ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м.Дніпро Справа № 904/2898/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

секретар судового засідання: Ревкова Г.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги приватного підприємства "Обрій" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2018 (повне рішення складено 27.09.2018 року, суддя Бондарєв Е.М.) у справі №904/2898/18

за позовом Фермерського господарства "Сучкова В.В.", с. Світлогірське, Криничанський район, Дніпропетровська область

до Приватного підприємства "Обрій", м.Дніпро

про стягнення 1 100 000, 00 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу, 450 000, 00грн. штрафу та 818 255, 00 грн. пені

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Сучкова В.В." звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Обрій" 2 368 255,00 грн., з яких: 1 100 000,00 грн. основного боргу, 450000,00 грн. 10% штрафу та 818 255,00 грн. пені за період з 27.07.2016р. по 26.06.2018р..

Позовні вимоги були обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу №1/16 від 11.02.2016р. в частині своєчасної та повної оплати за продукцію отриману за видатковою накладною №44 від 19.07.2016р. на суму 5 512 002,12 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2018р. позов було задоволено в повному обсязі: стягнуто з Приватного підприємства "Обрій" на користь Фермерського господарства "Сучкова В.В." суму заборгованості і у розмірі 1 100 000,00 грн., 818 255,00 грн. пені, 450 000,00 грн. штрафу та 35 524,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення мотивоване неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, чим були порушені умови укладеного між сторонами договору поставки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати частково, та відмовити в задоволені позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу.

Вказана апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. У зв'язку з чим не зміг подати заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача;

- суд, задовольняючи позовні вимоги та стягнувши на користь позивача пеню та штраф, застосував подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення;

- сума нарахованої пені не відповідає дійсності, оскільки нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві позивач, крім іншого, вказує, що відповідно до норм діючого законодавства України пеня і штраф по договору можуть стягуватись одночасно.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 29.10.2018 року для розгляду справи № 904/2898/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Антоніка С.Г.(суддя-доповідач), суддів: Іванова О.Г. Дарміна М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2018 року (колегія суддів у складі головуючого судді (доповідача) - Антоніка С.Г. (суддя-доповідач), суддів Дарміна М.О., Іванова О.Г. справа № 904/2898/18 за апеляційною скаргою ПП «Обрій» прийнята до провадження.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги ТОВ «Україна», колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 11.02.2016р. між Фермерським господарством «Сучкова В.В. (продавець) та Приватним підприємством "Обрій" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №1/16, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцеві продукцію, визначену у п.2.1 Договору (надалі іменується "продукція"), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цю продукцію на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що підлягає поставці за цим договором, зазначається у Специфікаціях до даного договору, які з моменту підписання їх сторонами є невід'ємною частиною цього договору.

Продаж продукції за цим договором здійснюється партіями протягом терміну дії цього договору, в узгоджені сторонами строки. Умови поставки ЕХW (Інкотермс 2010): склад Продавця, що знаходиться за адресою Дніпропетровська обл., Криничанський район, с..Світлогірське, вул. Медична, 30. Прийом продукції по кількості і якості проводиться покупцем у момент одержання її від продавця. Право власності на продукцію переходить до покупця в момент одержання ним продукції, та підписання накладних на передачу продукції (п.2.1,2.2,2.3, 2.4 Договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк дії договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2016 (п.7.1, 7.2 Договору).

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання обов'язків, взятих на себе за даним договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

На виконання умов договору, відповідно до специфікації №7 від 19.07.2016р., підписаної сторонами у справі, за видатковою накладною № 44 від 19.07.2016р. було здійснено поставку товару на загальну суму 5 512 002,12 грн. В цей же день підписано сторонами акт приймання-передачі товару № 6 (а.с.12 - 15).

Відповідач, в порушення умов договору, оплату здійснював частково, повну оплату не здійснив, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 1 100 000,00грн., що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Крім основного боргу позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 818 255,00грн. та штраф - 450 000,00грн.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Апеляційним судом досліджено копії видаткової накладною та акту приймання передачі товару , на підставі яких було здійснено поставку товару ( а.с. 14-15) на загальну суму 5512002,12грн., за який відповідачем було сплачено частково, в сумі 4412002,12грн.

Ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи відповідачем не надано доказів повної оплати товару, а тому рішення господарського суду про стягнення з відповідача 1100000,00грн. заборгованості є правомірним та обгрунтованим.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктами 4.2., 4.3. договору, сторони передбачили, що за необґрунтовану відмову, ухилення від оплати за продукцію відповідач виплачує позивачу за вимогою останнього штраф у розмірі 10% від суми боргу, від оплати якої покупець відмовився або ухилився.

За прострочення в оплаті продукції покупець виплачує продавцю за вимогою останнього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Оскільки сторонами було передбачено штраф в розмірі 10% від суми боргу, що становить 4500000, 00грн., колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу.

Позивачем було надано розрахунок пені за загальний період з 27.07.2016р.р. по 26.06.2018р. в сумі 818255,00грн.

Відповідно до п.3.3 договору, відповідач здійснює оплату за товар шляхом переказу грошових коштів на рахунок позивача протягом семи днів з моменту отримання товару.

Поставка відбулась 19.07.2016р., тобто відповідач повинен був оплатити товар не пізніше 26.07.2016р.

Таким чином, пеня повинна нараховуватись з 27.07.2016р. по 27.01.2017р., з урахуванням положень ч.6 ст. 232 ГК України, тоді як позивач у своєму розрахунку вказує останню дату нарахування пені - 26.06.2018р.

Вказане нарахування було перераховано апеляційним судом, внаслідок чого розмір пені за період з 27.07.2016р. по 27.01.2017р. становить 328240,00грн.

Враховуючи наведене, рішення господарського суду в частині стягнення пені необхідно змінити, а позов задовольнити в цій частині частково, в сумі 328 240,00грн.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на необізнаність про час та місце розгляду справи господарським судом, колегією суддів не приймаються, оскільки матеріали справи містять поштове повідомлення про отримання відповідачем ухвали про призначення справи до розгляду.

Також безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що задовольняючи позовні вимоги та стягнувши на користь позивача пеню та штраф, застосував подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення, виходячи з наступного.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України. Згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Укладеним між сторонами договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, а відтак наявні правові підстави для одночасного стягнення пені та штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі №911/1351/17.

З цих підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду зміні частково, у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача та відповідача, здійснивши розподіл витрат за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Судові витрати покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

У зв?язку з частковим задоволенням позовних вимог, за подання позовної заяви з ПП «Орбій» на користь ФГ «Сучкова В.В.» підлягає стягненню 27 957 грн. витрат з судового збору.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з ФГ «Сучкова В.В.» на користь ПП «Обрій» підлягає стягненню 11 349 грн. витрат з судового збору за подання апеляційної скарги.

Шляхом взаємозаліку з ПП «Обрій» на користь ФГ «Сучкова В.В.» підлягає стягненню 16 608 грн. витрат з судового збору

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 277, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Обрій" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2018 у справі №904/2898/18 змінити частково в частині стягнення пені в сумі 818255,00грн.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з Приватного підприємства "Обрій" на користь Фермерського господарства "Сучкова В.В." пеню в сумі 328 240,00грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 16 608,39 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14.12.2018р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.Г.Іванов