ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 року м.Дніпро Справа № 904/7876/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Вечірка І.О., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 (повний текст рішення складено 30.03.2018, суддя Мельниченко І.Ф.) у справі

за первісним позовом Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпровської міської ради, м.Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича, м.Дніпро

про стягнення 101 199, 63 грн. заборгованості за теплову енергію

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича, м.Дніпро

до комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпровської міської ради, м.Дніпро

про визнання недійсним договору № 615-т про відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011 р. та додаткової угоди № 1 від 21.02.2013р. до нього, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича про стягнення 96737,92 грн., що складають суму заборгованості за договором № 615-т про відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011, 1 160,53 грн. - пені, 3 071, 16 грн. - інфляції грошових коштів, 230,02 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №615-т про відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011 в частині здійснення своєчасних розрахунків за поставлену теплову енергію.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.09.2017, позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2017 скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2017, справу передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи Фізичною особою-підприємцем Забашта Д.А. подано зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору № 615-т про відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011 та додаткової угоди № 1 від 21.02.2013.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що спірний договір суперечить закону, оскільки існують вимоги чинного законодавства, якими передбачено в багатоквартирних будинках використовувати теплову енергію не на підставі договору її відпуску для потреб опалення (тобто купівлі-продажу), а на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у даній справі стягнуто з Фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича на користь Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" 96 737,92 грн. основного боргу, 3 071,16 грн. інфляції, 230,02 грн. річних, 1160,53 грн. пені, 1 517,99 грн. судового збору. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано посиланням на несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за договором №615-т про відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011 щодо оплати отриманих послуг у повному обсязі.

Зміст оспорюваного договору не суперечить вимогам чинного законодавства, в ньому сторонами погоджені усі істотні умови, визначені законом для договорів даного типу, а саме: предмет договору, ціна, права та обов'язки, порядок обліку теплової енергії та сплати за спожиту теплову енергію, строки виконання зобов'язань.

Фізичною особою-підприємцем Забаштою Д.А. подано апеляційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ФОП Забашта Д.А. про визнання недійсним договору №615-т від 09.12.2011 про відпуск теплової енергії для потреб опалення та додаткової угоди №1 до нього від 21.02.2013, а у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" відмовити повністю.

Скаржник зазначає, що суд не дослідив в повній мірі доводи ФОП Забашта Д.А. про фактичне припинення ним орендних відносин ще в квітні 2013 року, а також яким чином укладалась додаткова угода № 1 від 21.02.2013 до договору №615 від 09.12.2011 про відпуск теплової енергії для потреб опалення

Судом не враховано ту обставину, що договір № 615 від 09.12.2011 та додаткова угода до нього № 1 від 21.02.2013 була направлена ФОП Забашта Д.А. та підписана сторонами із порушенням процедури укладання договорів та без узгодженості та прозорості, щодо розрахунків, викладених в розділі 5 договору.

На думку апелянта, суд не розібрався в правовій природі укладеного сторонами договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення та в самому понятті "споживач", а також яким Законом потрібно було керуватися сторонам при укладенні вище зазначеного договору: Законом України "Про теплопостачання" чи Законом України "Про надання житлово-комунальних послуг".

Господарський суд помилково вважає, що договори про надання житлово-комунальних послуг теплопостачальні підприємства повинні укладати лише з населенням, а фізичні особи-підприємці, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у них підприємницької діяльності, укладають із теплопостачальними організаціями виключно договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для "інших споживачів".

Оскільки ФОП Забашта Д.А. орендував спірні нежитлові приміщення з 01.03.2013 по 22.04.2013, то відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" він в цей період був споживачем житлово-комунальних послуг, перелік яких залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (ч.2 ст.16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Таким чином, у даному випадку підлягають застосуванню Закон України "Про житлово-комунальні послуги" та Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, а не помилково застосовані судом Закон України "Про теплопостачання" та Правила користування тепловою енергією № 1198 від 03.10.2017.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

12.12.2018 позивач не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

12.12.2018 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

09.12.2011 між Комунальним підприємство "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" ДМР (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Забаштою Дмитром Анатолійовичем (споживач) укладений договір №615-т на відпуск теплової енергії для потреб опалення, відповідно до п. 1.1 якого постачальник згідно СніП 2.04.07-86 "Теплові мережі" здійснює відпуск теплової енергії для потреб центрального опалення, по об'єкту, розташованому за адресою: пр.Кірова, 119.

Відповідно до п.2.1 договору нарахування оплати за теплову енергію здійснюється постачальником на підставі тарифів, затверджених місцевими органами самоврядування: дата затвердження та номер рішення - №2212 від 10.09.2009; тариф на 1 Гкал теплової енергії - 666 грн. 49 коп.

Інформація про зміну тарифів доводиться до відома споживача письмово протягом одного місяця з дня затвердження нових тарифів або через засоби масової інформації (п. 2.2 договору).

Цей договір укладено на строк з 09.12.2011 по 31.12.2012. Строк дії договору автоматично вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін не висловить бажання розірвати його, повідомивши у письмовому вигляді не пізніше місяця до закінчення строку дії договору (п.9.1 договору).

Пунктом 3.2 договору споживача зобов'язано, зокрема, своєчасно повідомляти постачальника про зміну місцезнаходження, банківських реквізитів, форми власності, ліквідацію або реорганізацію, інших показників, які впливають на кількість енергії, що споживається (п. 3.2.12), а також здійснити повний розрахунок за спожиту теплову енергію, передбачену цим договором у випадку продажу приміщення іншому власнику; розірвання договору оренди; реорганізації, ліквідації підприємства (у тому числі шляхом банкрутства); встановлення автономного опалення; відчуження будь-яким шляхом займаного приміщення (п. 3.2.13).

26.02.2013 відповідач звернувся до позивача із заявою від 21.02.2013, в якій просив постачальника теплової енергії внести зміни до договору на відпуск теплової енергії № 615 від 09.12.2011, у зв'язку з закінченням дії договору оренди за адресою: пр.Кірова, 119 та укладенням нового договору оренди за адресою: пр.Кірова, 137 для приміщення, що використовується під магазин меблів "Інтерстиль", а також просив надавати йому рахунки за адресою об'єкту.

21.02.2013 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою сторони у п. 1 дійшли згоди про наступне: на підставі акту прийому-передачі нежитлового майна від 01.02.2013 до договору приєднати нежитлове приміщення №67 поз. 1-8 (238,5 кв.м) по пр.Кірова, 137 та акту повернення нежитлового приміщення №1 від 12.02.2013 з договору - виключити нежитлові приміщення №65 частина поз. 1 (173,83 кв.м), поз. 4-11 (73,6 кв.м) та №68 частина поз. 1-18 (підвал - 229,7 кв.м) по пр. Кірова, 119.

Крім того, у додатковій угоді № 1 сторони узгодили внесення змін до п. 1.3 та п.1 приміток розділу 1 договору, виклавши їх в наступній редакції: "1.3 Планове споживання теплової енергії на опалення характеризується наступними показниками: адреса об'єкта - пр. Кірова, 137; зовнішній об'єм приміщення - 995,74 м; теплове навантаження по опаленню - 22,0 Гкал/год; джерело теплопостачання - ТЕЦ ДП "ВО ПМЗ" ім. Макарова." (п.2 додаткової угоди); "Примітки: 1. Середньомісячне добове навантаження по опаленню приймається з розрахунку оплати протягом 172 діб на рік (з 19 жовтня по 9 квітня). Збільшення або зменшення опалювального періоду регулюється рішенням (розпорядженням) місцевих органів влади. У випадку збільшення опалювального періоду оплата за використану теплову енергію здійснюється за фактичні дні її споживання." (п. 3 додаткової угоди).

У розділі 5 договору сторони узгодили порядок обліку та оплати за теплову енергію.

При відсутності приладів обліку або проектних навантажень споживач оплачує фактично спожиту теплову енергію з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря згідно розрахунку до договору виходячи з норм п. 1.3 (п. 5.1 договору).

Отже, умовами договору сторони визначили порядок обліку та спосіб визначення вартості теплової енергії, відпущеної за вказаним договором.

Відповідно до розрахунку кількості теплової енергії на опалення з 01.02.2013 до договору теплове навантаження на опалення за адресою споживача (пр. Кірова, 137, прим. 67 поз. 1-8) становить 22,0 Гкал/рік, яке визначається за формулою Q = 995,74 * 0,32 * 1,098 * (15- (-0,2)) * 24 * 172 * 10-6 , а орієнтовна вартість опалення по договору на рік становить - 26273 грн. 50 коп (22,0 * 1194,25).

Розрахунок здійснено на підставі наступних даних: 1. вихідні дані: об'єм приміщення V = 995,74 куб.м; S = 238,5 кв.м, кубатурний коефіцієнт - 4,175; V = 238,5 * 4,175 = 995,74 куб.м. 2. розрахункові дані: q - 0,32 - таблиця 2.4 (КТМ - 244 України); L - 1,098 - поправочний коефіцієнт для м. Дніпропетровська при -24°C; tвн -15°C - внутрішня температура повітря, °C (для поз. 1); tcp.o. - 0,2°C - середня температура зовнішнього повітря в опалювальний період для м. Дніпропетровська; n - 172 - кількість діб опалювального періоду.

Зазначена формула відповідає умовам спірного договору.

Відповідачем не надано доказів наявності заперечень щодо незгоди протягом спірного періоду з нарахуванням кількості та вартості наданих йому послуг теплопостачання або письмових звернень до позивача за роз'ясненнями порядку ціноутворення наданої послуги.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що до 15 числа місяця, наступного за звітним, споживач отримує у постачальника рахунок на оплату спожитої теплової енергії (рахунок), який зобов'язаний оплатити у триденний термін. У випадку несплати рахунку, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення оплати. Оплата пені не звільняє винну сторону від виконання своїх зобов'язань у відповідності до умов цього договору. У випадку відмови від отримання рахунку за відповідний місяць, споживач сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від місячної пред'явленої суми нарахування.

На виконання умов укладеного сторонами договору, відповідачу як орендатору нежитлового приміщення № 67, поз. 1-8 за адресою: пр. Кірова, 137 загальною площею 238,5 кв.м, у період з 01.10.2013 по 01.04.2016 позивачем було надано послуги з теплопостачання на загальну суму 109 923 грн. 63 коп., в підтвердження чого позивачем залучено до матеріалів справи рахунки: № 615/1 від 31.10.2013 на суму 1 558 грн. 50 коп.; № 615/2 від 31.10.2013 на суму 9 053 грн. 60 коп; № 615/1 від 30.11.2013 на суму 2 887 грн. 69 коп; № 615/1 від 31.12.2013 на суму 5 129 грн. 30 коп; № 615/1 від 31.01.2014 на суму 5 589 грн. 50 коп; № 615/1 від 28.02.2014 на суму 4 293 грн. 40 коп; № 615/1 від 31.03.2014 на суму 2 535 грн. 76 коп; № 615/1 від 30.04.2014 на суму 818 грн. 39 коп; №615/1 від 31.10.2014 на суму 810 грн. 22 коп; №615/1 від 30.11.2014 на суму 5 008 грн. 19 коп; № 615/1 від 31.12.2014 на суму 7 895 грн. 60 коп; № 615/1 від 31.01.2015 на суму 8 079 грн. 01 коп; № 615/1 від 28.02.2015 на суму 6 592 грн. 31 коп; № 615/1 від 31.03.2015 на суму 6 809 грн. 16 коп; № 615/1 від 30.04.2015 на суму 1 457 грн. 66 коп; № 615/1 від 31.10.2015 на суму 1 008 грн. 66 коп; № 615 від 30.11.2015 на суму 5 560 грн. 59 коп; № 615/1 від 31.12.2015 на суму 8 196 грн. 35 грн; № 615/1 від 31.01.2016 на суму 10 859 грн. 49 коп; №615/1 від 29.02.2016 на суму 8 968 грн. 22 коп; №615/1 від 31.03.2016 на суму 6 812 грн. 03 коп.

Представниками позивача по місцезнаходженню об'єкта теплопостачання (пр.Кірова, 137) складено акти про відмову представника позивача від підпису про отримання рахунків: № 615/1 від 30.11.2014; № 615/1 від 31.12.2014; № 615/1 від 31.01.2015; № 615/1 від 28.02.2015; № 615/1 від 31.10.2015; № 615/1 від 31.12.2015; № 615/1 від 29.02.2016.

02.07.2015 відповідач звернувся до позивача із заявою, в якій просив теплопостачальника укласти з ним договір на реструктуризацію заборгованості по договору №615 від 11.05.2011 в сумі 60 261 грн. 88 коп. строком на три роки, з огляду на тяжке матеріальне становище та відсутність фінансово-виробничої діяльності, а також гарантував позивачу оплату

15.07.2015 між Комунальним підприємство "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" ДМР та Фізичною особою-підприємцем Забаштою Дмитром Анатолійовичем укладено договір реструктуризації заборгованості за постачання теплової енергії, предметом якого, згідно з пунктом 1.1 цього договору є реструктуризація заборгованості споживача з оплати за теплову енергію у сумі 60 261 грн. 88 коп. відповідно до договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення № 615 від 11.05.2011.

При цьому, дата 11.05.2011 вказана помилково, оскільки договір з такою датою сторонами не укладався.

У пункті 2.1 договору реструктуризації сторони погодили, встановлено, що постачальник надає споживачу розстрочку з оплати заборгованості, а споживач зобов'язується оплачувати заборгованість в наступному порядку: оплата вноситься рівними долями щомісячно в терміни згідно графіку, а саме до 25.07.2015 - 2 510 грн. 95 коп. і у період з серпня 2015 року по червень 2017 року (до 15 числа кожного місяця) - по 2 510 грн. 91 коп.

Відповідно до п.2.2 договору реструктуризації відповідач зобов'язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати поточні платежі за договором №615.

Наведені обставини свідчать про те, що відповідач своїми діями фактично підтвердив як наявність у нього зобов'язань за договором №615, та факт заборгованості за спожиту теплову енергію за вказаним договором в сумі 60 261 грн. 88 коп.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 6, 626, 627 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правовою природою укладений між сторонами договір віднесено до договорів постачання енергоносіїв.

Частинами 1-3 статті 275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Частиною 4 статті 19 та статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу, своєчасне укладення якого з теплопостачальною організацією є основним обов'язком споживача теплової енергії.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, відповідно до пункту 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Згідно статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання»).

За змістом статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманих послуг виконав частково, перерахував позивачу 13 185 грн. 71 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами № QS20234481 від 26.11.2013 на суму 1 558 грн. 50 коп., №QS22541014 від 29.08.2014 на суму 1 000 грн., № QS22734188 від 22.09.2014 на суму 1 887 грн. 69 коп., платіжними дорученнями № Q2PL606899 від 25.11.2014 на суму 810 грн. 22 коп., № QS23902627 від 30.01.2015 на суму 2 000 грн., № QS25156106 від 24.06.2015 на суму 1 000 грн., № QS25419816 від 24.07.2015 на суму 2 129 грн. 30 коп., № Q2PL151012 від 18.09.2015 на суму 2 800 грн.

Доказів погашення заборгованості в сумі 96 737 грн. 92 коп. відповідачем не надано.

Зважаючи на встановлені місцевим господарським судом обставини справи щодо не оплати відповідачем отриманих послуг, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

У пункті 5.2 договору сторони встановили відповідальність за несвоєчасну оплату рахунків у вигляді пені в розмірі 1% за кожен день прострочки оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Обов'язковою умовою покладання на боржника передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальності є прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума пені за період з 21.12.2015 по 15.04.2016 складає 1 160,52 грн.; сума 3% річних за загальний період з 24.11.2013 по 15.04.2016 складає 230,02 грн.; сума інфляції за період з грудня 2013 року по березень 2016 року складає 3 071,16 грн.

Перевіривши розрахунок нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає його вірним та арифметично правильним, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за період з 21.12.2015 по 15.04.2016 складає 1 160,52 грн.; 3% річних за загальний період з 24.11.2013 по 15.04.2016 у розмірі 230,02 грн. та інфляційних втрат за період з грудня 2013 року по березень 2016 року у розмірі 3 071,16 грн.

Щодо зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Забашти Д.М. про визнання недійсним договору № 615-т про відпуск теплової енергії для потреб опалення від 09.12.2011 та додаткової угоди № 1 від 21.02.2013, колегія судді враховує наступне.

Звертаючись із зустрічною позовною заявою, ФОП Забашта Д.А. посилається на те, що при укладенні вказаного вище договору він не був вільним у виборі контрагента та визначенні умов договору, оскільки, підприємство відповідача за зустрічним позовом є підприємством-монополістом; укладений договір суперечить актам Цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Укладений правочин, на думку позивача за зустрічним позовом, не спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним, зважаючи на те, що спірний договір не відповідає змісту Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, що є порушенням Законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування тепловою енергією №1198 від 03.10.2007.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст.203 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 215 ГПК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права або охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Оспорюваний договір № 615-т від 09.12.2011 підписаний повноважними представниками сторін в силу їх вільного волевиявлення, без зауважень і застережень та скріплений печатками підприємств.

Відносно вільного волевиявлення при укладенні договору свідчать також наступні дії фізичної особи підприємця Забашти Д.А., які ним вчинялись протягом існування з відповідачем договірних відносин, а саме: щодо укладення додаткової угоди до договору №615 (в 2013 майже через два роки після укладення договору); звернення до відповідача із заявою про реструктуризацію заборгованості, що виникла в нього при виконанні спірного договору; укладення в 2015 році договору про реструктуризацію.

Колегія суддів враховує, що визначальним для вибору виду договору для укладення між теплопостачальною організацією та споживачем, і, як наслідок, тарифу, який застосовуватиметься у розрахунках між сторонами, є саме визначення категорії, до якої відноситься споживач: населення, яке є власниками, орендарями житлових приміщень (квартир) і отримує послуги з централізованого опалення, укладає із теплопостачальною організацією договір про надання послуг з централізованого опалення із зазначенням встановленого тарифу на послугу з централізованого опалення; фізичні особи-підприємці, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у них підприємницької діяльності, укладають з теплопостачальними організаціями договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для "інших споживачів" (правова позиція, викладена Вищим господарським судом України у постанові від 03.10.2017 у справі № 925/262/17).

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про необхідність укладення між ФОП Забашта Д.А. та Комунальним підприємством "Транспортування покупної теплової енергії "Теплатранс" договору на поставку (купівлю-продаж) теплової енергії.

Приймаючи до уваги наведене, а також наявні в матеріалах справи докази часткової оплати наданих послуг, колегія суддів вважає безпідставними доводи ФО Забашта Д.А. про те, що укладений правочин не спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на припинення дії спірного договору та утворення заборгованості в сумі 96 737,92 грн. за теплову енергію у період з 01.10.2013 по 01.04.2016, тобто поза межами дії вказаного договору, оскільки ця обставина спростовується наявними у даній справі доказами, а саме: здійсненням відповідачем оплат на користь позивача за спірний період; заявою відповідача до позивача про реструктуризацію заборгованості за договором; укладенням між сторонами договору на реструктуризацію заборгованості за постачання теплової енергії від 15.07.2015; претензією відповідача від 27.04.2016 до позивача про припинення дії договору, в якій відповідач засвідчив факт оренди 1-го поверху будинку за адресою: пр. Кірова, 137 з 2013 року; актом від 13.09.2016, складеним представниками позивача у присутності жителів будинку №137 по пр.О.Поля (попередня назва - Кірова), про знаходження магазину відповідача за вказаною адресою з 2013 року по 13.09.2016 включно.

Крім того, матеріали справи не містять письмових повідомлень сторін у період 2012-2015 роки щодо наміру розірвати договору, а тому слід вважати, що спірний договір був чинним весь той час, за який нарахована та стягнута заборгованість.

При цьому, колегія суддів враховує, що п.3.2.12 договору на споживача покладений обов'язок своєчасно повідомляти постачальника про зміну місцезнаходження, банківських реквізитах, форми власності, ліквідації та реорганізації, інші показники, що стосуються змін кількості споживаної енергії.

Доводи скаржника про необхідність застосування у даному випадку Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги з наступних підстав.

Згідно ст.1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частина 4 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Правила є обов'язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії (п.2 Правила користування тепловою енергією).

Згідно п.3 Правил користування тепловою енергією споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (п.4 Правил користування тепловою енергією).

Оскільки відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності, укладання договору, предметом якого є купівля-продаж теплової енергії не суперечить закону.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що йому не було повідомлено про механізм та спосіб нарахування вартості теплової енергії, оскільки наведене спростовується умовами спірного договору та додаткової угоди № 1 до цього договору.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, прийнятому з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів покладає витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі №904/7876/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 20.12.2018.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.О.Вечірко

Т.А.Верхогляд