ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" грудня 2018 р. Справа № 924/763/18

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., секретаря судового засідання Ключки Н.М., розглянувши матеріали справи

за позовом фермерського господарства "Тріумф", с. Гальчинці Теофіпольського району Хмельницької області

до фізичної особи-підприємця Мельничук Олександра Валентиновича, с. Шумівці Хмельницького району Хмельницької області

про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 34298,00 грн.

Представники сторін:

позивач: не з'явився

відповідач: Мельничук О.В. - фізична особа - підприємець

відповідач: Кащенко В.В. - згідно ордеру від 20.08.18р.

Рішення приймається 17.12.2018р., оскільки в судовому засіданні 12.12.2018р. оголошувалась перерва

В судовому засіданні відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення

Процесуальні дії по справі.

27 серпня 2018 року на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява фермерського господарства "Тріумф", с.Гальчинці Теофіпольського району Хмельницької області до фізичної особи-підприємця Мельничук Олександра Валентиновича, с. Шумівці Хмельницького району Хмельницької області про стягнення 34298,00 грн. безпідставно отриманих грошових коштів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена позовна заява передана для розгляду судді Танасюк О.Є.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24.09.2018р. відкрито провадження у справі №924/763/18, постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.10.2018 р.

В підготовчому засіданні 22.10.2018р. постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 08.11.2018р.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 08.11.2018р. закрито підготовче провадження у справі №924/763/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 14:30 год. 16 листопада 2018 року.

В судовому засіданні 16.11.2018р. враховуючи клопотання позивача від 13.11.2018р., постановлено ухвалу про відкладення судового засідання, відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України на 10.12.2018р.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 05.12.2018р. у зв'язку з відрядженням судді Танасюк О.Є. 10.12.2018р., розгляд справи №924/763/18 в судовому засіданні призначено на 12.12.2018 р.

11.12.2018р. надійшло клопотання позивача від 10.12.2018р. про відкладення розгляду справи, в якому просить не призначати розгляд справи на період до 11 січня 2019р. та на 15, 22, 29 січня 2019р.

В судовому засіданні 12.12.2018р. зазначене клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом відхилено з огляду на встановлений ч. 2 ст. 195 ГПК України строк розгляду справи по суті, постановлено ухвалу про оголошення перерви на останній день строку - 17.12.2018р.

Ухвалою суду від 12.12.2018р. на адресу ФГ "Тріумф" було направлено повідомлення про дату, час та місце судового засідання, явка представника позивача не визнавалася обов'язковою.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення із відповідача 34298,00 грн. безпідставно отриманих грошових коштів. В обґрунтування позову посилався на те, що згідно платіжного доручення №37 від 15 січня 2018 року, №231 від 11 квітня 2018 року позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 19538 грн. та 14760 грн. із призначенням платежу за запчастини, послуги згідно рахунку-фактури № 003 від 15.01.2018р. та товари згідно рахунку № 047. Стверджує, що жодних товарів, робіт чи послуг із зазначених у вказаних рахунках-фактурах позивач не отримав, про що свідчить відсутність первинних документів (актів виконаних робіт, видаткових накладних, договорів), які б підтверджували наявність господарських операцій між сторонами.

Наголошує на тому, що відповідно до роз'яснень, наданих Міністерством фінансів України в листі від 30 травня 2011 року № 31-08410-07-27/13794 рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. За таких обставин вважає, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 34298 гривень без належних правових підпав. Також наголошує на тому, що 31 травня 2018 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів, яку відповідач отримав 8 червня 2018 року, однак кошти не повернув.

Повноважний представник позивача у судових засіданнях позов підтримав, наполягає на його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві від 18.10.2018р. наголошує, що, позовну заяву вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки в січні 2018 року до відповідача звернувся керівник фермерського господарства «Тріумф» Рудківський І.П. з пропозицією укласти договір на ремонт транспортного засобу «VOLVO FH 12», р.н. ВХ8117ВО. 12 січня 2018 року до відповідача прибув вказаний транспортний засіб, який відповідачем було оглянуто та складено кошторис вартості ремонтних робіт та матеріалів необхідних для їх проведення. Після проведення діагностики транспортного засобу відповідачем було складено рахунок-фактуру №003 від 15.01.2018 року та направлено його за допомогою електронної пошти замовнику - фермерському господарству «Тріумф», яке в свою чергу підтвердило укладення вказаного договору на виконання зазначених в рахунку робіт та відправило у відповідь свої установчі документи для складання відповідного договору, а також оплатило вартість зазначених матеріалів та робіт. Виконання ремонтних робіт було доручено ФОП Мельничук О. В. та працівнику Купчику С.С. , про що було складено наряд-замовлення №003, згідно якого прийнято та здано виконані роботи. Також, з метою виконання договору у ФОП Мазура Дениса Михайловича було придбано автономку за 8 800 грн. та встановлено її у вказаний автомобіль позивача. Після цього, відповідачем було складено акт здачі-прийому виконаних робіт (послуг) №003 від 15.01.2018 року (який було зареєстровано у книзі обліку доходів платників єдиного податку), складено договір на ремонт транспортного засобу «VOLVO FH 12», р.н. ВХ8117ВО, між сторонами (оригінал якого було передано Рудківському І.П. водієм вказаного автомобіля).

Наголошує на тому, що у зв'язку із проведеними роботами у замовника жодних зауважень по їх якості та об'єму не було, відповідача було повідомлено, що вказаний договір та акт виконаних робіт буде передано директором господарства. В лютому 2018 року до відповідача повторно звернувся керівник ФГ «Тріумф» Рудківський І.П. з пропозицією ремонту того ж транспортного засобу «VOLVO FH 12», р.н. ВХ8117ВО, але вже з приводу інших несправностей. Тому 23 лютого 2018 року по місцю здійснення ремонтних робіт прибув вказаний транспортний засіб, який було оглянуто та складено кошторис вартості ремонтних робіт, матеріалів необхідних для їх проведення. З метою виконання договору було залучено для надання консультацій по пошуку механічних проблем та зборці механічних вузлів фізичну особу-підприємця Лятавського М.І., який спеціалізується на проведенні таких робіт. Після виконання ФОП Лятавським М.І. вказаних робіт відповідачем було оплачено його послуги в сумі 1600 грн. Виконання інших ремонтних робіт було доручено працівнику Купчику С.С. , про що було складено наряд-замовлення №047, згідно якого він прийняв та здав виконані роботи.

Стверджує, що після проведення діагностики транспортного засобу відповідачем було складено рахунок-фактуру №047 від 11.04.2018 року та направлено за допомогою електронної пошти її замовнику - фермерському господарству «Тріумф», яке в свою чергу оплатило вартість зазначених матеріалів та робіт. Також, було складено акт здачі-приймання виконаних робіт (послуг) №047 від 11.04.2018 року, який було зареєстровано у книзі обліку доходів платників єдиного податку. У зв'язку із проведеними роботами у замовника зауважень по їх якості та об'єму не було, відповідача було повідомлено, що підписані зі сторони замовника договір на ремонт транспортного засобу та акти виконаних робіт буде передано керівником господарства. При цьому, відповідач стверджує, що підписані договір та акти виконаних робіт передані не були, а у телефонній розмові представник ФГ «Тріумф» пояснив, що у нього відсутні акти здачі-приймання виконаних робіт (послуг).

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Фізичною особою - підприємцем Мельничук Олександром Валентиновичем виставлено рахунок - фактуру № 003 від 15.01.2018р. на суму 19 538 грн. із вказівкою на постачальника - ФОП Мельничук О.В. , одержувача - ФГ "Тріумф" та вказівкою на укладений між сторонами договір.

Також фізичною особою - підприємцем Мельничук Олександром Валентиновичем виставлено рахунок - фактуру № 047 від 11.04.2018р. на суму 14 760 грн. із вказівкою на постачальника - ФОП Мельничук О.В. , одержувача - ФГ "Тріумф" та вказівкою на укладений між сторонами договір.

Фермерським господарством "Тріумф" перераховано на рахунок відповідача згідно платіжного доручення № 37 від 15 січня 2018 року 19538 грн. (із призначенням платежу „за запчастини, послуги згідно рахунку-фактури № 003 від 15.01.2018р."), згідно платіжного доручення № 231 від 11 квітня 2018 року 14760 грн. (із призначенням платежу „за товари згідно рахунку № 047 від 11.04.2018р.").

У червні 2018р. позивач надіслав на адресу відповідача вимогу від 31.05.2018р. на підставі ст. 1212 ЦК України (що також не заперечується та підтверджено відповідачем у відзиві на позов від 18.10.2018р.) про повернення безпідставно отриманих грошових коштів на банківський рахунок фермерського господарства «Тріумф» в розмірі 34298 грн. протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги.

Окрім цього, відповідач надав заяву Мельничука Олександра Валентиновича від 26.10.2018р. на ім'я заступника начальника ГУНП в Хмельницькій області - начальника слідчого управління Харченко Н.О. про вчинення кримінального правопорушення (в порядку cm. 214 КПК України). У заяві Мельничук О.В. повідомляє, що в січні 2018 року до відповідача звернувся керівник фермерського господарства «Тріумф» Рудківський І.П. з пропозицією укласти договір на ремонт транспортного засобу «VOLVO FH 12», р.н. ВХ8117ВО. 12 січня 2018 року до відповідача прибув вказаний транспортний засіб, який відповідачем було оглянуто та складено кошторис вартості ремонтних робіт та матеріалів необхідних для їх проведення. Після проведення діагностики транспортного засобу відповідачем було складено рахунок-фактуру №003 від 15.01.2018 року та направлено його за допомогою електронної пошти замовнику - фермерському господарству «Тріумф», яке в свою чергу підтвердило укладення вказаного договору на виконання зазначених в рахунку робіт та відправило у відповідь свої установчі документи для складання відповідного договору, а також оплатило вартість зазначених матеріалів та робіт. Виконання ремонтних робіт було доручено ФОП Мельничук О. В. та працівнику Купчику С.С. про, що було складено наряд-замовлення №003, згідно якого прийнято та здано виконані роботи. Також, з метою виконання договору у ФОП Мазура Дениса Михайловича було придбано автономку за 8 800 грн. та встановлено її у вказаний автомобіль позивача. Після цього, відповідачем було складено акт здачі-прийму виконаних робіт (послуг) №003 від 15.01.2018 року (який було зареєстровано у книзі обліку доходів платників єдиного податку), складено договір на ремонт транспортного засобу «VOLVO FH 12», р.н. ВХ8117ВО, між сторонами (оригінал якого було передано директору Рудківському І.П. водієм вказаного автомобіля). У заяві просить внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення відносно відповідача по справі директором ФГ «Тріумф» Рудківським Сергієм Петровичем та представником ФГ «Тріумф» Сторожуком Юрієм Володимировичем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

У матеріалах господарської справи також є заява свідка - Купчик Сергія Сергійовича (посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Щерба тюк Н.М.), який пояснив, що 12 січня 2018 року до відповідача прибув транспортний засіб - «VOLVO FH 12», р.н. ВХ8117ВО, який відповідачем було оглянуто та складено кошторис вартості ремонтних робіт та матеріалів необхідних для їх проведення. Після проведення діагностики транспортного засобу (свідком та Мельничуком О.В.) відповідачем було складено рахунок-фактуру №003 від 15.01.2018 року. Також, з метою виконання договору у ФОП Мазура Дениса Михайловича було придбано автономку за 8 800 грн. та встановлено її у вказаний автомобіль позивача. 23 лютого 2018 року в майстерню ФОП Мельничука О.В. знову прибув транспортний засіб «VOLVO FH 12», р.н. ВХ8117ВО, який свідком разом із Мельничуком О.В. було оглянуто та складено кошторис вартості ремонтних робіт. Після цього, відповідачем було складено акт здачі-прийму виконаних робіт (послуг) №047.

Відповідачем також надано у матеріали справи: завірені копії повідомлення про прийняття працівника на роботу від 21.08.2017р., книги обліку доходів за 2018рік, актів виконаних робіт від 15.01.2018р. на суму 19538 грн., від 11.04.2018р. на суму 14760 грн. (підписані виконавцем - ФОП Мельничук О.В.), договору №2/1 від 12.01.2018 року (купівлі-продажу запчастин, підписаний продавцем - ФОП Мазур Д.М. із відбитком печатки), видаткової накладної №5 від 12.01.2018 року на суму 8800 грн. (підписаної зі сторони постачальника -ФОП Мазур Д.М. із відбитком печатки), рахунка-фактури №001 від 24.02.2018 року на суму 1600грн. (виписаного постачальником - ФОП Лятавським М.І.), наряду-замовлення №003 від 15.01.2018р., №047 від 23.02.2018р. (про виконання робіт слюсарем Купчик С.С.), договір від 15.01.2018 року про надання послуг з ремонту (підписаний виконавцем - ФОП Мельничук О.В. із відбитком печатки), електронної переписки відповідача на 3 арк. Позивачем також надано рахунки - фактури № 003 від 15.01.2018р. на суму 19538грн., від 11.04.2018р. № 047 на суму 14760грн. (виписані та підписані постачальником - ФОП Мельничук О.В.).

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не виконав вимоги позивача в добровільному порядку, останній звернувся до суду із позовними вимогами, у яких просить стягнути 34298 грн. отриманих відповідачем помилково на підставі ст. 1212 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.1 ст.16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 34298,00 грн., перерахованих останньому 15.01.2018р. та 11.04.2018р, як таких, що отримані без достатньої правової підстави, посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. ст. 177, 190, 192 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, майно, речі, у тому числі гроші. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Тобто, під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 02.10.2013 р. у справі №688цс13).

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України (правова позиція ВСУ, викладена в постанові від 24.09.2014 року у справі №6-122цс14, ВСУ, від 7 червня 2017р. у справі № 3-189гс17).

Як убачається з матеріалів справи, позивачем перераховано на рахунок відповідача згідно платіжного доручення № 37 від 15 січня 2018 року 19538 грн. (із призначенням платежу „за запчастини, послуги згідно рахунку-фактури № 003 від 15.01.2018р."), згідно платіжного доручення № 231 від 11 квітня 2018 року 14760 грн. (із призначенням платежу „за товари згідно рахунку № 047 від 11.04.2018р.").

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому у статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Статтями 206, 207 ЦК України врегульовано вимоги до усних та письмових правочинів. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів (ч. ч. 1, 2 ст. 206 ЦК України). У ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ст. 639 ЦК України).

У ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою - підприємцем Мельничук Олександром Валентиновичем виставлено рахунок - фактуру № 003 від 15.01.2018р. на суму 19538 грн. (із вказівкою на постачальника - ФОП Мельничук О.В., одержувача - ФГ "Тріумф" та вказівкою на укладений між сторонами договір) та рахунок - фактуру № 047 від 11.04.2018р. на суму 14 760 грн. (із вказівкою на постачальника - ФОП Мельничук О.В. , одержувача - ФГ "Тріумф" та вказівкою на укладений між сторонами договір). При цьому, позивачем перераховано на рахунок відповідача згідно платіжних доручень кошти згідно рахунків - фактур (№ 003 від 15.01.2018р., № 047 від 11.04.2018р.) тобто на виконання умов договору.

З аналізу в сукупності доказів, поданих в матеріали справи, вищенаведених положень законодавства вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з договору купівлі - продажу товару (запчастин) та виконання ремонтних робіт і кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримані останнім за наявності правової підстави та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Статтею 193 ГК України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, кошти в сумі 34298,00 грн. набуто відповідачем за наявності правової підстави - укладеного між сторонами договору, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК як безпідставне збагачення (правова позиція ВСУ, викладена в постанові від 7 червня 2017р. у справі № 3-189гс17).

Отже, правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість повернути позивачу кошти, сплачені ним на виконання зобов'язання. Ураховуючи викладене, висновок позивача про застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 1212 ЦК є помилковим.

При цьому, твердження відповідача про вчинення відносно відповідача по справі директором ФГ «Тріумф» Рудківським Сергієм Петровичем та представником ФГ «Тріумф» Сторожуком Юрієм Володимировичем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, судом до уваги не приймаються.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з преамбулою та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини та згідно з рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є джерелом права.

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 6 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є наявність вироку суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, і в якому встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Аналогічні положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18), згідно якої преюдиційне значення для господарського суду має вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Натомість у матеріалах господарської справи відсутній вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили щодо факту вчинення кримінального правопорушення посадовими або іншими особами фермерського господарства «Тріумф» у зв'язку із перерахуванням коштів згідно платіжного доручення № 37 від 15 січня 2018 року 19538 грн. (із призначенням платежу „за запчастини, послуги згідно рахунку-фактури № 003 від 15.01.2018р."), згідно платіжного доручення № 231 від 11 квітня 2018 року 14760 грн. (із призначенням платежу „за товари згідно рахунку № 047 від 11.04.2018р."). При цьому, докази, отримані на стадії кримінального провадження не є доказами в розумінні ч. 6 статті 75 ГПК України та, відповідно, не є допустимими доказами в розумінні ст. 77 ГПК України. Оскільки юрисдикція господарського суду не поширюється на кримінально-правові відносини, суд не вправі давати оцінку вказаним документам з точки зору кримінального закону, суд, в такому випадку, вбачає у цьому порушення принципу рівності сторін у господарському процесі.

Європейський суд з прав людини у справі Мантованеллі проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод є право на змагальне провадження.

Ст.13 ГПК України зазначає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Судом також критично оцінюються надані у матеріали справи заява свідка - Купчик Сергія Сергійовича (посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Щербатюк Н.М.), оскільки остання стосується виконання зобов'язань за договором, що не є предметом даного господарського спору.

Щодо наданих відповідачем у матеріали справи копій актів виконаних робіт від 15.01.2018р. на суму 19538 грн., від 11.04.2018р. на суму 14760 грн. (підписані виконавцем - ФОП Мельничук О.В.), наряду-замовлення №003 від 15.01.2018р., №047 від 23.02.2018р. (про виконання робіт слюсарем Купчик С.С.), судом зауважується, що такі акти також стосуюються належності/неналежності виконання зобов'язань за договором, що не є предметом даного судового розгляду.

Надане відповідачем у матеріали справи повідомлення про прийняття працівника на роботу від 21.08.2017р., як доказ існування договірних правовідносин щодо надання послуг між сторонами (ФОП Мельничук О. В.. та ФГ „Тріумф") судом також до уваги не приймається, оскільки таке повідомлення засвідчує лише факт укладення власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою трудового договору із працівником та, відповідно, виникнення трудових правовідносин у майбутньому.

Щодо наданої відповідачем у матеріали справи книги обліку доходів за 2018 рік, судом зауважується, що така книга відображає лише дохід фізичної особи - підприємця від провадження господарської діяльності, що оподатковується за ставками, встановленими Податковим Кодексом, із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема отримана сума коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (окремо в готівковій та безготівковій), матеріальній або нематеріальній формі та не може свідчити про наявність або відсутність правовідносин із набуття майно або збереження його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Наданий відповідачем у матеріали справи договір №2/1 від 12.01.2018 року (купівлі-продажу запчастин, підписаний продавцем - ФОП Мазур Д.М. із відбитком печатки), видаткова накладна №5 від 12.01.2018 року на суму 8800 грн. (підписана зі сторони постачальника - ФОП Мазур Д.М. із відбитком печатки), рахунок-фактура №001 від 24.02.2018 року на суму 1600грн. (виписаний постачальником - ФОП Лятавським М.І.), як доказ існування договірних правовідносин щодо надання послуг між сторонами (ФОП Мельничук О. В.. та ФГ „Тріумф") судом також до уваги не приймається, оскільки такі докази свідчать лише про наявність правовідносин із надання послуг між відповідачем та іншими особами - фізичними особами-підприємцями Мазур Д.М. та Лятавським М.І.

Щодо наданого відповідачем у матеріали справи договору від 15.01.2018 року про надання послуг з ремонту та електронної переписки відповідача, судом враховується, що договір підписаний лише виконавцем - ФОП Мельничук О.В. із відбитком печатки.

Так, ст. ст. 638, 639, 640 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Дослідивши наданий договір від 15.01.2018 року , суд встановив, що він не підписаний представником фермерського господарства „Тріумф", у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що даний текст не містить волевиявлення позивача щодо істотних умов договору про надання послуг, а тому не укладеним у розумінні ст. ст. 638, 639, 640 ЦК України.

Інші доводи сторін також не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно ст. ст. 73, 76-79 Господарського кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача у зв'язку із відмовою у позові.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 73, 74, 76-79, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові фермерського господарства "Тріумф", с. Гальчинці Теофіпольського району Хмельницької області до фізичної особи-підприємця Мельничук Олександра Валентиновича, с. Шумівці Хмельницького району Хмельницької області про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 34298,00 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 ГПК України.

Повне рішення складено 19.12.2018р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу- фермерське господарство "Тріумф" (30637, Хмельницька область, Теофіпольський район, с. Гальчинці)

3 - відповідачу- фізична особа-підприємець Мельничук Олександр Валентинович, (31363, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Шумівці, пров. Гагаріна, 39).

Всім рекомендованим листом з повідомленням про вручення;