ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018

м. Дніпро

Справа № 904/4071/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панна С.П. за участю секретаря судового засідання Батова Р.Р., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської Ради, м Дніпро

про стягнення 2 729 270,15 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача: Пац В.О. - представник дов. №14-84 від. 14.04.2017р.

від відповідача: Братусь А.В. - представник дов. №3 від 02.01.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 300 142,55 грн. річних, 511 639,46 грн. інфляції, 1 917 488,14 грн. пені за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором постачання природного газу № 1808/1617-БО-4 від 27.10.2016р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 1808/1617-БО-4 від 27.10.2016р. в частині несвоєчасної оплати за поставку природного газу.

Ухвалою суду від 12.09.2018 відкрито загальне провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 10.10.2018.

03.10.2018р. відповідач надав відзив на позовну заяву в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та просить в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відмовити та зменшити розмір пені за неналежне виконання грошового зобов'язання на 70%, посилаючись на те, що: - єдиною умовою списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, є набрання чинності Закону України № 1730-У111; - на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, а саме до 30.11.2016р., неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом; - КП "Теплоенерго" є учасником процедури врегулювання заборгованості в розумінні закону та 8 вересня 2017 року було включено до реєстру теплопостачальних організацій, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості; - відповідно до контррозрахунку пені з урахуванням імперативних положень Закону №1730, розмір пені становить 1 885 825 грн. 55 коп.; - несвоєчасне виконання зобов'язань перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є незалежні від підприємства обставини, які ставлять відповідача у складне фінансове становище.

Ухвалою суду від 10.10.2018 розгляд підготовчого засідання відкладено до 23.10.2018

Позивач, 17.10.2018 подав до господарського суду відповідь на відзив. В якій проти розміру зменшення пені заперечує. При цьому посилається на те, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на нього державою обов'язків, погіршує його фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

22.10.2018 від відповідача до господарського суду надійшло заперечення на відповідь на відзив. У своїх запереченнях відповідача посилається на невірне нарахування позивачем інфляційних втрат. А також просить зменшити розмір пені з посиланням на ч.2 ст. 233 ГК України.

Ухвалою суду від 23.10.2018 розгляд підготовчого засідання відкладено до 07.11.2018.

У зв’язку з перебуванням судді Панни С.П. на лікарняному з 02.11.18р.,судове засідання по справі №904/4071/18 призначене на 07.11.18р. об 09:45 год. не відбулось.

Ухвалою суду від 09.11.2018 розгляд справи призначено на 20.11.2018.

У судовому засіданні оголошено перерву до 03.12.2018.

Ухвалою суду від 03.12.2018 закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні на 10.12.2018.

В порядку статті 240 ГПК України, у судовому засіданні 10.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради було укладено договір постачання природного газу за №1808/1617-БО/4 від 27.10.2016р., відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору; природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п.1.1., 1.2.).

Згідно п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 27640,0 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку передбаченого договором.

Відповідно до п. 3.1. договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Пунктом 3.4. договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

У пункті 5.5. договору сторони погодили, що загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п'ять років. (п. 10.3 Договору).

Розділом 12 договору передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2016р. до 31 березня 2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 166 045 276,54грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2016 року на суму 13 618 402,46грн.; від 30 листопада 2016 року на суму 46 323 141,74 грн.; від 31 грудня 2016 року на суму 44 000 719,94 грн., від 31 січня 2017 року на суму 34 310 192,80 грн., від 28 лютого 2017 року на суму 27 792 819,60грн.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк визначений договором, у зв'язку з чим позивач нарахував до сплати відповідачу пеню у розмірі 1 917 488,14 грн., 3% річних у розмірі 300 142,55 грн. та інфляційних втрат у розмірі 511 639,46 грн., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Сторони є суб’єктами господарювання, тому згідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 Господарського кодексу України, до прав і обов’язків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору є господарськими зобов’язаннями, і мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов’язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вимоги ст.ст. 4, 16, 258, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220, 224-226 та 230 Господарського кодексу України передбачають, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб’єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов’язку в натурі, відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій.

Між тим, 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р. № 1730-VIII (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаеморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачена підстава для звільнення теплогенеруючої організації від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, зокрема за несвоєчасну оплату природного газу, використаного для виробництва теплової енергії.

Приписи ч.3 ст.7 Закону є нормою прямої дії, які не ставлять право ненарахування/списання неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, у тому числі в залежність від включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості, окрім умови щодо погашення боржником - теплогенеруючим підприємством заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" окремо урегульовано списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення; крім того, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом

Отже, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Відповідно виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до реєстру, оскільки за змістом Закону до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за поставлений природний газ станом на 30.11.2016 залишилася непогашеною у розмірі 10 133 678,86 грн., а станом на 01.12.2016 є непогашеною в сумі 8 307 039,18 грн. Отже, заборгованість за поставлений природний газ, яка залишилася несплаченою станом на 30.11.2016 підпадає під дії Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

Тому, на момент звернення до суду з даним позовом (10.09.2018) у позивача були відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені у розмірі 31662,59 грн., та 3% річних в розмірі 4523,23 грн. за період з 26.11.2016р. по 30.11.2016р.

Отже, частиною 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природній газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Позивач заявив до стягнення суми пені в розмірі 1 917 488 грн. 14 коп. (за період з 26.11.2016 по 31.05.2017), 3% річних в розмірі 300 142 грн. 55 коп. (за період з 26.11.2016 по 31.05.2017) та інфляційних втрат в розмірі 511 639 грн. 46 коп. (за період з 28.02.2017 по 30.06.2017).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунків, суд встановив, що при здійсненні нарахування пені та 3% річних, позивачем невірно обраний початок періоду прострочення. за розрахунком суду, сума пені, яка підлягає стягненню становить 1 885 818 грн. 55 коп. (за період з 01.12.2016 по 31.05.2017) та 3% річних (за період з 01.12.2016 по 31.05.2017) складає - 295619 грн. 32 коп.

Щодо нарахування втрат від інфляції слід зазначити про таке.

Порядок нарахування інфляції передбачений Листом Верховного суду України від 03.04.97 № 62-97 «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Відповідно до даного листа, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Відповідно п.3.2 Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 року розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 И62-97р.

Таким чином, при розрахунку інфляційних втрат має застосовуватись сукупний індекс інфляції, помноженої на суму боргу, що відповідає як методиці, викладеній у Листі Верховного суду України від 03.04.97 № 62-97, так і роз'ясненням, викладеним у постанові пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 року.

При здійсненні перевірки розрахунку інфляційних втрат, суд невідповідностей не виявив. Тому, посилання відповідача на невірний розрахунок інфляційних втрат позивачем є необґрунтованим.

Щодо клопотання про зменшення розміру пені слід зазначити наступне.

Згідно статей 230, 231 Господарського процесуального кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Приймаючи рішення про зменшення пені господарський суд врахував, що нарахування останньої є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка не може перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (частина 1 статті 233 Господарського кодексу України). Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Позивач проти клопотання відповідача заперечує та зазначає, що на час розгляду справи відповідачем сплачено приблизно 3/5 боргу, а прострочення триває більше ніж півроку.

Крім того, відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року дебіторська заборгованість становила 58988 тис. грн., яка має тенденцію до зростання. Торгова кредиторська заборгованість у 2017 році становила 8137тис.грн., відстрочені податкові зобов'язання складають 67304тис.грн. Розмір короткострокових позик складає 44579тис.грн., довгострокових - 14736тис.грн.

Наведене, на думку позивача, свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017 - 2018 років.

Суд проаналізував наступні обставини:

- ступінь виконання зобов'язання, а саме повне виконання взятих на себе зобов'язань за укладеним між сторонами договором;

- незначне прострочення виконання зобов'язання, а саме більша частина прострочених відповідачем платежів має кількість днів прострочки від 1 до 3, що не могло призвести до значного порушення прав позивача;

- відповідач є підприємством, яке здійснює надання послуг з теплопостачання, зокрема населенню, а заборгованість відповідача зумовлена, зокрема, невчасними розрахунками споживачів за надані послуги з теплопостачанння;

- позивач не обґрунтував факту завдання йому значних збитків через порушення відповідачем зобов'язань за договором.

Господарський суд прийняв до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов'язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов'язання, відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків та те, що відповідач в повному обсязі розрахувався за поставлений позивачем газ.

Враховуючи приписи статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України, а також встановлені судом обставини справи, а саме сплату основного боргу у повному обсязі та стратегічне значення підприємства відповідача, надання обов'язкових послуг з централізованого опалення, господарський суд вважає обґрунтованим зменшення розміру пені на 50%, а саме до 942 912,77 грн.

На час розгляду справи доказів сплати нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат суду не надано.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково, з яких: 942 912,77 грн. - пені, 295 619,32 грн. -3% річних, 511 639,46грн. – інфляційних втрат.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції» звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Ст.13 ГПК України зазначає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Суд відповідно до статті 237 ГПК України під час розгляду справи з'ясував чи мали місце обставини (факти) якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до п. 4.3 постанови пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод»,ст.ст.55,124,129 Конституції України, ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 37, ідентифікаційний код 32688148) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 942 912,77 грн. - пені, 295 619,32 грн. – 3% річних, 511 639, 46 грн. – інфляційних втрат, судовий збір в сумі 40 396,26 грн., про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного тексту судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 20.12.2018

Суддя С.П. Панна