УХВАЛА

27 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/1062/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.,

учасники справи:

позивач - Національний банк України ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаджибей",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк",

заявник касаційної скарги - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ділвест",

розглянувши матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ділвест"

на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду

від 21.11.2018

у складі колегії суддів: Савицького Я.Ф. (головуючий), Колоколова С.І., Ярош А.І.,

у справі за позовом

Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей"

про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 856 944 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ділвест" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.08.2018 у справі № 916/1062/18 повернуто заявнику без розгляду на підставі п. 1 ч. 5 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ділвест" (далі - ТОВ "Ділвест", заявник) 30.11.2018 звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 у справі № 916/1062/18 господарського суду Одеської області.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/1062/18 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Чумак Ю.Я., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2018.

У зв'язку з відпусткою судді Чумака Ю.Я. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/1062/18 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2018.

Колегія суддів Касаційного господарського суду, розглянувши матеріали касаційної скарги ТОВ "Ділвест", дійшла висновку про повернення касаційної скарги, як такої, що оформлена з порушенням вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України, з наступних підстав.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

За змістом пункту 4 частини 4 статті 292 ГПК касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з частиною 2 статті 287 ГПК України такими підставами є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Тобто, процесуальний закон покладає на скаржника обов'язок зазначити в касаційній скарзі про неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яких припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття оскаржуваних рішень. Скаржник повинен зазначити, які саме норми матеріального чи процесуального права, на його думку, порушено або застосовано неправильно, у чому полягає це порушення або неправильне застосування

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз'яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав'язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

Касаційна скарга ТОВ "Ділвест" зводиться до посилання на статті 173 та 260 Господарського процесуального кодексу України, проте заявник не зазначає суті порушення або неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та в чому полягає порушення положень вказаних норм чи помилковість їх застосування.

Враховуючи вказане, Суд дійшов висновку про застосування до поданої касаційної скарги наслідків, передбачених пунктом 4 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у вигляді повернення скарги без розгляду.

Крім того, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником (ч. 8 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України в редакції з 15.12.2017 року).

Право на представництво юридичної особи пов'язане не з конкретною фізичною особою, а з наявністю акта органу управління юридичної особи, котрим ця юридична особа наділяє посадову особу повноваженнями вчиняти певні юридичні дії, обмеження повноважень представника на вчинення певної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Касаційну скаргу підписано ОСОБА_6, при цьому, в тексті касаційної скарги не зазначено посадового становища вказаної особи, як і не надано доказів на підтвердження повноважень на вчинення будь-яких дій від імені ТОВ "Ділвест".

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 290 Господарського процесуального кодексу до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подачі касаційної скарги) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. п. 7 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції чинній на момент звернення з касаційною скаргою ставка судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2018 встановлений у розмірі 1 762, 00 грн.

Однак, ТОВ "Ділвест" не додано доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги, як і не надано жодних пояснень, щодо неможливості такої сплати.

Колегія суддів зазначає, що аналогічні порушення було допущено ТОВ "Ділвест" і при поданні апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

За наявності перелічених недоліків касаційної скарги, а саме відсутності доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_6 на вчинення дій від імені ТОВ "Ділвест" та доказів сплати судового збору, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, звертає увагу заявника - ТОВ "Ділвест" про необхідність дотримання положень статті 43 Господарського процесуального кодексу щодо добросовісного користування та недопущення зловживання процесуальними правами.

На підставі викладеного та керуючись 287, 290, пунктом 4 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ділвест" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 у справі № 916/1062/18 повернути скаржнику.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков