ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Справа № 903/414/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Петухов М.Г.

за участю секретаря судового засідання Мазура О.Г.

а участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - голови Худієва А.І., адв. Парфенюк А.С. (свід-во № 352, видане 13.12.2007 р., ордер ВС № 000018770 від 11.12.2018 р., - а.с. 127-128)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Фермерського господарства "Ай -Ев"

на рішення Господарського суду Волинської області від 07.08.2018 р. проголошеного об 10:45 год. (повний текст складений 09.08.2018 р. суддею Костюк С.В.)

у справі № 903/414/18

за позовом Державного підприємства "Укрветсанзавод"

до відповідача: Фермерського господарства "Ай-Ев"

про стягнення 5074,98 грн.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 07.08.2018 р. у справі № 903/414/18 задоволено позов Державного підприємства "Укрветсанзавод" до Фермерського господарства "Ай -Ев" про стягнення 5074,98 грн., з яких - 2940,00 грн. боргу, 808,38 грн. пені, 1059,58 грн. інфляційних втрат та 267,02 грн. відсотків річних за невиконання оплати послуг, наданих на підставі договору № У-01/50 2015 р.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач Фермерське господарство "Ай-Ев" подав скаргу до Північно - західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 07.08.2018 р. у справі та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скаржник вважає, що висновки місцевого господарського суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник доводить, що фермерське господарство «Ай-Ев» не користувалось послугами ДП "Укрветсанзавод" і акт здачі-прийняття послуг голова фермерського господарства Худієв А.І не підписував. Також скаржнику невідомо, як на акті з’явився відбиток печатки, схожої на печатку фермерського господарства, доводить, що акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 від 15.05.2015 р. містить відбитки печатки, схожої на належну Фермерському господарству «Ай-Ев» печатку. Стверджує, що в даному випадку мають місце ознаки підробки документів, а висновок суду про те, що позивачем було надано послуги з утилізації відходів тваринного походження на суму 2940,00 грн., не відповідає фактичним обставинам справи.

Звертає увагу апеляційного суду, що акт вивірки не підписаний представником Фермерського господарства «Ай-Ев» і в матеріалах справи відсутні докази про направлення такого акту на адресу відповідача/скаржника, тому безпідставним є висновок суду про те, що актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 р. по 25.05.2015 р. підтверджено борг відповідача по оплаті послуг в розмірі 2940,00 грн.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем претензії від 27.07.2017 р., копія якої міститься в матеріалах справи, тому безпідставним є висновок суду про залишення Фермерським господарством «Ай-Ев» такої претензії без відповіді.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 датовано 15.05.2015 р. Скаржник вважає, що позовна давність спливла 15.05.2018 р. і заявляє про застосування наслідків спливу позовної давності, про що апеляційному господарському суду подана окрема заява. Вважає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Скаржник просить врахувати наведені обставини і скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 07.08.2018 р. у даній справі та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач Державне підприємство "Укрветсанзавод" подало відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, скаргу Фермерського господарства "Ай -Ев" - без задоволення. Вважає рішення суду законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права, а вимоги скаржника, викладені в апеляційній скарзі, - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводить, що 14 травня 2015 року Тульчинською філією Державного підприємства «Укрветсанзавод» та Фермерським господарством "Ай -Ев" був укладений договір про надання послуг з утилізації. На виконання договору позивачем у травні 2015 року було надано відповідачу послуги з утилізації відходів тваринного походження на загальну суму 2 940,00 грн, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 від 15.05.2015 р., який підписаний уповноваженою особою відповідача (скаржника) та скріплений печаткою господарства.

Зазначає, що не відповідають дійсності доводи апеляційної скарги та не підтверджені належними та допустимими доказами, що акт здачі-прийняття робіт № 396 від 15.05.2015 р. не підписаний головою ФГ «Ай-Ев». Натомість вказує, що надання послуг підтверджується первинним документом - корінцем приймальної квитанції № 508 від 15 травня 2015 року із підписом уповноваженої особи представника фермерського господарства «Ай-Ев», що свідчить про дійсне виконання договору. Зазначає також, що акт здачі-приймання робіт не був визнаний судом недійсним, а тому є таким, що укладений відповідно до чинного законодавства України.

Доводить, що договір про надання послуг з утилізації № У-01/50 2015 р., акт здачі-прийняття послуг № 396 від 15.05.2015 р. та корінець приймальної квитанції № 508 від 15.05.2015 р. є належними та допустимими доказами відповідно до ст. 76, 77, 78 ГПК України, які підтверджують фактичне надання послуг та наявність заборгованості.

Вважає безпідставним та необґрунтованими доводи в апеляційній скарзі щодо неотримання відповідачем/скаржником претензії від 27.07.2017 р. № 86-1/17-380, оскільки відповідно до відомостей про вручення рекомендованого поштового відправлення, поштове відправлення № 976 було вручено представнику за довіреністю 05.08.2017 р. Отже, відповідач /скаржник отримував претензію, однак не розглянув та відповіді не надав, що стало причиною звернення із вказаним позовом.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесенням рішення. Однак, заява про застосування позовної давності була подана Фермерським господарством «Ай-ЕВ» лише 06.11.2018 р., тобто - після винесення рішення до даній справі, а тому не може розглядатись судом.

Вважає, що матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем/скаржником грошового зобов’язання, просить врахувати наведені обставини та залишити без змін рішення Господарського суду Волинської області від 07.08.2018 р. у даній справі.

В судовому засіданні представник відповідача/скаржника та голова Фермерського господарства «Ай-ЕВ» підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення по суті спору. Голова Фермерського господарства «Ай-ЕВ» зазначив, що підпис та печатка на акті здачі-прийняття робіт № 396 від 15.05.2015 р. не належать останньому. Пояснив, що йому невідомо, яким чином акт міг бути підписаний та скріплений печаткою. Заперечує також підписання корінця приймальної квитанції № 508 від 15 травня 2015 року, наданого позивачем суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи справу в суді апеляційної інстанції за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів керується нормами ст.270 ГПК України. Сторони були повідомлені про розгляд справи в судовому засіданні в установленому порядку /а.с.103-104/.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, явка представників в судове засідання обов’язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершення розгляду апеляційної скарги без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення скаржника в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно - західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено наступне.

14.05.2015 р. Тульчинською філією Державного підприємства “Укрветсанзавод” (виконавець) та Фермерським господарством “Ай-Ев” (замовник) було укладений в письмовій формі договір № У-01/50 2015 р. про надання послуг з утилізації /а.с.8-9/.

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець на виконання замовлення замовника зобов’язується надати послуги з утилізації відходів тваринного походження, а замовник зобов’язується оплатити надані послуги в порядку і на умовах передбачених в п.3.1 цього договору.

У відповідності до п. 1.3 договору підтвердженням факту наданих послуг за цим договором є акт прийому-передачі наданих послуг.

Згідно з п. 3.1. загальна сума цього договору не обмежується і складається з вартості послуг утилізації окремих партій відходів, що підлягають поставці для утилізації за цим договором та вартості пально-мастильних матеріалів затрачених на перевезення відходів. Відповідно до п. 3.3 договору вартість послуг утилізації відходів є динамічною і може змінюватись.

У відповідності до п. 3.5 договору після надання послуг з утилізації відходів, виконавець надає замовнику акт прийому-передачі наданих послуг. Якщо замовник протягом 3 календарних днів з моменту отримання акту приймання-передачі наданих послуг не мав претензій до його змісту, які він у разі їх наявності повинен пред’явити виконавцю в письмовому вигляді, і не повернув підписаний акт прийому-передачі наданих послуг виконавцю, то даний Акт прийому-передачі наданих послуг вважається підписаним та набуває законної сили на підставі мовчазної згоди.

Згідно з п. 3.6. розрахунок за договором здійснюється на підставі акту прийому-передачі наданих послуг, замовник зобов’язується протягом п’яти днів з моменту отримання акту прийому-передачі наданих послуг, у випадку відсутності претензій до його змісту, здійснити оплату за цим договором в безготівковій формі, платіжним дорученням на поточний рахунок виконавця, зазначений у реквізитах сторін цього договору.

Відповідно до п. 4.1. договору у випадку несвоєчасної оплати послуг з утилізації відходів замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення, від вартості неоплачених послуг за кожен день прострочення оплати.

Згідно з п.п. 6.1. - 6.3. договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріпленні їх печатками; строк дії цього договору починає свій перебіг з моменту визначеному в п.6.1. цього договору та закінчується 31.12.2015 р. Якщо жодна із сторін не заявила про припинення договору, він вважається продовженим на наступний рік; закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його виконання та порушення, які мали місце під час дії цього договору.

Договір підписаний представниками та скріплений печатками сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що розділ «Місцезнаходження та реквізити сторін» містить повну інформацію про юридичну особу замовника – Фермерське господарство «Ай-Ев». Договір скріплений печатками сторін, і печатка підтверджує повноваження особи на укладання договору від Фермерського господарства «Ай-Ев». Договір № У-01/50 2015 р. про надання послуг з утилізації в установленому порядку недійсним не визнаний, і у суду відсутні підстави для висновку про порушення норм ст. 203 ЦК України.

Позивачем наданий суду акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 від 15.05.2015 р., який містить посилання на договір № У-01/50 2015 р. від 14.05.2015 р., необхідні реквізити сторін, підписи представників юридичних осіб, які скріплені їх печатками /а.с.10/. За змістом акту замовник Фермерське господарство "Ай-Ев" та виконавець Тульчинська філія Державного підприємства "Укрветсанзавод" підтвердили без зауважень, що виконавцем надані послуги утилізації падежу на 2,8 т за ціною 1050 грн. та вартістю 2940 грн. з ПДВ.

Колегія суддів звертає увагу, що підпис представника Фермерського господарства «Ай-Ев» скріплений печаткою, яка містить повну назву, адресу та код господарства та призначення –‘для документів’.

Колегія суддів звертає увагу, що скаржник/відповідач заперечує автентичність відбитку печатки, однак доказів звернення до компетентних органів із заявою про її втрату чи викрадення не представлені. За відсутності належних та допустимих доказів у колегії суддів відсутні підстави для висновку, що печатка (чи обидві печатки) відповідача перебувала у невідомих осіб, які не мали відповідних повноважень представляти господарство та брати участь в оформленні первинних облікових документів, чи була використана у незаконний спосіб.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, щодо підробки документів є необґрунтованими.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідач не подавав будь-яких заперечень на позов та доказів суду першої інстанції. Так, про час і місце судового розгляду (судового засідання) відповідач був повідомлений судом першої інстанції в установленому порядку – матеріали справи містять рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (судових повісток) з підписами та прізвищем представника Войтюк про одержання ухвал суду 21.06.2018 р. та 14.07.2018 р.

Отже, відповідач, добросовісно користуючись своїми процесуальними правами та обов’язками, зокрема – сприяти своєчасному, всебічному, повному та об’єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у учасника докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо, - не був позбавлений права надати свої заперечення щодо позовних вимог, подавати письмові чи усні пояснення/заперечення, заявляти клопотання тощо.

Натомість відповідач не представив суду першої інстанції жодних доводів чи заперечень, які викладені в апеляційній скарзі. При цьому відповідачем не наведено поважних причин, з яких суду апеляційної інстанції надані нові доводи, які не подавались суду першої інстанції.

Будучи своєчасно повідомленим про час і місце розгляду даної справи, відповідач мав можливість, зокрема, для надання відомостей щодо звернення до компетентних органів із заявою про втрату чи викрадення печатки, про підробку документів, звернення до суду із позовом про визнання недійсним договору тощо. Подібні дії не вчинені на час апеляційного перегляду справи, і колегія суддів оцінює необґрунтовані заперечення скаржника як намір уникнути стягнення коштів – боргу разом із урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені.

Відповідно до норм процесуального законодавства метою апеляційного суду є розгляд справи по суті повторно за наявними у справі та додатково поданими доказами. Відповідно до ст.269 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього. Таке обгрунтування відповідач апеляційному суду не надав, так само як не надав будь-яких докузів на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що в порядку досудового врегулювання спору позивачем 27.07.2017 р. направлено на адресу відповідача претензію № 86-1/17-380 з вимогою сплатити заборгованість/а.с.12/, і така претензія була одержана відповідачем 05.08.2017 р., про що свідчить підпис представника за довіреністю Войтюк на бланку рекомендованого поштового відправлення № 976

Такий доказ (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 976 є новим доказом, який приймається судом, оскільки наданий позивачем на спростування доводів апеляційної скарги, які не були представлені раніше суду першої інстанції. В судовому засіданні апеляційної інстанції керівник фермерського господарства "Ай-Ев" підтвердив, що у господарстві є працівник з прізвищем Войтюк.

Отже, претензія з вимогою про оплату боргу 2940 грн. на підставі акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 від 15.05.2015 р., який містить посилання на договір № У-01/50 2015 р. від 14.05.2015 р., була одержана відповідачем 05.08.2017 р., що також надало відповідачеві можливість у відповідності до п. 3.5 договору пред’явити претензіі до його/акту змісту в письмовому вигляді.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач жодних заперечень щодо акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 від 15.05.2015 р. не пред’являв до моменту подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області. Відповіді на претензію не надав і вартість послуг утилізації не оплатив, хоча і не заперечив в судовому засіданні сам факт смерті худоби.

Відповідно до умов п. 3.5 договору за відсутності претензій щодо змісту акту, такий акт у випадку його не підписання відповідачем вважається підписаним та набуває законної сили на підставі мовчазної згоди. Разом з тим, наданий суду акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 від 15.05.2015 р. на суму 2940 грн., як зазначено вище, підписаний представником Фермерського господарства "Ай-Ев" та скріплений печаткою (іншою, ніж на договорі, - на якій зазначено про призначення „для документів”), що підтверджує повноваження представника юридичної особи на вчинення юридично значимих дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (в редакції Закону від 07.02.2015 р., чинного на травень 2015 року) первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 (зі змінами станом на 01.01.2015 р.; далі по тексту – Положення), первинний документ – це документ, створений у письмовій або електронній формі, що фіксує та підтверджує господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, які впливають на рух товарно-матеріальних цінностей, стан майна, капіталу і фінансових результатів.

Відповідно до п. 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Згідно з п.2.4. Положення (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Згідно з п.2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 від 15.05.2015 р. містить обов'язкові реквізити за п.2.4 Положення і є належним доказом того, що господарська операція (в даному випадку – надання послуг з утилізації) фактично відбулась і відповідно є доказом виконанням зобов'язання позивача перед відповідачем та зобов’язання відповідача оплатити вартість наданих послуг.

Крім того, позивачем з метою спростування доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, додатком до відзиву на апеляційну скаргу наданий суду (в належним чином засвідченій копії) корінець приймальної квитанції № 508 від 15.05.2015 р., де зазначено, що на автомобілі РАФ № ОА 43-39 Фермерське господарство "Ай-Ев" з водієм Палієнко доставило і здало Тульчинській філії позивача падіж худоби.

Такий доказ також є новим доказом, який приймається судом як додатковий доказ на підтвердження доводів позивача, оскільки наданий позивачем на спростування заперечень, викладених в апеляційній скарзі, про які не було відомо раніше ні позивачеві, ні суду першої інстанції.

Керівник відповідача в судовому засіданні 11.12.2018 р. пояснив, що йому невідомо, ким від імені Фермерського господарства "Ай-Ев" підписана квитанція, однак жодним чином не спростував ні відомостей про падіж худоби, ні факту перевезення/доставки на автомобілі РАФ № ОА 43-39.

Корінець приймальної квитанції № 508 від 15.05.2015 р. сам по собі не є доказом надання послуг з утилізації, які підлягають оплаті, однак додатково в сукупності з іншими встановленими обставинами підтверджує, що падіж худоби був перевезений і зданий відповідачем позивачеві.

Також колегія суддів звертає увагу, що наданий суду позивачем акт вивірки розрахунків за період з 01.01.2015 р. по 25.05.2015 р./а.с.11/, який не підписаний відповідачем, не є належним та допустимим доказом у спорі відповідно до ст. 76, 77, 79 ГПК України. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що акти вивірки розрахунків не є первинним обліковим документом, має допоміжну функцію у бухгалтерському обліку для спрощення взаємних розрахунків за договорами і звірки фактів сплати коштів, використовується виключно в бухгалтерських службах і підлягає оцінці та перевірці судом нарівні з іншими документами у справі. В даному випадку – не підписаний іншою стороною акт вивірки не несе будь-якої інформації у спорі, свідчить лише про облік бухгалтерією позивача. Тому такий акт колегія суддів не бере до уваги.

Отже, первинними обліковими документами, а саме - актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 від 15.05.2015 р. підтверджено, що між сторонами відбулись правовідносини з надання послуг утилізації. Така обставина правильно встановлена судом першої інстанції за відсутності заперечень замовника/відповідача за умовами п.3.5 договору.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до норм ст..181 ГК України та ст..207 ЦК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа. Разом з тим, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Суд апеляційної інстанції враховує, що акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 підписаний сторонами без будь-яких зауважень 15.05.2015 р. /а.с.10/, тому відповідно до умов п. 3.6. договору замовник/відповідач зобов’язаний був здійснити оплату 2940,00 грн. протягом п’яти днів, тобто – до 20.05.2015 р.

Оскільки у визначений договором строк відповідач оплату не виконав, позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені, нарахованої згідно з п 4.1 договору та нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання» є правомірними та підставно задоволені судом першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що період прострочення з 19.05.2015 р. визначений позивачем помилково, оскільки першим днем періоду прострочення є 21 травня. Разом з тим, така помилка позивача не вплинула на правильність обрахування пені, боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних.

Так, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимога про стягнення пені грунтується на умовах п.4.1 договору та відповідає нормам ст.ст.230-231 ГК України, ст.ст.549, 551 ЦК України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

У позовній заяві позивач просить стягнути 808,38 грн. пені, 267,02 грн. відсотків річних, обрахованих за період з 19.05.2015 р. по 28.05.2018 р. та 1059,58 грн боргу з урахуванням індексу інфляції за період з червня 2015 року по квітень 2018 року включно. Перевіривши правильність розрахунків, колегія суддів встановила, що належні до стягнення суми не перевищують заявлені позивачем, тому неправильне визначення періоду прострочення не впливає на суму позовних вимог про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені, які підлягають задоволенню у урахуванням вищенаведеного.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову. Колегією суддів не встановлені обставини, які дозволили б апеляційному суду дійти висновку про необґрунтованість чи незаконність рішення суду першої інстанції всупереч ст.236 ГПК України.

Колегія суддів відхиляє заяву відповідача/скаржника про застосування позовної давності, враховуючи таке.

У відповідності до частин четвертої та п'ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Якщо ж суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, у заяві про застосування наслідків спливу позовної давності, поданій скаржником/відповідачем разом із апеляційною скаргою, останній посилається на ту обставину, що акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 396 складений 15.05.2015 р., тому вважає, що позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України спливла 15.05.2018 р. Разом з тим, скаржник жодним чином не обґрунтовує подання такої заяви після прийняття рішення судом першої інстанції та не наводить обставин, які б об’єктивно перешкоджали заявити про застосування позовної давності суду першої інстанції.

Колегією суддів встановлено, що Фермерському господарству "Ай -Ев" було відомо про дане судове провадження, оскільки скаржник був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи в місцевому господарському суді, про що зазначено вище, і не був позбавлений права надати свої заперечення щодо позовних вимог, заявити клопотання, заяви, в тому числі - про застосування позовної давності та наслідків її спливу.

У постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 і від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 Верховний Суд України звертає увагу, що суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності, оскільки стаття 267 ЦК України закріплює норму матеріального права, а нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції не може бути підставою для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 07.08.2018 р. у справі № 903/414/18 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269 - 273, 275 -284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Ай -Ев" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Волинської області від 07.08.2018 р. у справі № 903/414/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 903/414/18 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений 18.12.2018 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.