ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Справа № 915/1132/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

без виклику сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, 01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6,

до відповідача: Квартирно – експлуатаційного відділу м.Миколаїв, 54056, м.Миколаїв, пр.Миру, 62А

про: стягнення заборгованості у розмірі 4 414,57 грн., з якої: 4 123,85 грн. - пеня, 290,72 грн. -3% річних -

16.10.2018 Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №14/4-1194 від 31.08.2018, в якій просить суд стягнути з Квартирно – експлуатаційного відділу м.Миколаїв заборгованості у розмірі 4 414,57 грн., з якої: 4 123,85 грн. - пеня, 290,72 грн. - 3% річних.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов’язання у строк визначений договором №53/16-ТЕ(т)-22 від 08.02.2016, чим порушив умови господарського зобов’язання, зокрема, вимоги п.6.1 вказаного договору.

Також, Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” в позовній заяві просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Запропоновано відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали, подати суду заяву у відповідності до ч.4 ст.176 ГПК України. Запропоновано відповідачу, в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів на адресу позивача. Запропоновано позивачу, в 5-денний строк від дня отримання відзиву на позов, надати суду відповідь на відзив, оформлену згідно вимог ст.166 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Запропоновано відповідачу подати до суду заперечення на відповідь на відзив, які мають відповідати вимогам ст.167 ГПК України, протягом 5 днів з дня одержання відповіді на відзив.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 19.10.2018 у справі №915/1132/18 отримано відповідачем 24.10.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №541. Відповідач заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надав.

28.11.2018 відповідач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що відповідно до п. 3.5 Договору, споживач повинен не пізніше 5-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу, надати постачальнику підписані та скріплені печаткою два примірники акту приймання – передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги споживання в розрахунковому місяці, а постачальник в свою чергу зобов’язується до 8-го числа повернути один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником постачальника. При цьому, акт приймання – передачі природного газу від 29.02.2016, що міститься в КЕВ м.Миколаїв, надійшов на адресу споживача лише 25.03.2016, про що міститься відмітка органу діловодства за вхідним №1119, та був зареєстрований органами державної казначейської служби 29.03.2016. Таким чином, позивачем при нарахуванні штрафних санкцій не враховано факт того, що прострочення виконання зобов’язань відповідачем за лютий 2016 року мало місце внаслідок порушення умов договору саме з боку постачальника, оскільки внаслідок несвоєчасного надання акту приймання – передачі, який є підставою для сплати, КЕВ м.Миколаїв фактично був позбавлений можливості вчасно виконати зобов’язання за Договором. Також, відповідач посилається на норми законодавства щодо зменшення пені.

Суддя Семенчук Н.О. у період з 18.12.2018 по 20.12.2018 включно перебувала у відрядженні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

08 лютого 2016 року між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (далі – постачальник) та Квартирно – експлуатаційним відділом м.Миколаїв (далі – споживач) було укладено договір постачання у природного газу №53/16-ТЕ(Т)-22 (далі – Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов’язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору). Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2 Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п.12 Договору сторони передбачили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 лютого 2016 року і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Приписами ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, на виконання вимог Договору позивач протягом лютого – березня 2016 року поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 192 298,32 грн., що підтверджується актами приймання – передачі природного газу:

-          Акт приймання – передачі природного газу у лютому 2016 року на суму

149 565,36 грн.;

-          Акт приймання – передачі природного газу у березні 2016 року на суму

42 732,96 грн.

Вказаний товар був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженої особи на вказаних актах та засвідчені печаткою відповідача.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач всупереч умовам договору розрахувався за спожитий природний газ не своєчасно, що і зумовило звернення позивача до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України обумовлено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, задоволенню інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання споживачем умов п.6.1 цього Договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 умов цього договору він зобов’язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У відповідності до п.10.3 Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п’ять) років.

За неналежне виконання вимог Договору в частині своєчасної оплати вартості отриманого газу позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в загальній сумі 4 123,85 грн. нараховану:

-          по зобов’язанню лютого 2016 року – пеня нарахованана за період з

15.03.2016 по 30.03.2016 в розмірі 2 876,89 грн.;

-          по зобов’язанню березня 2016 року – пеня нарахованана за період з

15.04.2016 по 11.05.2016 в розмірі 1246,96 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 290,72 грн. нарахованих по:

-          зобов’язанню лютого 2016 року – 3% річних нараховані за період з

15.03.2016 по 30.03.2016 в розмірі 196,15 грн.;

-          зобов’язанню березня 2016 року – 3% річних нараховані за період з

15.04.2016 по 11.05.2016 в розмірі 94,57 грн.

Пунктом 1 ст.216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідач у наданому відзиві з посиланням на п.3.5 Договору зазначає, що позивачем при нарахуванні штрафних санкцій не враховано факт того, що прострочення виконання зобов’язань відповідачем за лютий 2016 року мало місце внаслідок порушення умов Договору саме з боку постачальника, оскільки внаслідок несвоєчасного надання ним акту приймання – передачі, який є підставою для сплати, відповідач фактично був позбавлений можливості вчасно виконати зобов’язання за договором.

У відповідності до п. 3.5 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов’язується надати постачальнику:

-          завірену копію акта про фактичний обсяг розподіленого/про

траспортованого за цим договором природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРИ/ГТС; у разі надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого/протранспортованого природного газу, споживач надає детальну розбивку газу за категоріями (в тому числі за цим договором) за власним підписом;

-          підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта

приймання – передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяця, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У випадку ненадання або несвоєчасного надання споживачем акту приймання – передачі природного газу обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС.

У випадку відмови споживача від підписання акта приймання – передачі природного газу розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов договору або в порядку, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей, обсяги використання встановлюються відповідно доданих оператора ГРМ/ГТС.

Як вбачається з матеріалів справи, Акт приймання-передачі природного газу від 29.02.2016 (який є підставою для остаточних розрахунків між сторонами) був повернутий споживачу 25.03.2016, про що свідчить відмітка органу діловодства за №1119 та зареєстрований органами Державної казначейської служби 29.03.2016.

Ураховуючи викладене, позивачем порушено строки щодо повернення споживачу одного примірника оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником, що є підставою для остаточного розрахунку між сторонами.

Суд дійшов висновку, що бездіяльність позивача частково призвела до прострочення зобов'язання з оплати товару відповідачем.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем доказів в підтвердження дотримання ним вимог п.3.5 Договору щодо повернення споживачу акту за лютий 2016 року у строки визначені Договором до суду не надано.

Згідно зі ст.616 Цивільного кодексу України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави в розумінні ст.616 Цивільного кодексу України для зменшення заявленої до стягнення пені по зобов’язанню лютого 2016 року до 899,03 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 2 145,99 грн. (899,03 грн. + 1 246,96 грн.).

Перевіривши розрахунок 3 % річних, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування 3 % річних арифметично правильно, відповідно до вимог чинного законодавства. Детальний розрахунок розміру 3% річних наявний в матеріалах справи. Враховуючи вищевикладене, вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 290,72 грн. є обґрунтованими, підставними та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір у сумі 969,10 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись п.13 ст. 8,, ст.ст. 73, 74, 76-79, 86,91, 123, 129, 232, 238, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно – експлуатаційного відділу м.Миколаїв (54056, м.Миколаїв, пр.Миру, 62А, ) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) 2 145,99 грн. пені, 290,72 грн. - 3% річних, 969,10 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI “Перехідні положення” ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2018.

Суддя Н.О. Семенчук