ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року, м. Херсон, справа № 923/912/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом прокурора-керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі:

позивача Управління комунальної власності Херсонської міської ради

до фізичної особи- підприємця Голобородька Олега Володимировича

про стягнення 43 565,85 грн, розірвання договору оренди та зобов'язання повернути орендоване майно,

за участю:

секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

представників:

прокуратури - Федоренко О.Б.,

позивача - Ващук О.В.,

відповідача - не з'явився,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази прокурора

23.10.2018 прокурор-керівник Херсонської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі позивача - Управління комунальної власності Херсонської міської ради, з вимогами, спрямованими до фізичної особи-підприємця Голобородька Олега Володимировича, про:

1) стягнення 43 565,85 грн, з яких 40 183,25 грн основної заборгованості та 3 382,60 грн пені, нарахованих у зв'язку з невиконанням зобов'язання за договором оренди № 475-26-065 від 30.11.2006 щодо своєчасної сплати орендної плати,

2) розірвання договору оренди № 475-26-065 від 30.11.2006,

3) зобов'язання повернути за актом приймання-передачі нежитлове приміщення актового залу одноповерхової будівлі гуртожитку загальною площею 173,9 кв м, яке розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Карла Маркса 4 / вул. Петренка 12.

За твердженнями прокурора, позовна заява вжита як захід прокурорського реагування та направлена на захист економічних інтересів держави в особі Управління комунальної власності Херсонської міської ради, оскільки внаслідок невиконання відповідачем умов договору щодо внесення орендної плати завдаються збитки територіальній громаді м. Херсона, уповноваженим представником якої у спірних правовідносинах є вказане Управління.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор вказав, що:

- 30.11.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області та фізичною особою - підприємцем Голобородько О.В. був укладений договір оренди нежитлового приміщення актового залу одноповерхової будівлі гуртожитку загальною площею 173,9 кв м, яке розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Карла Маркса 4 / вул. Петренка 12; за умовами якого відповідач на умовах оренди отримав вказане приміщення у користування та зобов'язався сплачувати щомісячно орендну плату. У подальшому додатковою угодою № 8 від 26.06.2015 орендодавець був замінений на іншу особу - Управління комунальної власності Херсонської міської ради, у зв'язку з чим фактично договірні відносини на даний час існують між вказаним Управлінням та фізичною особою - підприємцем Голобородько О.В.,

- не дивлячись на умови договору відповідач власних обов'язків зі сплати орендної плати у період з 25.06.2017 по 01.10.2018 не виконав, у зв'язку з чим заборгував 40 183,25 грн орендної плати та 3 382,60 грн нарахованої йому пені,

- несплата відповідачем протягом трьох місяців орендної плати є підставою для дострокового розірвання договору та зобов'язання його повернути орендоване майно орендодавцю.

З метою підтвердження заявлених вимог, прокурор разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- договір оренди № 475-26-065 від 30.11.2006,

- додаткову угоду № 1 від 16.04.2007,

- додатковий договір № 2 від 12.11.2007,

- додатковий договір № 3 від 20.10.2008,

- додатковий договір № 4 від 29.08.2011,

- додатковий договір № 5 від 01.10.2013,

- додатковий договір № 6 від 28.07.2014,

- додатковий договір № 7 від 25.02.2015,

- додатковий договір № 8 від 26.06.2015,

- розрахунок боргу,

- акт приймання-передачі від 30.11.2006,

- звіт про незалежну оцінку від 08.10.2018,

Під час судового розгляду справи прокурор підтвердив власну позицію та просив позовні вимоги задовольнити.

Дії, аргументи та докази позивача

Позивач власних пояснень відносно заявленого у його інтересах позову не надав, проте його представник у судовому засіданні підтвердив позовні вимоги прокурора.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 25.10.2018 відкрите провадження у справі за правилами загального провадження. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (23.11.2018) надати відзив на позов, а прокурору строк (26.11.2018) для надання відповіді на відзив. У свою чергу, відповідач відзиву на позов не подав та у судові засідання свого представника не направив, хоча належним чином був повідомлений про відкриття провадження у справі та розгляд справи по суті шляхом направлення ухвал з повідомленням про вручення за адресою його державної реєстрації. Разом з тим суд зазначає, що ухвали суду повернулися без вручення з відміткою пошти про закінчення встановленого строку зберігання.

Безпосередньо підготовче провадження проведене у судовому засіданні, яке відбулося 27.11.2018, а розгляд справи по суті 18.12.2018.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що прокурором дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами та прокурором не заявлено жодних процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

30.11.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області, виступаючим у якості орендодавця, та фізичною особою - підприємцем Голобородько О.В., як орендарем, був укладений договір № 475-26-065 оренди державного майна щодо передачі в оренду нежитлового приміщення актового залу одноповерхової будівлі гуртожитку загальною площею 173,9 кв м, яке розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Карла Маркса 4 / вул. Петренка 12.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного спору, є наступні:

- «орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне майно - нежитлове вбудоване приміщення актового залу в одноповерховій будівлі гуртожитку загальною площею 173,9 кв м, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ «Херсонський консервний завод дитячого харчування ім. 8 Березня» та розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Карла Маркса 4 / вул. Петренка 12» (пункт 1.1.),

- «орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 із змінами і доповненнями і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку жовтень 2006 року 461,30 грн» (пункт 3.1.),

- «розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць» (пункт 3.1.2.),

- «орендна плата перераховується орендарем до державного бюджету на відповідний рахунок управління державного казначейства у розмірі 100% щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступаючого за звітним місяцем з урахуванням щомісячного індексу інфляції» (пункт 3.1.3.).

На виконання умов договору між вказаними особами 30.11.2006 складений акт приймання-передачі, за змістом якого відповідачу передане обумовлене приміщення в оренду.

Поряд з цим, протягом 2007 - 2015 років сторонами договору вносилися зміни та доповнення до вказаного основного договору, зокрема, додатковими угодами № 2 від 12.11.2007, № 3 від 20.10.2008, № 4 від 29.08.2011, № 5 від 01.10.2013, № 6 від 28.07.2014, № 7 від 25.02.2015 та № 8 від 26.06.2015. Так, додатковою угодою № 6 від 28.07.2014 договір оренди був викладений у новій редакції, у тому числі за пунктом 10.1. «договір укладений строком на 2 роки та 11 місяців, що діє з 01.08.2014 до 01.07.2017 включно», а за пунктом 10.4. «у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну інших умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором; зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору».

26.06.2015 між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради та фізичною особою - підприємцем Голобородько О.В. був укладений додатковий договір № 8 до основного договору, за змістом якого змінено орендодавця, а також встановлено, що:

- «орендна плата визначається відповідно до Положення про розрахунок та порядок використання плати за оренду об'єктів комунальної власності міської територіальної громади, затвердженого рішенням міської ради 28.12.2011 № 499 і становить 15 709,17 грн без врахування ПДВ за рік» (пункту 3.1.),

- «орендна плата становить 1 309,10 грн за базовий місяць оренди (березень 2015) згідно з рішенням міської ради від 28.12.2011 № 499 перераховується орендарем управлінню комунальної власності … не пізніше 25 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції і податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства» (пункт 3.2.),

- «орендна плата перерахована несвоєчасно або в не повному обсязі, стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі 2-ох облікових ставок НБУ від суми заборгованості за весь час прострочення платежу» (пункт 3.4.),

- «договір може бути розірвано за вимогу орендодавця … у випадку не здійснення оплати за оренду протягом трьох місяців …» (пункт 10.7.),

- «у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю …» (пункт 10.10.),

- «майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання орендодавцем та орендарем акта приймання-передавання», «обов'язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря» (пункт 10.11.).

Як слідує з розрахунку, наданого прокурором, відповідач умови договору виконував несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв'язку з чим у період з 01.07.2017 по 01.10.2018 утворилася заборгованість у розмірі 40 183,25 грн.

Через несвоєчасне виконання договірних відносин позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 3 382,60 грн за період несплати за кожним з місячних платежів.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Щодо прокурорського представництва інтересів держави

Положеннями статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

За змістом частини 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» «представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом».

Відповідно до частини 3 статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 3 статті 4 ГПК України встановлено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно частини 4 статті 53 того ж Кодексу прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 наголосив, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, прокурор, здійснюючи представництво інтересів держави, з метою захисту її економічних інтересів, які полягають у контролі за недопущенням завдання збитків територіальній громаді м. Херсона унаслідок несплати орендної плати, правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з такої плати.

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов'язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов'язань (майново-господарських зобов'язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір оренди майна.

Так, за статтею 283 ГК України: «За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності» (частина 1); «У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ)» (частина 2); «Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання» (частина 3).

Поряд з цим у відповідності до статті 286 того ж Кодексу орендар сплачує орендодавцеві незалежно від наслідків своєї господарської діяльності орендну плату, яка є фіксованим платежем та встановлюється сторонами у грошовій формі.

Зі змісту приписів статті 1, частини другої статті 9, частини другої статті 759, частини третьої статті 760 ЦК України та частини другої статті 4, частини шостої статті 283 ГК України випливає, що Цивільним кодексом України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб'єктами господарювання і пов'язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені Господарським кодексом України. Отже, якщо останній не містить таких особливостей, то застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Так, за приписами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Разом з тим, враховуючи, що орендоване майно є комунальним майном, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Зокрема, відповідно до частини 1 статті 2 «орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності».

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що орендар зобов'язаний сплатити орендодавцеві оренду плату у встановлений строк, а безпосередньо між сторонами такого правочину виникають правовідносини оренди (найму).

Щодо строку дії договору

За змістом частини 7 статті 180 ГК України «строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору», а «закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору».

Поряд з цим, відповідно до статті 631 ЦК України «строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору».

За змістом частини 1 статті 763, частини 1 статті 764, частини 1 статті 777 ЦК України «договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється».

Згідно із статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Відповідно до наведеної норми договір може бути пролонгованим, тобто продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором та укладеним на новий строк, користуючись переважним правом перед іншими особами на укладення цього договору.

Таким чином, договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, на тих самих умовах, що були передбачені договором, при цьому для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Отже укладений між позивачем та відповідачем договір оренди є пролонгованим без внесення змін до нього, оскільки жодна із сторін не висловила заперечень щодо його дії.

Щодо заборгованості з орендної плати

Як зазначено вище відповідач за договором оренди зобов'язаний сплачувати щомісячну оренду плату до 25 числа поточного місяця.

Зокрема, як слідує з розрахунку заборгованості з орендної плати відповідач станом на 01.10.2018 має заборгованість у сумі 40 183,25 грн.

Статтею 193 ГК України встановлено, що «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

Отже, протягом строку дії договору відповідачем допущено порушення статті 193 ГК України, оскільки він не сплатив 40 183,25 грн у встановлений строк та прострочив виконання зобов'язання на цю суму.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов'язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявленої до стягнення суми пені у розмірі 3 382,60 грн, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов'язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 551 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов'язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов'язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов'язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, в пункті 3.4. договору сторони встановили можливість застосування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості зі сплати орендної плати за весь період прострочення платежу.

Отже, нарахування пені у сумі 3 382,60 грн за період несплати за кожним з місячних платежів є правомірним.

Щодо розірвання договору

За змістом частини 3 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»: «Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України».

Поряд з цим, частиною 3 статті 291 ГК України встановлено, що: «Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу», а за частиною 4 цієї ж статті «правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України».

У свою чергу, частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що «договір може бути … розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом».

Зокрема, у пункті 10.7. договору сторонами обумовлена можливість розірвання договору у випадку несплати орендної плати протягом трьох місяців.

Отже, на підставі вказаних обставин та правових положень укладений між сторонами договір оренди підлягає розірванню на вимогу орендодавця, оскільки відповідачем не вносилася плата більше ніж протягом трьох місяців.

Щодо зобов'язання з повернення майна

Так, за частиною 1 статті 785 ЦК України «у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі».

Аналогічна норма міститься в частині 1 статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», за якою «у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди …».

З огляду на вказані правові положення та умови договору суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний повернути орендоване майно орендодавцю за актом приймання-передачі.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, обставин справи та вказаних правових положень, суд вважає, що:

- відповідач допустив порушення умов договору оренди в частині сплати орендної плати у період з 25.06.2017 по 01.10.2018, у зв'язку з чим повинен сплатити 40 183,25 грн основної заборгованості та 3 382,60 грн пені,

- допущене порушення щодо сплати орендної плати відбулося у період більший ніж три місяці, а тому ця обставина є підставою для дострокового розірвання договору оренди,

- розірвання договору є підставою для повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.

З огляду на зроблені висновки позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати прокурора, які здійснені Прокуратурою Херсонської області, на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 1510 від 16.10.2018 у сумі 5286 грн, які у відповідності до приписів частини 2 статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України ,

у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Розірвати договір оренди № 475-26-065 від 30.11.2006.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Голобородька Олега Володимировича (73000 АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності Херсонської міської ради (73000 м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 37; ідентифікаційний код 37465469) - 40 183,25 грн основної заборгованості та 3 382,60 грн пені.

4. Зобов'язати фізичну особу-підприємця Голобородька Олега Володимировича (73000 АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) повернути Управлінню комунальної власності Херсонської міської ради (73000 м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 37; ідентифікаційний код 37465469) за актом приймання-передачі нежитлове приміщення актового залу одноповерхової будівлі гуртожитку загальною площею 173,9 кв м, яке розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Карла Маркса 4 / вул. Петренка 12.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця Голобородька Олега Володимировича (73000 АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Прокуратури Херсонської області (73000 м. Херсон, вул. Михайлівська, буд. 33; ідентифікаційний номер 04851120) - 5286 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене - 19.12.2018

Суддя М.К. Закурін