ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.12.2018 р. Справа№ 914/1359/18

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І., розглянув матеріали заяви Приватного підприємства «Компанія «Інтер-Трейд» (вх.№3198/18 від 03.12.2018 року) про забезпечення позову

у справі № 914/1359/18

за позовом Приватного підприємства "Компанія "Інтер-Трейд", м.Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Гавришівка, Віннницька область,

про стягнення заборгованості в розмірі 414 094,56 грн.

ПРОЦЕС

25.07.2018 року до Господарського суду Львівської області подано позовну заяву Приватного підприємства «Компанія «Інтер-Трейд» до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 414 094,56 грн.

Ухвалою від 30.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду на 03.09.2018 року; підготовче засідання неодноразово відкладалось, а саме на 24.09.2018 року, на 01.10.2018 року; 01.10.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.10.2018 року.

08.10.2018 року відповідачем подано заяву про відвід судді Горецькій З.В., у задоволенні якої відмовлено згідно з ухвалою суду від 16.10.2018 року.

18.10.2018 року у зв'язку із закінченням повноважень як вперше призначеної на посаду судді Горецької З.В. та з метою недопущення порушення процесуальних строків розгляду справи розпорядженням №488 щодо повторного автоматизованого розподілу справи призначено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 року головуючого суддю визначено Матвіїва Р.І.

Ухвалою суду від 23.10.2018 року прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання на 14.11.2018 року.

14.11.2018 року підготовче засідання відкладено на 29.11.2018 року.

29.11.2018 року відповідачем подано заяву про відвід судді Матвіїву Р.І.

У судовому засіданні 29.11.2018 року визнано відвід необгрунтованим та зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді Матвіїву Р.І.

03.12.2018 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 03.12.2018 року у задоволенні заяви ро відвід відмовлено.

Ухвалою суду від 05.12.2018 року поновлено провадження у справі.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА

Заявник зазначає, що з моменту відкриття провадження у вказаній справі відповідач вчиняє дії, спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи, а саме заявляє завідомо безпідставні відводи головуючому судді (заяви від 08.10.2018 року та від 29.10.2018 року), неодноразово здійснює заміну свого представника, а також не забезпечує явку (не з'являється) у судові засідання по справі. Крім цього, заявник стверджує, що є достатні підстави вважати, що відповідач, затягуючи розгляд зазначеної судової справи, здійснює відчуження свого майна з метою уникнення у майбутньому виконання рішення суду про стягнення боргу. Так, згідно з даними Реєстру станом на 29.11.2018 року власником комплексу виробничих будівель та споруд, зареєстрованих на 23.10.2018 року за відповідачем, зазначено ОСОБА_4 (підстава виникнення права власності: договір дарування від 27.11.2018р.). Відтак, враховуючи, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ухиляється від виконання договірних зобов'язань згідно з договором поставки №21/07/17-2 від 21 липня 2017 року, вчиняє дії, спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, вчиняє дії по відчуженню майна під час судового розгляду справи, позивач вважає, що невжиття заходів щодо накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Тому просить накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, в межах суми позову.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості в розмірі 414 094,56 грн. за порушення умов договору поставки, а саме недопоставлення обумовленого договором товару та невиконання вимоги по поверненню попередньої оплати товару. Даючи оцінку доводам позивача про те, що є достатні підстави вважати, що відповідач, затягуючи розгляд зазначеної судової справи, здійснює відчуження свого майна з метою уникнення у майбутньому виконання рішення суду про стягнення боргу, суд зазначає наступне.

Так, як вбачається з обставин розгляду даної справи та правильно зазначає позивач, відповідач періодично не забезпечує явки представника в судові засідання, заявляє суддям відводи, які судовими рішеннями визнаються безпідставними. Проте, на переконання суду, вчинення стороною таких дій не свідчить про необхідність вжиття заходів забезпечення позову та не відповідає інституту забезпечення позову.

Щодо тверджень позивача про відчуження відповідачем майна у процесі розгляду судом справи №914/1359/18, суд зазначає наступне.

Із долучених витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що станом на 23.10.2018 року ОСОБА_2 зареєстрована власником (форма власності спільна часткова - 77/10000) об'єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 1 - комплекс виробничих будівель та споруд, адреса: АДРЕСА_1. Проте, згідно з записом про право власності №29122457 від 27.11.2018 року щодо об'єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 1, комплекс виробничих будівель та споруд, адреса: АДРЕСА_1, власником частки 77/10000 зареєстровано ОСОБА_4, підстава виникнення права власності - договір дарування, серія та номер 6730, виданий 27.11.2018 року.

Наведене свідчить, що відповідачем під час розгляду справи про стягнення заборгованості в розмірі 414 094,56 грн. вчинено дії, спрямовані на відчуження майна шляхом його дарування іншій особі.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 29.11.2018 року також підтверджено, що ОСОБА_2 є власником (форма власності приватна) нерухомого майна - житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, об'єкт житлової нерухомості, загальна площа 54.7 кв.м., житлова площа 31.7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, (опис: житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», тамбур літ. «а1», сарай літ. «Б», «Г», погріб з шиєю літ. «В», убиральня літ. «Д», киниця №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3), (РНОНМ НОМЕР_2). Наведене підтверджує, що відповідач на даний час володіє нерухомим майном.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідачем у даній справі є Фізична особа-підприємець ОСОБА_2. Із наданих позивачем документів вбачається реєстрація нерухомого майна за фізичною особою ОСОБА_2. Так, згідно з ч.1 ст.2, ч.1 ст.318 ЦК України учасниками цивільних відносин та суб'єктами права власності є фізичні. Тобто, ЦК України окремо не визначає такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець, набуття такого статусу дозволяє лише здійснювати господарську діяльність. Разом з тим, згідно зі ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відтак, відповідальність Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за здійснення нею господарської діяльності та застосування до неї заходів як до сторони у господарській справі пов'язана з наявністю певних прав власності у ОСОБА_2 як суб'єкта права власності.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.

Враховуючи предмет та підстави позову, а також те, що з наданих позивачем документів до заяви про забезпечення позову вбачається укладення відповідачем 27.11.2018 року, тобто, до закінчення розгляду справи з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, договору дарування іншій особі, то суд доходить висновку, що не виключено вчинення відповідачем і подальших дій, спрямованих на зменшення за кількістю майна (грошових коштів), що може мати наслідком невиконання чи утруднення виконання рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача, якщо таке буде прийняте у даній справі.

Суд також звертає увагу, що дії відповідача у розгляді даної справи (неподання відзиву на позов, неодноразове заявлення відводів суду, зміна представників, неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи) не свідчать про спрямованість їх на реалізацію процесуальних прав щодо доказування своєї позиції по суті спору та спростування позовних вимог, натомість, зводяться до затягування судового процесу та початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст.137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд враховує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів.

Даючи оцінку в сукупності обставинам розгляду даної справи та доказам, наданим позивачем на підтвердження заявлених вимог про забезпечення позову, враховуючи завдання господарського судочинства та забезпечуючи гарантування особі, яка звернулася за захистом свого права, ефективність такого захисту, задля попередження потенційних труднощів при виконанні рішення суду в даній справі, якщо таке буде прийняте на користь позивача, суд вважає наявними підстави для вжиття заходів забезпечення позову. Зазначені позивачем обставини та подані докази є достатніми для підтвердження обгрунтованої можливості ухилення відповідача від виконання судового рішення, якщо таке буде прийнято на користь позивача.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що вимоги заявника про накладення арешту на все майно, що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, задоволенню в повному обсязі не підлягають. Так, арештом є накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. На думку суду, накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_2, є неспівмірним із заявленими у справі позовними вимогами, а також може мати негативні наслідки для інших осіб, які можуть володіти певними правами щодо, зокрема, нерухомого майна відповідача, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Відтак, з метою забезпечення здійснення ефективного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, враховуючи надані заявником докази, видається доцільним задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову у спосіб заборони відповідачу відчужувати належне йому майно, а саме об'єкт житлової нерухомості, загальна площа 54,7 кв.м., житлова площа 31,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (РНОНМ НОМЕР_2), відомості щодо якого досліджені судом вище та підтверджені документально.

Щодо вимоги про накладення арешту на грошові кошти, що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, в межах ціни позову - 414 094,56 грн., то таку вимогу суд вважає обгрунтованоюю. Суд звертає увагу, що відсутні докази можливого порушення прав інших осіб шляхом вжиття відповідного заходу забезпечення позову, такий не стосується прав та інтересів осіб, відмінних від тих, що є учасниками даної справи. Накладення арешту на грошові кошти відповідача є пов'язаним та співвідносним із предметом позовної вимоги. Наведені способи вжиття заходів забезпечення спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Позивачем при поданні заяви про вжиття заходів забезпечення позову зазначено про відсутність, на його думку, підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення. Так, ст.141 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Із вказаного положення вбачається, що вказана норма не є імперативною, тому заходи зустрічного забезпечення позову вживаються на розсуд суду. Враховуючи предмет даного позову, співставляючи його з вжитими заходами забезпечення позову, суд не вбачає підстав для вжиття зустрічного забезпечення. Разом з тим, суд звертає увагу, що ст.141 ГПК України передбачено також можливість подання клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області

ухвалив:

1. Заяву Приватного підприємства «Компанія «Інтер-Трейд» (вх.№3198/18 від 03.12.2018 року) про забезпечення позову у справі № 914/1359/18 задовольнити частково.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_3) відчужувати належне їй майно, а саме об'єкт житлової нерухомості, загальна площа 54,7 кв.м., житлова площа 31,7 кв.м. (опис: житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», тамбур літ. «а1», сарай літ. «Б», «Г», погріб з шиєю літ. «В», убиральня літ. «Д», киниця №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (РНОНМ НОМЕР_2).

3. У задоволенні решти вимог заяви щодо накладення арешту все майно, що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, відмовити.

4. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_3), в межах суми позову - 414 094,56 грн.

5. Стягувач: Приватне підприємство «Компанія «Інтер-Трейд» (79017, Львівська обл., місто Львів, вулиця Кримська, будинок 28, код ЄДР 37030093).

6. Боржник: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, код ЄДР НОМЕР_1).

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

8. Ухвала може бути пред'явлена до примусового виконання протягом трьох років з 06.12.2018 року.

9. Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

10. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи в порядку, передбаченому ст.145 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Матвіїв Р.І.