ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 року м.Дніпро Справа № 904/2030/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Березкіної О.В., Верхогляд Т.А.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 (повне рішення складено 14.08.2018, суддя Новікова Р.Г.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР", м. Кривий Ріг

до Фізичної особи-підприємця Голубчик Інни Олександрівни, м.Кривий Ріг

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 6412,07 грн., інфляційної складової у розмірі 1260,97 грн., 3% річних у розмірі 259,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" звернулось до Фізичної особи-підприємця Голубчик Інни Олександрівни з позовом про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 6412,07 грн., інфляційної складової у розмірі 1285,69 грн., 3% річних у розмірі 277,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що відповідачем не оплачені надані позивачем послуги з утримання будинку, споруд і при будинкової території за період з 01.05.2015 по 01.05.2018.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 у даній справі позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Голубчик Інни Олександрівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" суму боргу в розмірі 697,98 грн., 3% річних в розмірі 33,16 грн., суму інфляційної складової в розмірі 154,01 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 196,62 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано посиланням на те, що нормами ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачів зобов'язано оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" подано апеляційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник вважає, що обставини на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 6412,07 грн., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Матеріали справи свідчать про те, що 20.01.2014 між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради (замовник) та ТОВ «Житлосервіс-КР» (управитель) укладено договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у Саксаганському районі.

Предметом договору є передача замовником управителю функцій управління та надання послуг утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об'єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях, для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості, а замовник надає право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов'язані з управлінням об'єктом, у разі, коли управитель отримав на такі витрати письмову згоду замовника (п.1 договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом року. Функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об'єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях розпочинають діяти з 01.09.2014. Даний договір може бути пролонговано за згодою сторін на той самий термін. Якщо одна із сторін має намір розірвати договір, вона повинна попередити про свій намір не менш як за місяць до його розірвання (п.4.1 договору).

Отже, позивач здійснює функції з управління будинком, спорудою або групою будинків i споруд Саксаганського району, забезпечення функціонування будинку, споруди або групи будинків та прибудинкових територій відповідно до їх цільового призначення i збереження їх споживчих якостей, забезпечення потреб власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових i нежитлових приміщень в отриманні житлово-комунальних послуг відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до умов договору та додатку до цього договору управитель отримав в управління, у тому числі, будинок №5 по вул.Тесленка.

Згідно листа начальника Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради №4041/7 від 08.06.2018 договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будників і споруд у Саксаганському районі від 20.01.2014, є чинним, а житловий будинок №5 по вул. Тесленка з 01.12.2014 по теперішній час перебуває в управлінні ТОВ «Житлосервіс-КР».

Листом №4347 від 28.11.2017 начальник Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради повідомив, що нежитлове приміщення, вбудоване у цокольний поверх житлового будинку №5 площею 106,1 кв.м. по вул.Тесленка, знаходиться в орендному користуванні у ФОП Голубчик І.О., згідно договору оренди №44/37 від 25.09.2017.

Відповідно до листа начальника Управління комунальної власності міста виконкому міськради №1146 від 19.04.2018, нежитлове приміщення, вбудоване у цокольний поверх житлового будинку №5 площею 106,1 кв.м. по вул.Тесленка, з 11.05.2011 по теперішній час перебуває в орендному користуванні у ФОП Голубчик І.О. для використання під розміщення офісу.

Згідно умов договору, укладеному між Управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Голубчик І.О. (орендар), орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, нежиле приміщення, вбудоване у цокольний поверх житлового будинку загальною площею 106,1 м2, розташований за адресою: вул.Тесленка, 5, для використання під розміщення офісу.

У пункті 4.4. цього договору сторони погодили, що орендар окремо укладає договір на одержання комунальних послуг, енергопостачання, послуг зв'язку безпосередньо з їх постачальником, та витрати по утриманню об'єкта орендованого приміщення з ОСББ.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Фізична особа - підприємець Голубчик Інна Олександрівна з 11.05.2011 по теперішній час користується на правах оренди нежитловим приміщенням, вбудованим у цокольний поверх житлового будинку по вул.Тесленка, 5, площа якого становить 106,1 кв.м.

При цьому, договір на відшкодування витрат на обслуговування будинку між позивачем та відповідачем не укладався.

За твердженням позивача, відповідачу, як користувачу приміщення, вбудованого у цокольний поверх житлового будинку №5 по вул.Тесленка, у період з 01.05.2015 по 01.05.2018 надавалися послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території на загальну суму 6 412,07 грн.

На підтвердження надання відповідачу зазначених послуг позивачем подано до господарського суду роздруківки з інформацією про витрати на утримання будинку за адресою вул. Тесленка, 5, що знаходиться на обслуговуванні ТОВ "Житлосервіс-КР"; акти виконаних робіт за спірний період; наряди - завдання по прибиранню території біля будинків; акти надання послуг; документи про здійснення промивки; наряди - завдання; реєстри проведення дезінсекції; реєстри проведення дератизації; документи про виконання підрядних робіт (довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витратах, акти виконаних будівельних робіт тощо).

Також, позивачем залучено до матеріалів справи рахунки на оплату, які виставлялися Фізичній особі - підприємцю Голубчик І.О.

Заборгованість за надані позивачем послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території за період з 01.05.2015 по 01.05.2018 на загальну суму 6 412,07 грн. відповідачем не сплачена, що і стало предметом спору у даній справі.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема договори та інші правочини.

Згідно ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть викликати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1 ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5 ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Водночас, п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

У п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З урахуванням наведених правових норм, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 та від 25.11.2014 у справі №3-184гс14).

Порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства (ч.1 ст.16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

За приписами статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, відповідач, як орендар нежилого приміщення, вбудованого у цокольний поверх житлового будинку №5 по вул. Тесленка, площа якого становить 106,1 кв.м. в м.Кривий Ріг, на підставі вимог вищенаведених Законів, зобов'язаний сплачувати послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобов'язання, доказів припинення відповідних зобов'язань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

У пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 роз'яснено, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Позивач надав відповідачу послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території за період з 01.05.2015 по 01.05.2018 на загальну суму 6 412,07 грн.

Позивачем були виставлені відповідачу наступні рахунки: №1034 від 31.05.2015 на суму 129 грн. 50 коп.; №1022 від 30.06.2015 на суму 180 грн. 13 коп.; №1024 від 31.07.2015 на суму 232 грн. 33 коп.; №1024 від 31.08.2015 на суму 133 грн. 57 коп.; №1050 від 30.09.2015 на суму 139 грн. 14 коп.; №1040 від 31.10.2015 на суму 119 грн. 65коп.; №1046 від 30.11.2015 на суму 92 грн. 25 коп.; №1041 від 31.12.2015 на суму 212 грн. 94 коп.; №1026 від 31.01.2016 на суму 238 грн. 23 коп.; №1013 від 29.02.2016 на суму 239 грн. 18 коп.; №1029 від 31.03.2016 на суму 191 грн. 99 коп.; №1025 від 30.04.2016 на суму 85 грн. 10 коп.; №1025 від 31.05.2016 на суму 125 грн. 73 коп.; №1021 від 30.06.2016 на суму 195 грн. 54 коп.; №1024 від 31.07.2016 на суму 232 грн. 15 коп.; №1021 від 31.08.2016 на суму 133 грн. 98 коп.; №996 від 30.09.2016 на суму 221 грн. 75 коп.; №985 від 31.10.2016 на суму 99 грн. 64 коп.; №991 від 30.11.2016 на суму 210 грн. 65 коп.; №987 від 31.12.2016 на суму 147 грн. 40 коп.; №998 від 31.01.2017 на суму 155 грн. 88 коп.; №991 від 28.02.2017 на суму 128 грн. 20 коп.; №954 від 31.03.2017 на суму 211 грн. 81 коп.; №963 від 30.04.2017; №966 від 31.05.2017 на суму 336 грн. 87 коп.; №963 від 30.06.2017 на суму 198 грн. 92 коп.; №955 від 31.07.2017 на суму 210 грн. 28 коп.; №967 від 31.08.2017 на суму 195 грн. 75 коп.; №960 від 30.09.2017 на суму 349 грн. 64 коп.; №958 від 31.10.2017 на суму 187 грн. 25 коп.; №940 від 30.11.2017 на суму 144 грн. 83 коп.; №953 від 31.12.2017 на суму 166 грн. 84 коп.; №952 від 31.01.2018 на суму 179 грн. 70коп.; №938 від 28.02.2018 на суму 105 грн. 50 коп.; №951 від 31.03.2018 на суму 161 грн. 10 коп.; №955 від 30.04.2018 на суму 152 грн. 09 коп.

На підтвердження виставлення вказаних рахунків на адресу відповідача, позивачем надані реєстри про вручення платіжних рахунків за період з 01.05.2015 по 01.05.2018.

Як вбачається зі змісту вказаних реєстрів, за липень 2015 року, серпень 2015 року, жовтень 2017 року та листопад 2017 року в графі "отримав" зазначено прізвище Голубчик, отже рахунки за вказаний період були вручені позивачем відповідачу.

При цьому, рахунок за липень 2015 року був отриманий відповідачем 11.08.2015; за серпень 2015 року - 15.09.2015; за жовтень 2017 року - 21.10.2017; за листопад 2017 року - 15.12.2017.

Таким чином, відповідач був зобов'язаний сплатити рахунок за липень 2015 в строк до 18.08.2015 (включно); за серпень 2015 - в строк до 22.09.2015 (включно); за жовтень 2017 - в строк до 28.11.2017 (включно); за листопад 2017 - в строк до 22.12.2017 (включно).

Строк виконання грошових зобов'язань з оплати рахунків за липень 2015 року, серпень 2015 року, жовтень 2017 року та листопад 2017 року є таким, що настав.

Фізична особа - підприємець Голубчик Інна Олександрівна зобов'язань з оплати рахунків за липень 2015 року, серпень 2015 року, жовтень 2017 року та листопад 2017 року не виконала, внаслідок чого, у неї утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 697 грн. 98 коп.

Встановивши наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 697 грн. 98 коп.

Приймаючи до уваги, що вручення рахунків за травень, червень, вересень - грудень 2015 року, січень 2016 року - вересень 2017 року, грудень 2017 року - квітень 2018 року, позивачем не доведено, зокрема, матеріалами справи не підтверджені повноваження осіб, які ставили відмітку в графі "отримав" вказаних реєстрів, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги зазначені реєстрі як належні та допустимі докази та зроблено висновок про недоведення порушення відповідачем строків оплати наданих послуг в розмірі 5 714 грн. 09 коп. за періоди травень 2015 року, червень 2015 року, вересень 2015 року - грудень 2015 року, січень 2016 року - вересень 2017 року, грудень 2017 року - квітень 2018 року.

У даному випадку, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 30.10.2013 у справі №6-59цс13.

Позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат в розмірі 1260 грн. 97 коп. за загальний період з червня 2015 року по квітень 2018 року та 3% річних в розмірі 259 грн. 77 коп. за загальний період з 20.06.2015 року по 01.05.2018 року.

Встановивши, що відповідачем порушений строк виконання грошових зобов'язань за рахунками за липень 2015 року, серпень 2015 року, жовтень 2017 року та листопад 2017 року, здійснивши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за вказаний період, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 154 грн. 01 коп. та 3% річних у розмірі 33 грн. 16 коп.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, прийнятому з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів покладає витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 у справі №904/2030/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Березкіна

Т.А.Верхогляд