так, поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом 2 (двох) місяців з моменту підписання договору та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію або згідно графіку поставки (п. 5.1. Договору).

Специфікацією №1 до Договору сторони погодили найменування продукції, кількість та ціну - шпали дерев'яні І тип ДСТУ ГОСТ 78-2009 - 2800 штук 873712,00 грн.; шпали дерев'яні ІІ тип, ДСТУ ГОСТ 78-2009 - 1200 штук 359604,00 грн.; ціна загалом 1479979,20 грн. (з ПДВ 20%).

20 червня 2017 року позивачем надіслано на електронну адресу відповідача (зазначену у Договорі) лист-заявку на поставку обумовленого Товару.

На виконання умов Договору відповідач поставив, а позивач прийняв Товар (шпали дерев'яні) відповідно до наступних видаткових накладних: №54 від 05.09.2017р. на суму 69957,60 грн., №108 від 21.11.2017р. на суму 67245,95 грн., №109 від 22.11.2017р. на суму 60413,47 грн., №117 від 30.1.2017р. на суму 90314,74 грн. та №120 від 04.12.2017р. на суму 78034,07 грн.

Листом №ЦУП-8/2331 від 06.04.2018р. позивач надіслав відповідачу претензію про нарахування і оплату 1322645,46 грн. штрафних санкцій за прострочення зобов'язань за Договором. Докази надіслання претензії долучено до матеріалів справи. Відповіді на вказану претензію відповідач не надав.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що у разі непоставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.

Враховуючи наведене, на підставі п.8.1. договору, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 1392950,46 грн., з яких 1244952,54 грн. - пеня та 147997,92 грн. - штраф.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву. Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" стверджує, що позивач не надсилав письмової заявки на постачання шпал, а, отже, як наслідок у відповідача відсутній обов?язок постачати товар позивачу.

З огляду на викладене відповідач стверджує, що відсутні підстави для нарахування пені та штрафу, у зв?язку з чим просить відмовити у задоволенні позову.

Зустрічний позов позивач за зустрічним позовом обгрунтовує тим, що відповідно до п.13.1. Договору постачальник зобов?язаний внести не пізніше дня укладення договору про закупівлю забезпечення виконання договору (договірне зобов?язання) у розмірі 3% від вартості договору, а саме 44399,38 грн. Покупець повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання постачальником договору, у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недісними та у випадках, передбачених статтею 37 Закону.

Позивач відповідно п.13.1. договору та відповідно до ст.26 ЗУ «Про публічні закупівлі» сплатив кошти в розмірі 44399,38 грн.

Таким чином, як стверджує позивач за зустрічним позовом, він виконав свій договірний обов?язок, сплативши кошти в якості забезпечення виконання договору, а сам договір не виконував в силу відсутності обов??язку з постачання шпал, оскільки виникнення такого обов?язку пов?язане з моментом отримання позивачем за зустрічним позовом заявки від відповідача за зустрічним позовом, яка за твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" не надходила.

Строк дії договору завершився 31.12.2017р. (п.12.1. договору), кошти, що є предметом позову за зустрічним позовом відповідач за зустрічним позовом не повернув. Позивач за зустрічним позовом вважає, що такі кошти набуті відповідачем за зустрічним позовом безпідставно.

Враховуючи наведене, на підставі ст.1212 ЦК України, позивач за зустрічним позовом звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 44399,38 грн. безпідставно набутих коштів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що первісний позов слід задоволити частково, а у задоволенні зустрічного слід відмовити з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.1. Договору поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом 2 (двох) місяців з моменту підписання договору та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію або згідно графіку поставки.

Як встановлено з матеріалів справи між сторонами, 15.06.2017р. між філією "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" укладено Договір №ЦУП-04/0123/17 (надалі - Договір). За умовами цього Договору Постачальник (відповідач у справі) зобов'язується у 2017 році поставити і передати у власність Покупця (позивача у справі) продукцію виробничо-технічного призначення: шпали дерев'яні до залізничних колій, не просочені (код ЄЗС 03410000-7 деревина (шпали та бруси дерев'яні)) товар, найменування, асортимент, кількість та ціни якої вказуються у Додатку до Договору (Специфікації), що є невід'ємними частинами Договору, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар та здійснити оплату відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 ГК визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом положень частини четвертої статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 8.2 Договору у разі непоставки Товару Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,5% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.

Відповідач стверджує, що, оскільки, від позивача не надходила письмова заявка на поставку товару, то, відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій за невиконання договірного зобов?язання щодо поставки.

Однак, відповідно до п.5.5.1. договору, заявка на поставку товару надається постачальнику в оригіналі та через мережу електронного зв?язку (інтернет) на адресу . Надіслання покупцем через мережу електронного зв?язку (інтернет) є достатньою підставою для початку перебігу строку, визначеного пунктом 5.1. договору.

Згідно з п.5.5.4. договору, у разі ненадходження покупцю від постачальника підтвердження про отримання заявки, відмітка (звіт) про доставку заявки через мережу електронного зв?язку (інтернет) є достатньою підставою для початку перебігу строку строку, визначеного пунктом 5.1. договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надіслано на адресу відповідача () через електронну мережу (інтернет) заявку на поставку товару. Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач приступив до виконання своїх договірних зобов?язань за договором, що підтверджується видатковими накладними: №54 від 05.09.2017р. на суму 69957,60 грн., №108 від 21.11.2017р. на суму 67245,95 грн., №109 від 22.11.2017р. на суму 60413,47 грн., №117 від 30.1.2017р. на суму 90314,74 грн. та №120 від 04.12.2017р. на суму 78034,07 грн.

Товар відповідно до вказаних видаткових накладних був прийнятий відповідачем на підставі договору ЦУП-04/0123/17 від 15.06.2017р., що свідчить про отримання заявки, яка була надіслана відповідачу на його адресу () через електронну мережу (інтернет).

Крім того, в матеріалах справи міститься лист відповідача №36/21-21 від 21.06.2017р., в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" надає відповідь Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо, зокрема, листа (заявки) №ЦУП-8/3657 від 20.06.2017р., в якому позивач повідомляє відповідача про необхідність постачання товару, відповідно до договору №ЦУП-04/0123/17 від 15.06.2017р.

Таким чином враховуючи викладене, матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем заявки на постачання товару відповідно до договору №ЦУП-04/0123/17 від 15.06.2017р.

Суд розглянувши вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1392950,46 грн., з яких 1244952,54 грн. - пені та 147997,92 грн. - штрафу, зазначає, що такий здійснено частково не вірно враховуючи наступне.

Умовами Договору, а саме, п. 5.1. Договору встановлено, що поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом 2 (двох) місяців з моменту підписання договору та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію або згідно графіку поставки.

Як встановлено судом, заявка на отримання товару надіслана 20.06.2017. Доказів неотримання надісланої заявки до матеріалів справи не долучено, а крім того, таке спростовується і фактом часткового виконання поставки Товару. Відтак, судом встановлено, прострочення виконання Договору наступило із закінченням 2 (двох) місячного терміну для поставки (адже сторонами не визначено більш чітких умов про порядок поставки - окрім рівномірними партіями), починаючи з 20.06.2017 (дата надіслання заявки) і до 20.08.2017.

Крім того, при визначенні моменту, з якого відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов?язання за договором, судом взято до уваги ч.5 ст.254 ЦК України, в якій зазначено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, враховуючи те, що 20.08.2017р. (неділя) є вихідним днем, то днем закінчення строку виконання зобов?язання є 21.08.2017р. (перший за ним робочий день). А, отже, днем, з якого відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов?язання, є 22.08.2017р.

При цьому перерахунок штрафних санкцій здійснювався судом в межах періоду, що був визначений позивачем в розрахунку позовних вимог, а також з врахуванням умов укладеного між сторонами договору.

Відповідно до здійсненого судом перерахунку позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково. Зокрема суд прийшов до висновку стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 867557,84 грн. - пені та 141002,16 грн. - штрафу.

Враховуючим те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" отримало заявку на поставку товару, тобто у Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" виник обов?язок щодо поставки товару за договором, то, відповідно, позовні за зустрічним позовом щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.79 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ч.1 ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.129 ГПК України суд прийшов до висновку витрати по сплаті судового збору покласти сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Первісний позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" (81300, Львівська область, м.Мостиська, вул.Б.Хмельницького, 5, ідентифікаційний код 36587001) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5, ідентифікаційний код) в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03038, м.Київ, вул.Федорова, 32, ідентифікаційний код філії 40081389) 867557,16 грн. - пені, 141002,16 грн. - штрафу та 15128,40 грн. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку у строки, що визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17.12.2018р.

Суддя Гоменюк З.П.