СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. Справа № 913/549/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представників сторін:

позивача - Акользіна М.В. на підставі ордеру серія АА №058939 від 14.11.2018, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №714 від 28.02.2013,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області (вх.№1078 Л/2) на ухвалу Господарського суду Луганської області від 12.11.2018, постановлену у приміщенні Господарського суду Луганської області суддею Зюбановою Н.М., час проголошення ухвали - не зазначено, дата складання повного тексту ухвали - 12.11.2018, у справі №913/549/18

за позовом Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, с. Містки, Сватівський район, Луганська обл.,

до Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, с. Містки, Сватівський район, Луганська обл.,

про визнання фіктивної діяльності, припинення юридичної особи відповідача та визнання недійсними реєстраційних документів

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 12.11.2018 у справі №913/549/18 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області до Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області про визнання фіктивної діяльності, припинення юридичної особи відповідача та визнання недійсними реєстраційних документів; повернуто позивачу позовну заяву з доданими до неї матеріалами з тих підстав, що позов у зазначеному спорі має розглядатись судом адміністративної юрисдикції.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що пункт 20.1.37 та пункт 67.2 Податкового кодексу України відносять ці спори до тих, які ініціюються контролюючими органами, та які за суб'єктним складом відносяться до юрисдикції адміністративних судів (справи за зверненням суб'єкта владних повноважнь у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом - стаття 19 Кодексу адміністративного судочинства України), а позовні вимоги про визнання недійсними реєстраційних документів відповідача фактично адресовані державному реєстратору, який може бути стороною у господарському процесі тільки за позовами, що виникли з корпоративних відносин або спорів щодо майна та майнових прав (пункт 13 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду від 12.11.2018 позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що право контролюючих органів звертатися до суду з вимогою про припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців не позбавляє права засновника юридичної особи заявляти позов до суду господарської юрисдикції у відповідності до статті 55-1 Господарського кодексу України; на думку апелянта, заявлений ним спір відповідає вимогам, за якими спір підвідомчій господарському суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області на на ухвалу Господарського суду Луганської області від 12.11.2018 у справі №913/549/18; встановлено відповідачу строк до 10.12.2018 для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; призначено справу до розгляду на 20.12.2018 о 12:20год.

У встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 20.12.2018 представник апелянта оголосила доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Поштовий конверт, який був надісланий судом на адресу відповідача, зазначену в апеляційній скарзі та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, був повернутий до суду 10.12.2018 із зазначенням причини повернення "адресат не існує" (а.с.65-68).

Судова колегія зазначає, що згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вжито необхідних заходів щодо належного та завчасного повідомлення учасників справи про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники справи належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, а неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, з огляду на строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, Містківська сільська рада Сватівського району Луганської області звернулася до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області про визнання фіктивної діяльності КП "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області; припинення юридичної особи та визнання недійсними реєстраційних документів щодо реєстрації відповідача.

Позивач посилається на статтю 551 Господарського кодексу України, яка регулює ознаки фіктивної діяльності суб'єкта господарювання.

Апеляційним господарським судом встановлено, що Містківська сільська рада Сватівського району Луганської області є органом місцевого самоврядування.

У позовній заяві позивач зазначає, що 23.01.2018 на тридцятій сесії сьомого скликання Містківською сільської ради прийнято рішення №30/19 про створення Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, затвердження його Статуту, а також призначення директором вказаного підприємства ОСОБА_1

26.01.2018 КП "Центр реєстрації" зареєстроване державним реєстратором Сєвєродонецької міської ради в Єдиному державному реєстрі відповідно до запису про проведення державної реєстрації юридичної особи згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", номер запису в Єдиному державному реєстрі 1 000865.

Із доданого до позовної заяви витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач - Комунальне підприємство "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області є комунальним підприємством, власником і єдиним засновником якого є Містківська сільська рада Сватівського району Луганської області.

У позовній заяві позивач посилається на ту обставину, що у нього як власника та єдиного засновника Комунального підприємства "Центр реєстрації" є достатні підстави вважати, що в діях відповідача є ознаки фіктивної діяльності суб'єкта господарювання, які визначені статтею 55-1 Господарського кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом тощо.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових правовідносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб'єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їз учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та /або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/13755/17, від 15.05.2018 у справі №911/4144/16.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1).

А у статті 2 цього Кодексу визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні-особі-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 20 Господарського процесуального кодексу України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі, у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У спірних правовідносинах позивач посилається на фіктивну, на його думку, діяльність підприємства, власником і єдиним засновником якого він є.

Чинне процесуальне законодавство чітко не визначає юрисдикційну належність такого спору.

Оскільки спірні правовідносини є найбільш наближеними до правовідносин, пов'язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, власником та єдиним засновником якого є позивач, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватись за правилами Господарського процесуального кодексу України.

З розгляду схожих правовідносин такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №813/6286/15.

Судова колегія не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позов у справі має розглядатись за правилами адміністративної юрисдикції, оскільки у даному випадку з позовом про припинення юридичної особи звертається не суб'єкт владних повноважень - контролюючий орган, підсудність за якими (такими спорами) в порядку адміністративного судочинства дійсно передбачено частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, а з позовом до суду звернувся власник і єдиний засновник відповідача.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги (визнання недійсними реєстраційних документів), які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі за позовом Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області до Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області про визнання фіктивної діяльності, припинення юридичної особи відповідача та визнання недійсними реєстраційних документів з посиланням на пункт 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відтак, ухвала Господарського суду Луганської області від 12.11.2018 підлягає скасуванню, а справу №913/549/18 за позовом Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області до Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області про визнання фіктивної діяльності, припинення юридичної особи відповідача та визнання недійсними реєстраційних документів слід передати на розгляд Господарському суду Луганської області.

Відповідно до частини 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 255-256, 269, 270-271, 273, п. 6 ч. 1 ст. 275, 280, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 12.11.2018 у справі №913/549/18 скасувати.

Справу №913/549/18 за позовом Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області до Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області про визнання фіктивної діяльності, припинення юридичної особи відповідача та визнання недійсними реєстраційних документів передати на розгляд Господарському суду Луганської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.12.2018.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза