ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.12.2018 м. Ужгород Справа № 907/310/18

Господарський суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Васьковського О.В.,

розглянувши матеріали справи №907/310/18

За позовом Прокуратури Закарпатської області, м. Ужгород, Закарпатська область в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ

до відповідача 1 Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, м.Київ

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Жайворонок- Пачірта», м.Берегове, Закарпатська область

до відповідача 3 Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, м. Ужгород, Закарпатська область

за участю третіх осіб, які

не заявляють самостійних вимог

щодо предмета спору на

стороні позивача

Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство Колос агропромислового комплексу України, м.Київ

підприємство обєднання громадян експлуатаційно-виробниче підприємство «Учбово-спортивна база Закарпаття» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос агропромислового комплексу України, м. Берегово Закарпатської області,

Державна служба геології та надр України, м.Київ

про визнання за державою в особі Фонду державного майна України (01133, м.Київ, вул.Генерала Алмазова, 18/9 ) право власності на споруду експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т, що знаходиться за адресом: 90200, Закарпатська обл.,м. Берегово, вул. Корятовича, 1; Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 14, ,) звільнити з - під арешту нерухоме майно, що належить державі в особі Фонду державного майна України, а саме: споруду експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т, що знаходиться за адресом: 90200, Закарпатська обл., м. Берегово, вул. Корятовича, 1, описану й арештовану 21.10.2015 року (актом опису й арешту майна) відділом державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції у виконавчому провадженні №47602724,

За участі секретаря судового засідання Раткевича В.С.

Представники:

від позивача не з'явився (у судовому засіданні 29.11.18- ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача 1 не з'явився

від відповідача 2 ОСОБА_2, адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/623 від 03.12.2008 р.)

від відповідача 3 ОСОБА_3 - заступник начальника Управління - начальник відділу (наказ № 1522/к від 21.04.17р.)

від третьої особи (Всеукраїнське фізкультурно спортивне товариство Колос агропромислового комплексу України) ОСОБА_4 (дов. б/н від 20.03.2018 р.)

від третьої особи (підприємство обєднання громадян експлуатаційно виробниче підприємство Учбово спортивна база Закарпаття ВФСТ Колос АПК України) - ОСОБА_4 (дов. б/н від 20.03.2018 р.)

від третьої особи (Державна служба геології та надр України) - не з'явився

за участі прокурора - Костак В.В. прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ( посвідчення № 042965 від 20.04.2016 р.)

за участі прокурора - Андрейчик А.М. ( посв. від 06.05.2016)

СУТЬ СПОРУ: визнання за державою в особі Фонду державного майна України (01133, м.Київ, вул.Генерала Алмазова, 18/9 ) право власності на споруду експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т, що знаходиться за адресом: 90200, Закарпатська обл., м. Берегово, вул. Корятовича, 1; Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 14, ,) звільнити з - під арешту нерухоме майно, що належить державі в особі Фонду державного майна України, а саме: споруду експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т, що знаходиться за адресом: 90200, Закарпатська обл., м. Берегово, вул. Корятовича, 1, описану й арештовану 21.10.2015 року (актом опису й арешту майна) відділом державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції у виконавчому провадженні №47602724.

Розпорядженням заступника керівника апарату Господарського суду Закарпатської області від 30.07.18 № 02-02/166/18 за службовою запискою секретаря судового засідання Сінкіної Е.В. від 30.07.18 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №907/825/17, у зв'язку з припиненням повноважень головуючого судді Андрейчука Л.В. (закінченням строку, на який його було призначено), що унеможливлює продовження розгляду ним даної справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.18 справу №907/310/18 передано на розгляд судді Васьковському О.В.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 02.08.2018 року призначено підготовчого засідання у справі №907/310/18 у порядку загального позовного провадження.

16.08.18 третьою особою - підприємством обєднання громадян експлуатаційно- виробниче підприємство «Учбово- спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України, м. Берегово Закарпатської області подано заяву про відвід судді Васьковського О.В. від розгляду даної справи.

Згідно ухвали Господарського суду Закарпатської області від 16.08.18 суд, розглянувши зазначену заяву, дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, вирішив питання про зупинення провадження у справі та передачу заяви про відвід для визначення у встановленому порядку судді, який буде вирішувати питання про відвід, про що постановив відповідну ухвалу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018 року, заява про відвід була розподілена для розгляду судді Ремецькі О.Ф.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.08.18 у справі №907/310/18 у задоволенні заяви підприємства обєднання громадян експлуатаційно- виробниче підприємство Учбово спортивна база Закарпаття ВФСТ Колос АПК України, м. Берегово Закарпатської області про відвід судді Васьковський О.В. від участі у справі №907/310/18 відмовлено (суддя Ремецькі О.Ф.).

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.08.2018 року поновлено провадження у справи №907/310/18 та призначено підготовче засідання у справі №907/310/18 у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.09.18, 08.10.18, 17.10.18, 08.11.18 підготовче засідання у справі №907/310/18 у порядку загального позовного провадження відкладено.

У судовому засіданні 19.11.18 суд, за згодою сторін, закрив підготовче провадження та здійснив перехід до розгляду справи по суті, у відповідності до п.6 ст.183 Господарського процесуального кодексу України та п.3 ч.2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 29.11.18 року, у відповідності до ст.216 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва.

Прокурор звернувся з позовною заявою в інтересах держави, оскільки прокуратура здійснює від імені та в інтересах держави функції та повноваження, визначені Конституцією України, Законом України Про прокуратуру та іншими законами, зокрема представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення чи загрози порушення інтересів держави.

Підставою предявлення прокуратурою Закарпатської області позову є необхідність представництва інтересів держави в особі Фонду державного майна України як власника державного майна, який є органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, однак ним не вжито заходів щодо визнання державою вищевказаного майна.

Прокурор посилається на те, що згідно ч.3 ст.23 Закону України Про прокуратуру здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження (п.2 ч.6 ст.23 Закону України Про прокуратуру).

Прокурор просить задоволити позов, мотивуючи тим, що у звязку з вивченням стану додержання прав власності держави на нерухоме майно, виявлено грубе порушення вимог цивільного та господарського кодексів України про відчуження свердловини термальних вод №2-т в м.Берегово по вул.Корятовича,1, що є істотним порушенням інтересів держави. Вважає, що відчуження вказаної свердловини здійснено шляхом незаконного опису органом ДВС державного майна, яке у подальшому було реалізовано на електронних торгах.

Зазначає, що арештоване в ході виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду у справі №907/870/14 від 15.05.15 органом ДВС майно, а саме експлуатаційна свердловина термальних вод №2-т в м.Берегово по вул.Корятовича,1 не належить боржнику - підприємству обєднання громадян експлуатаційно-виробниче підприємство «Учбово-спортивна база Закарпаття» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос агропромислового комплексу України, м. Берегово Закарпатської області, а є державною власністю. Стверджує, що такі дії державного виконавця є незаконними, з огляду на те, що статус майна свердловини є загальнодержавний, оскільки за твердженням прокурора жодних документальних доказів щодо спірного обєкту не місять інформації про його передачу у власність третіх осіб.

Прокурор наводить доводи щодо того, що підприємству обєднання громадян експлуатаційно-виробниче підприємство «Учбово-спортивна база Закарпаття» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос агропромислового комплексу України, м. Берегово Закарпатської області ніколи не був власником ні свердловин, в тому числі свердловини №2, ні споруд та будівель, що знаходяться за адресою: м.Берегово, вул.Корятовича,1. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.10.12 виданого на підставі рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради від 26.02.12 №422 та витягу про реєстрацію право власності на нерухоме майно власником будівель та споруд, що розташовані за адресою: м.Берегово, вул.Корятовича,1 є Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» АПК України. Таким чином, майно, на яке може бути накладено арешт в рамках виконавчого провадження повинно належати боржнику на праві власності, тому вважає, що державним виконавцем не було вчинено жодних дій щодо перевірки наявності права власності у боржника на спірне майно.

Прокурор в заперечення доводів відповідачів щодо того, що документальні матеріали справи не підтверджують перебування експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т у господарському віданні чи в оперативному управлінні боржника - ПОГ ЕВП «УСБ Закарпаття», зазначає, що такі права є похідними від права власності, а тому їх державна реєстрація проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно, а відповідно до п.27 Порядку державної реєстрації прав (постанова КМУ від 22.06.2011 р. №703) жодних з наведених документів чи витягу з реєстру речових прав на підтвердження наявності у боржника відповідного речового права на споруду свердловини, державним виконавцем у виконавчому провадженні не здобуто та не подано ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України для проведення електронних торгів.

При цьому, вважає посилання відповідачів на документ технічного змісту - паспорт свердловини та загальні положення Статуту позивача таким, що не відповідає вимогам вищенаведеного законодавства. Тому, вважає доведеним є факт неналежності спірного майна боржнику ПОГ ЕВП «УСБ Закарпаття» ні на праві власності, ні на праві господарського відання, ні на праві оперативного управління та протиправності його реалізації як майна боржника через електронні торги.

Вищевказані дії органу державної виконавчої служби прокурор вважає такими, що не узгоджуються з вимогами ч. З та ч. 4 розділу II Порядку, відповідно до якого на електронних торгах може бути реалізовано лише нерухоме майно, яке належить саме боржнику. При цьому, до заявки на реалізацію арештованого майна додаються копії правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності або право користування нерухомим майном. Зазначає, що матеріали виконавчого провадження №47602724 не містять документів, які б вказували на ознаки встановленого права власності чи права господарського відання у боржника на спірну споруду свердловини.

Вказує, що діючи в порушення вимог ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-14 від 21.04.1999 р. презумпції можливого звернення стягнення лише на майно належне боржнику, організатором торгів та державним виконавцем укладено правочин щодо продажу майна, на яке у боржника відсутнє право власності. Відповідно, спірний правочин (електронні торги з реалізації споруди свердловини) не породжує правові наслідки у сторін, а саме щодо припинення права власності на продане майно у боржника та виникнення такого права у покупця.

Крім того, вважає беззаперечним факт користування ПОГ ЕВП «УСБ «Закарпаття» з метою видобування термальної води свердловиною з 1997 по 2016 роки згідно з державним актом на право постійного користування землею від 05.05.1997 р., спеціальним дозволом на користування надрами від 25.10.2004 р. № 3476, гірничого відводу та виданого за часів існування Радянського Союзу паспорта на пробурену свердловину. Однак, зауважує, що дане користування виникло у сфері суспільних правовідносин щодо надрокористування, на які не поширюються ознаки та властивості правового режиму речових прав на майно. Відтак, вказує, що невизнання права держави на майно стало наслідком протиправного втручання у дозволену державою господарську діяльність у спосіб незаконного відібрання експлуатаційної свердловини та вказує на зухвале нехтування з боку відповідачів конституційними правами та гарантіями щодо реалізації користувача надр мети існуючих гірничовидобувних відносин легалізованих та дозволених державою.

При цьому, вважає за необхідне врахувати як преюдиційні факти обставини, встановлені у господарській справі № 17/41. Адже, саме на виконання вказівок Вищого господарського суду України у постановах від 21.09.2010 р. та від 19.04.2011 р. суд у спорі щодо земельної ділянки дослідив питання щодо кола майна, яке належить ЦР КПФ СТ «Колос» АК України та ПОГ УСБ «Закарпаття», його правовий статус, місцезнаходження та мета використання земельної ділянки, самого родовища термальних вод та водозабірних свердловин. Зібраними документальними доказами та судовими висновками доведено, що свердловини не належать до майнового комплексу, а отримана для користування земельна ділянка, гірничий відвід території ділянки Берегівського родовища термальних вод, паспорта на свердловини та спецдозволи на користування надрами є необхідними документами при здійсненні діяльності щодо користування надрами.

Таким чином, прокурор стверджує, що державний виконавець знаючи достеменно, що спірне майно не належить боржнику, умисно здійснив виконавчі дії і передав майно на реалізацію.

Невідємною частиною доведення прокуратурою області належності спірної свердловини Державі є законодавчо визначений правовий режим майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP, з врахуванням правових норм та визначеності ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 УРСР «Про управління державним майном Української PCP» від 15.10.1990 р., ОСОБА_5 УРСР «Про захист суверенних прав власності УРСР» від 29.11.1990 р. за № 506, Указу Президії ВРУ «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави» від 30.08.1991 р. за № 1452, Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10.09.1991 р., ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 України «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу PCP, розташовані на території України» від 10.04.1992, якими визначено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP вирішено передати Фонду державного майна України. У зв'язку з чим, стверджує, що майно є загальнодержавною власністю. На законодавчому рівні права Держави на майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP, споруда експлуатаційної свердловини термальної води №2-т в м. Берегово, вул. Корятовича, 1, яка перебуває у користуванні ВФСТ «Колос» АПК України та ПОГ ЕВП «Учбово- спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України, є державною власністю і здійснення будь-яких дій щодо зміни власника цього майна є неправомірним.

З посиланням на Закон України «Про приватизацію державного майна» (який діяв на момент розгляду справи судом першої інстанції ) вказує, що державне майно - споруда експлуатаційної свердловини термальної води № 2-т в м. Берегово, вул. Корятовича, 1 у порушення визначеного вказаним Законом порядку його приватизації, незаконно включена у перелік майна боржника, а саме ПОГ ЕВП «Учбово- спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України, накладено арешт та неправомірно організовано органами державної виконавчої служби проведення електронних торгів щодо її продажу.

Також, посилаючись на позицію Верховного Суду України, викладену у справах №3-107гс14, № 3-173гс14, № 3-190гс14 зазначає, що питання щодо суб'єктів права власності такого майна на законодавчому рівні не врегульовано, майно колишніх профспілкових та громадських організацій на теперішній час залишається державною власністю, а тому правові підстави для розпорядження майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP (продажу, передачі до статутних фондів господарських товариств, відчуження у будь-який інший спосіб) відсутні.

Таким чином, споруда експлуатаційної свердловини термальної води №2-Т в м.Берегово, вул.Корятовича,1, у порушення Порядку включена до переліку майна боржника, а саме ПОГ ЕВП «Учбово-спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України та у порушення чинного законодавства накладено арешт та організовано органами державної виконавчої служби проведення електронних торгів щодо її продажу.

Позивач Фонд державного майна України у поданій відповіді на відзив зазначає, що до процедури реалізації спірного майна застосуванню підлягає саме Порядок арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції від 29.09.2016 р. №2831/5, який зазначено прокурором в позовній заяві. Посилається на положення постанови ОСОБА_5 Міністрів УРСР № 606 від 23.04.1960 року «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерстві охорони здоровя УРСР» усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерство охорони здоровя зобовязане було передати у строк до 01.05.1960 року Українській республіканській раді профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно- курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок.

Враховуючи наведене, вважає, що спірне майно, яке передано у відання профспілок згідно з постановою ОСОБА_5 Міністрів УРСР № 606 від 23.04.1960, є державною (загальнодержавною) власністю. Правонаступником Української республіканської ОСОБА_5 профспілок стала ОСОБА_5 Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація професійних спілок України. Згідно зі статутом ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» створене на майні засновників - Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності, та зареєстроване рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Києва № 1971 від 23.12.1991. В подальшому, правонаступником ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» є ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця». Рішенням Вищого арбітражного суду України від 17.06.1997 № 137/7 встановлено законність створення ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», при цьому не підтверджено факт належності Федерації профспілок України та ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» спірного майна на праві власності.

Оскільки на даний час питання щодо субєктів права власності зазначеного майна на законодавчому рівні не врегульовано, то майно таких організацій (в тому числі і спірне майно) є державною (загальнодержавною) власністю, і тому неправомірне здійснення будь-яких дій щодо зміни власника цього майна не допускається. Проте, не дивлячись на те, що споруда експлуатаційної свердловини термальної води № 2-т в м. Берегово, вул. Корятовича, 1 належить до державної власності, всупереч цьому державним виконавцем було відчужено зазначену свердловину шляхом незаконного опису органами державної виконавчої служби державного майна, яке у подальшому було реалізовано на торгах.

Фонд, в підтримку вимог викладених в позовній заяві щодо визнання права державної власності, зазначає, що рішенням 11 сесії 21 скликання Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23.12.1992 року «Про комунальну власність області та програму її приватизації» затверджено перелік обєктів, які передані з державної до комунальної власності області, м. Ужгорода та Мукачева. Зазначений перелік сформовано та затверджено на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», якою визначено, що державне майно України, передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) та установлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю. Оскільки, споруда експлуатаційної свердловини термальної води № 2-т в м. Берегово, вул. Корятовича, 1, яка перебуває у віданні та користуванні ВФСТ Колос» Агропромислового комплексу України, як і в цілому цілісний майновий комплекс ПОГ ЄВП «Учбово-спортивна база «Закарпаття», відсутня у переліку, затвердженого рішенням 11 сесії 21 скликання Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23.12.1992 року та не передана до (комунальної) власності адміністративно-територіальної громади, відтак є державною власністю.

Щодо посилань відповідачів на рішення у справі № 907/83/17 зазначає, що Верховним Судом рішення у справі № 907/83/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд.

Щодо доводів відповідача про необхідність розгляду даного спору в межах адміністративного судочинства заперечує, оскільки враховуючи, що Фонд в даному випадку не здійснює своїх владних повноважень, а прокурор в інтересах Фонду звернувся з вимогою саме за захистом цивільного права та враховуючи субєктний склад сторін, справа про визнання права власності, звільнення майна з арешту підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

У зв'язку з чим, просить суд задовольнити позовні вимоги прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України.

Відповідач 1 - ДП СЕТАМ не погоджується з позовними вимогами та вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Стверджує, що електронні торги з реалізації спірного майна проведені у повній відповідності з приписами Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 2710/5 від 22.12.15 року, заперечуючи посилання позивача на Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 2831/5 від 29.09.16 року, оскільки станом на момент проведення електронних торгів (10-12 жовтня 2016 року) вказане положення не набрало чинності (дата набрання чинності -30.11.16).

Зокрема, відповідач 1 вказує, що ним проведено електронні торги згідно інформаційного повідомлення, отриманого з офіційного веб-сайту ДП «СЕТАМ» щодо споруди експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т в м.Берегово по вул.Корятовича,1 (лот №172345), за результатами успішного проведення яких складено протокол проведення електронних торгів №204258, переможцем яких став учасник №5 (відповідач 2).

Відповідач 1 стверджує, що інформація про лот №172345 була повністю ним внесена, що підтверджується інформаційним повідомленням. Доводить, що за відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до системи, а також за достовірність інформації, зазначеної в заявці, відповідають посадові особи відповідного органу державної виконавчої служби, тоді як організатором лише вносить інформація про майно, включене до лота, виставленого на електронні торги, згідно документів, наданими та підготовленими органом державної виконавчої служби. Тобто, організатор має право на доповнення інформації виключно в частині фотографічного зображення майна та відомостей до нього, однак не відповідає за її повноту та достовірність.

Відповідач 1 вказує, що на реалізацію було виставлено не надра землі як зазначає позивач, а споруда експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т в м.Берегово по вул.Корятовича,1 з інженерними комунікаціями, що чітко вбачається з інформаційного повідомлення та документів виконавчого провадження.

Крім того, відповідач 1 стверджує, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, тому вказані доводи позивача не повинні братися судом до уваги.

З посиланням на постанову Верховного суду України від 18.11.15 у справі №6-1884 цс15 та від 24.10.12 у справі №6-116цс12, відповідач 1 зауважує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів про визнання електронних торгів та як це порушило його права. Зазначає, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 24.10.2012р. №6-116цс12).

Вказує, що на сьогоднішній час існує правочин яким право на споруду експлуатаційної свердловини термальної води №2-т в м. Берегово, вул. Корятовича, 1 переходить Учаснику № 5 і даний правочин не визнано незаконним .

Також, відповідач 1, з посиланням на ст.ст.52,60 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що вказаними нормами передбачено, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Тобто, наведені вище вимоги чинного законодавства встановлюють, що під час виконання рішень судів або інших органів (посадових осіб) про звернення стягнення на майно боржників комунальної форми власності, державний виконавець здійснює виконавче провадження на загальних підставах у відповідності до вимог спеціального Закону України "Про виконавче провадження". Тобто, закон не передбачає отримання від уповноваженого органу дозволу на накладання арешту на майно боржника, а відтак й на його подальшу реалізацію. Зазначає, що саме на виконання рішення суду і було відкрито виконавче провадження про стягнення коштів заборгованості з підприємства об'єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства Учбово-виробнича база Закарпаття Всеукраїнського фізкультурного товариства Колос АПК України Всеукраїнському фізкультурно-спортивному товариству Колос на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_6. Тому, стверджує, що інтереси держави в даному випадку полягають у виконанні рішення суду в повному обсязі та задоволенні вимог стягувана.

Відтак, вважає позов прокуратури Закарпатської області безпідставним та необґрунтованим, у зв'язку з чим просить суд відмовити у позові повністю.

Відповідач 2 - ТОВ «Жайворок -Пачірта» у поданому відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, наведених у відзиві. Зазначає, що на момент перебування свердловини на балансі УСБ Закарпаття, оформлення спеціального дозволу на користування надрами та технічного паспорту свердловини та реєстрації статуту в редакції 1992 та редакції 2011 років діяв Закон України "Про Власність" від 07.02.1991р, (втратив чинність в 2007р.) в ч. 2 ст. 7 вказано, що створена власником юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями всім закріпленим за нею майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення на вимогу кредиторів. Згідно ст.37 вказаного закону майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання, крім випадків, передбачених законодавством України. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства. До права повного господарського відання застосовуються правила про право власності, якщо інше не встановлено законодавчими актами України. Відповідно до ст. 123 ГК України майно передається обєднанню його учасникам у господарське відання або в оперативне управління на основі установчого договору чи рішення про утворення обєднання. Вартість майна обєднання відображається у його балансі. Відповідно до ст. 24 ЗУ ''Про обернення громадян", для виконання статутних завдань і цілей зареєстровані обєднання громадян, їх спілки можуть безпосередньо здійснювати необхідну господарську діяльність без мети отримання прибутку, а також господарську та іншу комерційну діяльність шляхом утворення госпрозрахункових установ і організацій із статусом юридичної особи, заснування підприємств у порядку, встановленому законом.

Відповідач 2 зазначає, що доказом того, що все майно розташоване на земельній ділянці яка є в постійному користуванні УСБ Закарпаття, належить йому на праві повного господарського відання є і рішення господарського суду Закарпатської області від 30 червня 2011 року по справі № 17/41, яким встановлено, що із Статуту експлуатаційно-виробничого підприємства „Учбово-спортивна база „Закарпаття Центральної ради кооперативно- профспілкового фізкультурно-спортивного товариства „Колос агропромислового комплексу Української PCP, зареєстрованого рішенням Берегівської районної ради народних депутатів 19.02.1992 № 42 видно, що „Підприємство створено „Центральною радою- власником основних фондів і обігових коштів шляхом виділення в них окремої госпрозрахункової структури з правами юридичної особи, (п.2.1. Статуту). Пунктом 3.2 статуту визначено, що майно Підприємства належить йому на правах повного господарського відання, а відповідно до п. 4.1 Статуту безпосереднє управління Підприємством здійснюється Всеукраїнським фізкультурно - спортивним товариством „Колос агропромислового комплексу України, м. Київ

Таким чином, саме засновник УСБ «Закарпаття», який є власником майна, яке закріплене за підприємством на праві повного господарського відання, здійснює безпосереднє управління цим підприємством та має право вживати заходів до захисту прав та законних інтересів УСБ «Закарпаття», в тому числі, оскаржувати рішення, якими порушуються права підприємства.

Враховуючи те, що УСБ Закарпаття користується спірною свердловиною на підставі технічного паспорту, який підтверджує її належність УСБ Закарпаття, спецдозволу на користування надрами, акту на право постійного користування землею та яка перебуває у нього на праві повного господарського відання, що зокрема підтверджує і баланс підприємства на якому перебуває спірна свердловина та рішення господарського суду Закарпатської області від 30 червня 2011 року по справі № 17/41, про що не заперечує і прокурор в позовній заяві (с.7 позовної заяви), а також той факт, що в законодавстві України з початку незалежності та за радянських часів міститься норма, яка встановлює процедуру звернення стягнення на майно, яке перебуває на праві повного господарського відання аналогічно як до майна, що перебуває у власності, відповідач 2 вважає позов безпідставний та таким, що не підлягає до задоволення.

Крім того, ТОВ «Жайворонок Пачірта» подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що такий пропущений прокурором, з огляду на те, що про перебування свердловини у користуванні УСБ Закарпаття прокуратурі було відомо з акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17.07.2013 року №000045.

Відповідач 3 орган ДВС, у поданому відзиві проти позову заперечує, посилаючись на те, що дії державного виконавця щодо реалізації спірного майна вчинені у відповідності до діючих норм чинного законодавства та є правомірними, оскільки з протоколу про проведення електронних торгів за лотом №172345 вбачається, що найменування майна, яке було предметом продажу є свердловини термальних вод №2-т, а не частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ, що в подальшому була реалізована на електронних торгах. Зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження наявний паспорт свердловини термальних вод №2-т з державної служби геології та надр України, в якому містяться відомості, що дана свердловина належить власнику УСБ «Закарпаття», м.Берегово, що підтверджує, що державним виконавцем було описано саме конкретну споруду, а не ділянку земної кори, що має статус надр. Стверджує, що згідно паспорту свердловина є інженерною спорудою, нерухомим майном, оскільки не може існувати без землі та має значення та цінність у її місцезнаходженні, а тому підлягає державній реєстрації, яким володіє третя особа - підприємства обєднання громадян експлуатаційно- виробниче підприємство Учбово спортивна база Закарпаття ВФСТ Колос АПК України, а позивачем, в свою чергу, не подано жодних документів щодо належності споруди свердловини термальних вод №2-т до державної власності та подальшої її реєстрації.

Вказує, що виходячи з статуту третьої сторони підприємство обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства "Учбово-виробнича база "Закарпаття" Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" АПК України встановлено, що останнє володіло свердловиною на праві повного господарського відання (володіє, користується та розпоряджається майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать закону та цілям діяльності підприємства). Стосовно того, що державному виконавцю достеменно було відомо, що спірне майно не належить боржнику посилаючись на обставини встановлені у господарській справі № 17/41, зазначає, що в господарській справі № 17/41 відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області не приймав участі взагалі і про її існування стало відомо лише із зазначеної відповіді на відзив. Щодо накладення арешту на споруду експлуатаційної свердловини термальної води № 2-т в м. Берегово, вул.. Корятовича, 1, наголошує, що конкретно на дане майно органами державної виконавчої служби арешт не накладався. Органами державної виконавчої служби накладався арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника підприємства обєднання громадян експлуатаційно- виробничого підприємства "Учбово-виробнича база "Закарпаття" Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" АПК України. Саме на споруду експлуатаційної свердловини термальної води № 2-т в м. Берегово, вул. Корятовича, 1, накладено арешт органами прокуратури. Також, вважає безпідставним посилання прокуратури Закарпатської області на Закон України «Про приватизацію державного та комунального майна» від 18.01.2018 року, оскільки реалізація спірного майна відбулась до його прийняття у 2016 році.

Третя особа - підприємство обєднання громадян експлуатаційно-виробниче підприємство «Учбово-спортивна база Закарпаття» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос агропромислового комплексу України, м. Берегово Закарпатської області у поданих поясненнях по справі позов прокурора підтримує повністю, вказуючи на те, що експлуатаційна свердловина термальних вод №2-т в м.Берегово, вул. Корятовича, 1, не належить боржнику - УСБ «ЗАКАРПАТТЯ», а є державною власністю.

Зазначає, що порядок передачі майна державним виконавцем на реалізацію шляхом проведення електронних торгів до 05 жовтня 2016 року, регулювались Наказом №2710/5.

Так, з посиланням на п.1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.12.2015 №2710/5 та п.п. 4.5.4, 4.5.5, 4.5.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5, редакції від 01.09.2015 (чинній на день проведення опису та накладення арешту). Зазначає, що організатор електронних торгів здійснює внесення до системи інформацію про арештоване майно та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби, до заявки додаються копія виконавчого документа, копія акту опису та арешту майна, копії документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно.

Крім того, зазначає, що листом від 14.07.2016 Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» АПК України повідомило орган ДВС, що власником цілісного майнового комплексу, який знаходиться за адресою: м. Берегово, вул. Корятовича, 1 є не підприємство, а описане майно на яке накладено арешт з 21.10.2015 р. знаходиться у користуванні УСБ «ЗАКАРПАТТЯ», а сама свердловина термальних вод №2-т в м. Берегово, вул. Корятовича, 1 є власністю держави.

Таким чином, свердловина термальних вод №2-т в м. Берегово, вул. Корятовича, 1, не підлягала опису як майно боржника, а в подальшому відчужена з прилюдних торгів, оскільки боржник УСБ «ЗАКАРПАТТЯ» не був власником спірного майна, а відтак, державним виконавцем не було вчинено жодних дій щодо перевірки наявності права власності у боржника.

Також, зазначає, що згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.10.2012 виданого на підставі рішення виконкому Берегівської міської ради від 26.02.2002 №52 та від 28.09.2012 №422 _а витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, власником будівель та споруд, що розташовані за адресою: м. Берегово, вул. Корятовича, 1 є Всеукраїнського фізкультурно- спортивного товариства «Колос» АПК України. Серед переліку об'єктів нерухомого майна власником яких є ВФСТ «КОЛОС» експлуатаційна свердловина термальних вод №2-т за адресою: м. Берегово, вул. Корятовича, 1 відсутня.

У зв'язку з чим, третя особа вважає, що незважаючи на приналежність описаного майна державі, а не боржнику орган ДВС не виключив майно з-під арешту.

Підтримуючи доводи прокурора, викладені в позові та запереченнях на відзиви відповідачів щодо правового режиму майна профспілок та громадських організацій, третя особа просить позов прокурора задоволити повістю. В доповнення до вказаних пояснень третя особа вважає хибним посилання відповідачів на доказ технічний паспорт свердловини, оскільки вважає такий доказ як неналежний та недопустимий з огляду на положення, визначені ч.1 ст. 27 Закону №1952-ІV в редакції від 01.01.16 та п.1 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту України від 22.02.2012 №296/5.

Третя особа Державна служба геології та надр України, м.Київ зазначає, що як центральний орган виконавчої влади забезпечує реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр. Стверджує, що споруда експлуатаційної свердловини №2-т, будівництво якої завершено у вересні 1971 року, яка перебуває у віданні та користуванні ВФСТ «Колос» АПК України та ПОГ ЕВП «Учбово-спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України , є державною власністю, як майно передане профспілковим організаціям виключно у відання третьої особи.

З урахуванням постанови Верховної ОСОБА_5 України «Про управління майном підприємств, установ та організацій, що є у загальнодержавній власності» від 14.02.1992 року функція по управлінню державним майном була покладена на Кабінет Міністрів України, а після набрання чинності постановою Верховної ОСОБА_5 України «Про Тимчасове положення про Фонд державного майна України» від 07.07.1992 року на позивача, у зв'язку з чим третя особа погоджується з доводами прокурора та позивача, що спірне майно є державною власністю.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих прокурором.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 29.11.2018 року у відповідності до ст.216 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 04.12.2018 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення прокурора, представників сторін та третіх осіб, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.10.2014 року у справі №907/870/14 позовні вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_6, м. Мукачево задоволено повністю та стягнуто з підприємства обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства "Учбово-виробнича база "Закарпаття" Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" АПК України (Закарпатська область, м. Берегово, вул. Корятовича, 1, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (89600, м. Мукачево, пл. Федорова, 4/10, ідент. код НОМЕР_1) суму 904786,83грн., в тому числі 763415,45грн. заборгованості по Договору ген підряду №010711/01 від 01.07.2011р., 41161,68грн. три відсотки річних та 100209,70грн. інфляційних втрат, а також 17569грн. відшкодування витрат по оплаті судового збору. На виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 20.10.2014 року у справі №907/870/14 видано наказ від 15.05.15 року.

20.05.2015 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області відкрито виконавче провадження за №47602724, копія постанови якого надіслана сторонам виконавчого провадження листом №06-46/3408.

20.04.16 державним виконавцем винесено постанови про прийняття виконавчих проваджень до виконання щодо наказів господарського суду Закарпатської області від 15.05.15 №907/870/14 та №907/663/15 від 23.02.16.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем описано рухоме та нерухоме майно, в тому числі: експлуатаційну свердловину термальних вод №2-т в м.Берегово по вул.Корятовича,1 (акт опису й арешту майна від 21.10.15).

Органом ДВС 13.05.16 надіслано запит №1373/4-915 Державній службі геології та надр України та щодо надання правовстановлювальних документів та технічної документації, зокрема щодо експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т, на підставі яких надано позивачу спеціальний дозвіл №3476 від 25.10.2004 року на користування надрами.

Державною службою геології та надр України листом №9398/13/12-16 від05.05.16 надано паспорт свердловини №2-т, згідно якого така належить УСБ «Закарпаття».

06.07.16 орган ДВС надіслав лист-запит Всеукраїнському фізкультурно-спортивному товариству «Колос» АПК України щодо надання правовстановлювальних документів та технічної документації, зокрема щодо експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т в разі перебування її у його власності.

У відповідь на вказаний лист Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» АПК України листом №287/01-5 від 14.07.16 повідомило, що описане майно, на яке накладено арешт знаходиться на балансі підприємства обєднання громадян експлуатаційно-виробничного підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України, м.Берегове (позивача), а власником свердловин є Державний фонд надр, який видає спеціальні дозволи на користування надрами.

18.07.2016 року за наслідками проведеної оцінки майна державним виконавцем надіслано сторонам виконавчого провадження витяг із висновку про вартість майна, а саме: експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т в м.Берегово по вул.Корятовича,1. Також вказано, що майно є власністю підприємства обєднання громадян експлуатаційно-виробничного підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України, м.Берегове.

В матеріалах справи відсутні докази будь-яких заперечень чи рецензування вказаного звіту з боку позивача, його оскарження чи оскарження дій державного виконавця.

Інформаційне повідомлення щодо реалізації лоту № 172345 було опубліковано 20.09.2016 року о 15:14 год. в Системі електронних торгів арештованим майном.

Датою проведення електронних торгів було призначено 10.10.2016 року, 9:00 год.; дата закінчення подання заявок: 12.10.2016, 21:00 год. В інформаційному повідомленні було зазначено відомості про майно, його склад, характеристика, технічний стан. Порядок ознайомлення з майном: ознайомлення у зберігача, в будь-який будній день з 9:00 год. до 18:00 год.

Електронні торги по лоту № 172345, які було завершено 12.10.2016 року о 22:00 год. відбулись, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 204258. Переможцем за найвищою ціновою пропозицією у сумі 887250,00 грн. визнано учасника №5 ТОВ ЖАЙВОРОНОК-ПАЧІРТА( відповідач 2).

Вважаючи, що відповідачем 1 та відповідачем 3 порушено порядок внесення до акту опису та арешту майна у виконавчому провадженні та реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України №2710/5 від 22.12.15 року та неправомірно включено майно експлуатаційну свердловину термальних вод №2-т, що знаходиться за адресом: 90200, Закарпатська обл., м. Берегово, вул. Корятовича, 1, описану й арештовану 21.10.2015 року згідно з актом опису й арешту майна відділом державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції у виконавчому провадженні №47602724, яке як вважає прокурор та позивач є державною власністю, просить суд визнати за вказаним майном право власності позивача.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання за державою в особі Фонду державного майна України (01133, м.Київ, вул.Генерала Алмазова, 18/9 ) право власності на споруду експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т, що знаходиться за адресом: 90200, Закарпатська обл., м. Берегово, вул. Корятовича, 1; звільнення з - під арешту нерухоме майно, що належить державі в особі Фонду державного майна України, а саме: споруду експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т, що знаходиться за адресом: 90200, Закарпатська обл., м. Берегово, вул. Корятовича, 1, описану й арештовану 21.10.2015 року (актом опису й арешту майна) відділом державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції у виконавчому провадженні №47602724.

Згідно ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Наказом Міністерства юстиції України від №2710/5 від 22.12.15 року затверджено Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Отже, станом на момент проведення спірних електронних торгів питання реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів було врегульовано чинним на той час Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від Наказу Міністерства юстиції № 2710/5 від 22.12.2015р. (далі - Порядок). Вказаний наказ та положення затверджені ним згідно Порядку підлягають застосуванню до спірних відносин.

У п.1 розділу І Порядку визначено, що електронні торги - продаж майна на прилюдних торгах за принципом аукціону або на комісійних умовах засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Організатор електронних торгів (далі - Організатор) - державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважене відповідно до законодавства на здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у цій системі, на організацію та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком; учасник електронних торгів (далі - учасник) - фізична особа, що має повну дієздатність, або її належним чином уповноважений представник, юридична особа в особі представника, уповноваженого виступати від її імені, які сплатили гарантійний внесок (крім проведення електронних торгів в порядку, встановленому пунктами 1, 2 розділу VI цього Порядку), надали згоду щодо порядку та умов проведення електронних торгів і допущені Організатором до участі в електронних торгах відповідно до вимог цього Порядку.

Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів врегульовано правила проведення електронних торгів, а саме: передача майна на реалізацію (Розділ II); процедура підготовки проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (Розділ III); порядок проведення торгів (розділ V); оформлення кінцевих результатів торгів (розділ VIІI).

Згідно п.1. розділу 1 Порядку відповідач-1 - є організатором електронних торгів, державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважене відповідно до законодавства на здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у цій системі, на організацію та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком. Організатор забезпечує постійний доступ учасникам, відділам державної виконавчої служби та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до їх особистих кабінетів, а спостерігачам - до Веб-сайту з метою отримання відомостей про хід електронних торгів. Взаємодія органів державної виконавчої служби та Організатора щодо реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, у тому числі надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, здійснюється через особисті кабінети відділів державної виконавчої служби та Департаменту державної виконавчої служби в Системі. Відповідно до п.3 Розділу II Порядку, державний виконавець у строк не пізніше п'яти робочих днів після закінчення десятиденного строку для подання заперечень сторін виконавчого провадження проти визначення вартості (оцінки) майна у разі відсутності таких заперечень готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу, і направляє його начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі до Системи для для проведення реалізації майна визначені переліком документи.

Згідно п.4 розділу ІІ Порядку начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який не повинен перевищувати трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відповідного органу державної виконавчої служби.

Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби, який передав майно на реалізацію, про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.

Пунктом 3 розділу III Порядку встановлено, організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот торгів (інформаційне повідомлення про електронні торги) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на другий робочий день з дати її отримання. Лот вноситься за типом, найменуванням, категорією відповідно до класифікації, що підтримується Системою, що забезпечує вільний та прямий пошук за відповідними пошуковими критеріями (вид майна, назва, модель, регіон зберігання, стартова ціна, номер виконавчого провадження згідно з Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень тощо). При формуванні лота Організатор має право розділити майно, що направлене на реалізацію в рамках однієї заявки, на декілька лотів або обєднати майно, що направлене на реалізацію в межах одного виконавчого провадження кількома заявками, в один лот, керуючись принципом найбільшої ефективності продажу (сплати найвищої можливої ціни за найкоротший строк).

Пунктом 5 розділу III Порядку встановлено, зміст інформаційного повідомлення про електронні торги повинен містити: 1) загальну інформацію про електронні торги: відомості про Організатора (найменування, контактні телефони, електронна адреса); відомості про зберігача (найменування та місцезнаходження (для юридичних осіб), прізвище, ім'я, по батькові та місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), контактний телефон, електронна адреса (за наявності), фактична адреса зберігання майна); порядок оформлення участі в електронних торгах, перелік документів, які надаються учасниками, та вимоги до їх оформлення; дату внесення інформаційного повідомлення про електронні торги у Систему; строк підготовки до проведення електронних торгів; кінцевий термін прийому заявок для участі в електронних торгах; дату і час початку електронних торгів; дату і час закінчення електронних торгів (завершення подання цінових пропозицій); строки сплати та розмір гарантійного внеску, реквізити рахунку, на який вноситься гарантійний внесок (найменування банку, МФО банку, номер рахунку, призначення платежу); порядок та умови отримання майна переможцем; найменування, контактні телефони, адресу офіційної електронної пошти та реквізити рахунку відділу державної виконавчої служби, на який у разі визначення переможцем електронних торгів необхідно перерахувати кошти за придбане майно, строки сплати таких коштів, номер виконавчого провадження згідно з даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Інформація, зазначена у цьому підпункті, автоматично формується Системою; 2) інформацію про майно (лот): реєстраційний номер лота; вид майна; найменування майна; відомості про майно, що виставляється на електронних торгах, його склад, характеристики, опис, наявність дефектів; місцезнаходження майна; фотографічне зображення майна (відеоматеріали за наявності); відомості про обтяження та обмеження майна, права третіх осіб; розмір гарантійного внеску; стартову ціну продажу; крок електронних торгів; порядок ознайомлення з майном (фактична адреса зберігача та адреса зберігання майна, час для ознайомлення, контактні телефони та електронна адреса). Інформаційне повідомлення про електронні торги містить інформацію тільки про один лот.

При цьому, положенням п.4 Порядку визначено, що перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відповідного органу державної виконавчої служби. Організатор перевіряє повноту заповнення заявки та разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби, який передав майно на реалізацію, про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.

Як вбачається з матеріалів справи, в інформаційному повідомленні було зазначено відомості про майно, його склад, характеристика та опис. З вищенаведеного вбачається, що відповідач 1 є відповідальним за повноту інформації, яка вноситься для реалізації майна, однак не перевіряє відомості, які надані органом ДВС, зокрема правильність та достовірність акту опису й арешту майна, яке підлягає реалізації.

Прокурор стверджує, що всупереч п.2,4 Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 2831/5 від 29.09.16 року відповідачем 1 внесено інформацію про майно та розпочато проведення торгів, а відповідачем 3 на виконання вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» не отримано підтверджуючих документів щодо майна, яке підлягає реалізації, оскільки таких не існує, а свердловина являє собою отвір у ґрунтовому покриві землі, що простягається до надр і дає доступ до корисних копалин-термальних вод, право на користування якими підтверджується виключно дозволом на користування надрами та актом про надання гірничого відводу.

Матеріалами справи встановлено, що підприємство обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України, м.Берегове здійснює користування свердловиною №2-т, що була предметом реалізації на оспорюваних торгах з 1997 оку по 2016 рік згідно Державного акту про право постійного користування землею від 05.05.1997 року, спеціального дозволу на користування надрами, наданого Державною службою геології та надр України від 25.10.2004 року №3476 та технічних паспортів свердловин.

Згідно акту опису й арешту майна від 21.10.15 державним виконавцем описано рухоме та нерухоме майно позивача, в тому числі: експлуатаційну свердловину термальних вод №2-т в м.Берегово по вул.Корятовича,1.

Згідно листа Державної служби геології та надр України №9398/13/12-16 від 05.05.16 значиться, що згідно паспорту свердловини №2-т така належить УСБ «Закарпаття».

В свою чергу, Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» АПК України листом №287/01-5 від 14.07.16 повідомило, що описане майно, на яке накладено арешт знаходиться на балансі підприємства обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України, а власником свердловин є Державний фонд надр, який видає спеціальні дозволи на користування надрами.

Як вбачається з матеріалів справи, та пояснень позивача Фонду державного майна України згідно відомостей в Єдиному реєстрі обєктів державної власності споруда експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т в м.Берегово по вул.Корятовича,1 не обліковується, а згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, оспорювані обєкти за адресою м.Берегово по вул.Корятовича,1 знаходяться у приватній власності Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» АПК України.

З огляду на вищенаведене, доводи прокурора про те, що описане, арештоване та реалізоване на електронних торгах спірне майно є державним майном спростовуються.

Вказане також підтверджується свідоцтвом про право власності від 12.10.12, яке видане Всеукраїнському фізкультурно-спортивному товариству «Колос» АПК України на підставі рішення Берегівської міської ради від 26.02.2002 року №52 та від 28.09.2012 №422. З наведеного вбачається, що нерухоме майно, яке розташоване за адресою м.Берегово по вул.Корятовича,1, в тому числі і спірне майно свердловина, перебуває у власності третьої особи, а не держави.

При цьому, суд бере до уваги факти, які мають преюдиційний характер, в розумінні ст.75 ГПК України та встановлені в ході розгляду справи №17/41 за позовом Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства „Колос агропромислового комплексу України, м. Київ до Берегівської міської ради, м. Берегово за участю товариства з обмеженою відповідальністю „Термал Перегіум, м. Берегово та учбово-спортивної бази „Закарпаття, м. Берегово як третіх осіб-1, 2 на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору про визнання недійсними рішень Берегівської міської ради від 27.08.04р. № 579 „Про надання в довгострокову оренду земельної ділянки ТзОВ „Термал Перегіум та № 580 „Про надання в довгострокову оренду земельної ділянки учбово-спортивній базі „Закарпаття.

Так, вказаним рішенням Господарського суду Закарпатської області у справі №17/41 від 30.06.2011 року встановлено, що із Статуту експлуатаційно-виробничого підприємства „Учбово-спортивна база „Закарпаття Центральної ради кооперативно- профспілкового фізкультурно-спортивного товариства „Колос агропромислового комплексу Української PCP, зареєстрованого рішенням Берегівської районної ради народних депутатів 19.02.1992 р. № 42 видно, що „Підприємство створено „Центральною радою- власником основних фондів і обігових коштів шляхом виділення в них окремої госпрозрахункової структури з правами юридичної особи, (п.2.1. Статуту). Пунктом 3.2 статуту визначено, що майно Підприємства належить йому на правах повного господарського відання, а відповідно до п. 4.1 Статуту безпосереднє управління Підприємством здійснюється Позивачем. Таким чином, встановлено, що позивач в справі №17/41 як засновник УСБ «Закарпаття» та власник майна, яке закріплене за підприємством на праві повного господарського відання, здійснює безпосереднє управління цим підприємством. Виходячи з цього, суд дійшов висновку, що позивач в справі №17/41 має право вживати заходів до захисту прав та законних інтересів УСБ «Закарпаття», в тому числі, оскаржувати рішення, якими порушуються права підприємства, а права та законні інтереси підприємства повністю співпадають із правами та законними інтересами позивач в справі №17/41, як власника майна, закріпленого за УСБ «Закарпаття» на праві господарського відання.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постановах від 21.09.2010 та від 19.04.2011 суд у справі №17/41 дослідив питання щодо належності майна у м. Берегово по вул.Корятовича, 1 Центральній раді кооперативно-профспілкового фізкультурно-спортивного товариства „Колос агропромислового комплексу України зазначене підтверджується свідоцтвом про право власності на комплекс будівель №52 від 26.06.2002, видане на підставі рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради від 28.05.2002 р., довідкою комунального підприємства „Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської районної ради від 20.12.2010 р. №1724; питання щодо його розташування на спірній земельній ділянці підтверджується державним актом на право постійного користування землею від 05.05.1997 р. серії ІІ-ЗК №002129 та планом зовнішніх меж, доданого до акту, а також технологічною схемою розробки ділянки Берегівського родовища термальних вод, де розташовані водозабірні свердловини, генпланом учбово-спортивної бази ,, Закарпаття ; щодо його правового статусу та місцезнаходження, оформлення земельної ділянки за третьою особою УСБ „Закарпаття під цим майном - підтверджується пунктом 3.2 Статуту експлуатаційно-виробничого підприємства „Учбово-спортивна база „Закарпаття Центральної ради кооперативно-профспілкового фізкультурно-спортивного товариства „Колос агропромислового комплексу Української PCP, зареєстрованого рішенням Берегівської районної ради народних депутатів 19.02.1992 №42.

Таким чином, доводи прокурора щодо того, що при описі та арешті майна боржника у виконавчому провадженні по виконанню наказу суду у справі №907/870/14 безпідставно включено спірне майно свердловину термальних вод №2-т, оскільки таке є власністю держави не знайшли свого підтвердження та судом відхиляються.

Так, згідно листа Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України №281/01-5 від 14.07.16 зазначено, що він є власником цілісного майнового комплексу будівель, розташованих за адресою м.Берегово по вул.Корятовича,1, а описане та арештоване майно знаходиться на балансі ПОГ ЕВП УСБ «Закарпаття». Крім того згідно Кодексу законів про надра власником свердловин є Державний фонд надр, який видає спеціальний дозвіл на користування надрами.

Предметом арешту та опису майна від 21.10.15, яке було в подальшому реалізоване, був обєкт нерухомості свердловина, а не самі надра, які знаходяться в її місці знаходженні. З вказаного листа не вбачається наявність права власності вказаного нерухомого майна експлуатаційної свердловини ні Державному фонду надр, ні позивачу.

Так, згідно ст.13 Конституції України надра, які є власністю Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону. Таким чином, надра можуть перебувати у користуванні фізичних та юридичних осіб.

Згідно ст.1 Гірничого закону України свердловина це циліндрична гірнича виробка, створена бурами або іншими буровими інструментами, а гірнича вирубка, у свою чергу, це порожнина у гірничому масиві після виймання корисних копалин та інших порід.

Відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 р.№507, водяні свердловини віднесені до інженерних споруд, які підлягають державній реєстрації.

З наведеного вбачається, що споруда свердловини є інженерною спорудою, нерухомим майном, оскільки вона не може існувати без землі та має значення і цінність у її місцезнаходженні, тобто до акту опису державним виконавцем включено саме обєкт нерухомості, а не ділянку земної кори, що має статус надр. Відтак, свердловина у розумінні інженерної споруди є обєктом права власності та підлягає державній реєстрації (аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 10.04.12 №21-30а12).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, підприємства обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України користувався свердловиною №2т на праві господарського відання, здійснюючи яке, в силу ст.74 Господарського кодексу України, такий володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать закону та цілям діяльності підприємства.

Статутом підприємства обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України, нова редакція якого зареєстрована 05.04.2011 року (номер запису 5000216) передбачено, що його власником є Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» Агропромислового комплексу України (далі - Товариство «Колос»). Майно юридичної особи утворюється за рахунок внесків Товариства «Колос», діяльності цього підприємства та надходжень інших видів, не заборонених чинним законодавством (п.61 статуту). Підприємство здійснює свою діяльність, володіє й користується належним йому майном на праві повного господарського відання (п.п. 6.3, 6.4 статуту). Згідно п.4.3 статуту, підприємство відповідає по своїх зобовязаннях всім належним йому майном.

Відповідно до ст. 123 ГК України учасники об'єднання підприємств можуть вносити на умовах і в порядку, передбачених його установчими документами, майнові внески (вступні, членські, цільові тощо).

Майно передається об'єднанню його учасниками у господарське відання або в оперативне управління на основі установчого договору чи рішення про утворення об'єднання. Вартість майна об'єднання відображається у його балансі.

Згідно ст. 133 ГК України, основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Стаття 134 ГК України, вказує, що суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

В ст. 136 ГК України, зазначається, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно- господарську діяльність підприємства.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Статтею 219 Господарського кодексу України передбачено настання господарської відповідальності за невиконання та неналежне виконання господарських зобовязань чи порушення правил здійснення господарської діяльності всім майном порушника, яке належить йому у на праві власності або закріплене за ним на праві господарського відання.

Нова редакція статуту УСБ "Закарпаття, була зареєстрована 05.04.2011 року (номер запису 5000216), тобто на момент чинності постанови КМУ від 22 червня 2011 р. № 703 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно .

Рішенням колегії Державної реєстраційної служби України 11.12.2012, протокол №3, схвалено Методичні рекомендації щодо державної реєстрації права господарського відання та права оперативного управління.

Відповідно до п. 5.4. вказаних Методичних рекомендацій, документами, що підтверджують виникнення права господарського відання або оперативного управління на нерухоме майно є: рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном (пункту 27 Порядку державної реєстрації прав); установчий договір чи рішення про утворення об'єднання (частиною другою статті 123 ГК України передбачено, що господарському об'єднанню майно передається його учасниками у господарське відання або в оперативне управління на основі установчого договору чи рішення про утворення об'єднання). Таким чином, звернення стягнення на майно, що належить субєктам господарювання на праві господарського відання чи оперативного управління здійснюється в тому ж порядку, що й на майно, яке належить їм на праві власності.

Відтак, доводи прокурора щодо того, що органом ДВС здійснювалась реалізація свердловини, яка належить державі і яка не належить на праві власності боржнику є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Судом встановлено, що ні третьою особою ПОГ ЕВП УСБ «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України, ні Всеукраїнським фізкультурно-спортивним товариством «Колос» АПК України не вжито жодних дій щодо оскарження дій державного виконавця або зняття арешту з майна, а також не оспорено надісланий висновок про вартість майна, не здійснено його рецензування тощо.

Крім того, Всеукраїнським фізкультурно-спортивним товариством «Колос» АПК України як власником майна не подано жодних заперечень щодо включення свердловини 2-т, що була предметом реалізації на оспорюваних електронних торгах, до акту опису та арешту майна від 10.06.15 та 21.10.15.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази будь-яких заперечень чи рецензування вказаного звіту з боку позивача, його оскарження чи оскарження дій державного виконавця.

Щодо доводів прокурора про загальнодержавний статус спірного майна суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, УСБ "Закарпаття користувався свердловиною №2т на праві господарського відання, здійснюючи яке, в силу ст.74 Господарського кодексу України, позивач володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать закону та цілям діяльності підприємства.

На момент перебування свердловини на балансі УСБ Закарпаття, оформлення спеціального дозволу на користування надрами та технічного паспорту свердловини та реєстрації статуту в редакції і 1992 та редакції 2011 років діяв Закон України "Про власність та Господарський кодекс України.

Так, згідно положень ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про власність від 07.02.1991р, (втратив чинність в 2007р.) вказано, що створена власником юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями всім закріпленим за нею майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення на вимогу кредиторів.

Відповідно до ст. 28 вказаного Закону зазначається, що об'єктами права власності громадських об'єднань, у тому числі професійних спілок, благодійних та інших громадських фондів, є майно культурно-освітнього та оздоровчого призначення, грошові кошти, акції, інші цінні папери, жилі будинки, споруди виробничого і невиробничого призначення, обладнання, устаткування, транспортні засоби та інше майно, необхідне для забезпечення діяльності, передбаченої їх статутами (положеннями).

Стаття 37 вказаного Закону вказує, що майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання, крім випадків, передбачених законодавством України.

Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства. До права повного господарського відання застосовуються правила про право власності, якщо інше не встановлено законодавчими актами України.

Частина 5 ст. 48 цього Закону також зазначає, що положення щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, довічного успадковуваного володіння або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором. Ця особа має право на захист свого володіння також від власника.

Статтею 49 вказаного Закону в якій унормовано, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом.

Крім того, відповідно до ст. 24 ЗУ "Про обєднання громадян, для виконання статутних завдань і цілей зареєстровані об'єднання громадян, їх спілки можуть безпосередньо здійснювати необхідну господарську діяльність без мети отримання прибутку, а також господарську та іншу комерційну діяльність шляхом утворення госпрозрахункових установ і організацій із статусом юридичної особи, заснування підприємств у порядку, встановленому законом.

Так, п.2.1 Статуту ВФСТ «Колос» АПК України в редакції 1992р. підтверджується законність створення такої юридичної особи. Доказів, які б вказували, що така юридична особа незаконно провадить свою діяльність чи створена з порушенням такого закону в матеріалах справи відсутні.

З огляду на положення Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, ВФСТ «Колос» АПК України не є профспілковою організацію.

Інші посилання прокурора та позивача на нормативні акти, зокрема на Постанову ВР УРСР "Про управління державним майном Української PCP, Постанову ВР Української PCP "Про захист суверенних прав власності Української PCP" від 29.11.1990 № 506-ХП, постанови Верховної ОСОБА_5 України "Про майнові комплекси та фінансової ресурси громадських організацій колишнього Союзу PCP, Закону України "Про приватизацію державного майна постанови ВР України "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP" від 04.02.1994 р. № 3943-ХП, постанова ВРУ "Про управління майном підприємств, установ та організацій, що є у загальнодержавній власності від 14.02.1992р., не стосується предмету позову.

Щодо врегулювання питання передачі спірного майна згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311, суд зазначає наступне.

ОСОБА_5 КМУ №311 встановлює перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), а саме, у власність областей (зокрема, водопровідно-каналізаційне господарство, майновий комплекс підприємств, об'єкти виробничих об'єднань і управлінь водопровідно-каналізаційного господарства ОСОБА_5 народних депутатів, у тому числі міжрайонні водопроводи з магістральними водоводами, що обслуговують декілька населених пунктів області (крім водопроводів промислових підприємств). Ремонтно-будівельні, автотранспортні та інші підприємства й організації, що обслуговують або пов'язані з організацією виробничої діяльності підприємств водопровідно-каналізаційного господарства.) (розділ І переліку), у власність м. Києва (Водопровідно-каналізаційне господарство. Майновий комплекс виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства. Ремонтно-будівельне, автотранспортне та інші підприємства й організації, що обслуговують або пов'язані з організацією виробничої діяльності підприємств водопровідно-каналізаційного господарства.) (розділ ІІ переліку), у власність м. Севастополя (Водопровідно-каналізаційне господарство. Майновий комплекс виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства. Ремонтно-будівельне, автотранспортне та інші підприємства й організації, що обслуговують або пов'язані з організацією виробничої діяльності підприємств водопровідно-каналізаційного господарства.) (розділ ІІІ переліку).

Відповідно до ОСОБА_5 КМУ №311 фактично було здійснено розмежування між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю областей, м. Києва та міста Севастополя. Розмежування державної власності та власності інших адміністративно-територіальних одиниць вказаною постановою не здійснювалось.

Крім того, як випливає із змісту п.2 та п.3 вказаної ОСОБА_5, на її виконання міністерства і відомства, органи, що уповноважені управляти державним майном, зобов'язані були до 01.01.1992 року передати до комунальної власності відповідне майно, в свою чергу обласні виконавчі комітети повинні були прийняти рішення про розмежування майна між власністю областей, районів та міст обласного підпорядкування, а виконкоми районних рад зобов'язані були прийняти рішення про розмежування майна між власністю районів та інших адміністративно-територіальних одиниць.

Матеріалами справи встановлено, що у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спірне майно, відтак позивач не є власником спірного майна у розумінні ст.317 ЦК України.

Водночас, судом і не встановлено, що позивач є особою, яка набула право власності на спірне майно на законних підставах чи те, що позивач використовує таке майно на законних підставах як власник, чиє право власності підлягає захисту, за яким такий звернувся в судовому порядку.

Водночас, право власності третьої особи на спірне майно підтверджується свідоцтвом про право власності на комплекс будівель №52 від 26.06.2002, видане на підставі рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради від 28.05.2002 року.

Згідно вказаної постанови КМУ №311 майно виконкомів місцевих ОСОБА_5 народних депутатів складає майновий комплекс виконкомів місцевих ОСОБА_5 народних депутатів, їх відділів і управлінь.

Враховуючи, те що свідоцтво про право власності видавалося ВФСТ "Колос, Берегівською міською радою, яке станом на момент розгляду справи є чинним, а порядок його видачі не оскаржуваним, наведеним спростовується твердження позивача та прокурора про державний статус спірного майна.

Доводи прокурора та подані докази (інформацію ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» від 13.11.2018 за №01-1932/06, лист-заявка виконкому Закарпатської обласної ради народних депутатів №08- 23/213 від 17.02.1977, лист-заявка виконкому Берегівської районної ради народних депутатів №185 від 09.03.1983, лист Міністерства геології УРСР №03/3-139 від 29.03.1983 та довідка про виконання робіт.) щодо будівництва спірної свердловини за державний кошт, будівництво якої розпочато ще у 1970 році та є підставою для визнання права власності за позивачем, посилаючись на ст.331 ЦК України, не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Захист і охорона власності є однією з найголовніших функцій держави.

Принцип охорони власності закріплений в Україні конституційно. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності (ст. 13 Конституції України). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Вказані норми Основного Закону України кореспондуються з нормами ст.386 ЦК України, згідно яких, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Таким чином, позивачем та прокурором не надано належних та допустимих доказів щодо наявності законного права власності на спірне майно, так і доказів що засвідчують його право власності на вказане майно. Відтак, слід констатувати, що у позивача відсутнє право на захист якого він звернувся до суду.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Правове регулювання набуття права власності за законодавством України, на момент отримання вказаного реєстраційного посвідчення, здійснювалося, відповідно до Закону України «Про власність» (в редакції від 28.02.1995 року). Так, ч. 4. ст. 2 вказаного Закону передбачала, що власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Відповідно до ч. 1. ст. 20 цього Закону, суб'єктами права колективної власності є, зокрема, акціонерні товариства. Відповідно до ч. 1. ст. 21 Закону України «Про власність», право колективної власності виникає на підставі, зокрема, добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань.

Статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції чинній на момент створення позивача за первісним позовом) встановлено, що товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачаю їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Водночас, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.97 року N 475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому, європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами держави та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, що відображено в ст.1, зокрема необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагається досягти шляхом позбавлення особи її права власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано принцип справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Позивачем жодними доказами не доведено, незаконність та невідповідність дій відповідачів чинному законодавству України. Будь-яких інших порушень порядку здійснення дій в межах виконавчого провадження щодо опису та арешту спірного майна прокурором та позивачем не наведено, доказів в їх підтвердження суду не надано. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували вищенаведені висновки суду.

Суд також звертає увагу, що з урахуванням норм ч. 1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тобто, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (Правова позиція Верховного суду України викладена в ОСОБА_5 Пленуму Верховного суду України від 25.11.2015р. у справі № 6-1749цс15).

Разом з тим, позивачем не доведено, що відбулося порушення прав та законних інтересів позивача в інтересах якого звернувся прокурор під час опису та арешту спірного майна, наявність чи право власності щодо якого в ході розгляду даної справи у позивача судом не встановлено та прокурором не доведено, у відповідності до ст.73-79 ГПК України.

Європейський суд з прав людини у рішення по справі «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відтак, інші доводи позивача та прокурором судом відхиляються та до уваги не беруться, оскільки такі не спростовують вищенаведених висновків суду.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, позовні вимоги прокурора про визнання за державою в особі Фонду державного майна України (01133, м.Київ, вул.Генерала Алмазова, 18/9 ) право власності на споруду експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т, що знаходиться за адресом: 90200, Закарпатська обл., м. Берегово, вул. Корятовича, 1; Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 14, ,) звільнити з - під арешту нерухоме майно, що належить державі в особі Фонду державного майна України, а саме: споруду експлуатаційної свердловини термальних вод №2-т, що знаходиться за адресом: 90200, Закарпатська обл., м. Берегово, вул. Корятовича, 1, описану й арештовану 21.10.2015 року (актом опису й арешту майна) відділом державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції у виконавчому провадженні №47602724, задоволенню не підлягають.

Отже, у позові слід відмовити повністю.

Щодо клопотання відповідача 2 про застосування строку позовної давності суд констатує, що у зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову по суті, вказане клопотання не підлягає розгляду.

Судові витрати у відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на прокурора.

Керуючись ст. ст. 20, 33, 41, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 129, 180, 216, 222, 233, 237, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

у позові відмовити повністю.

Судові витрати покласти на прокурора.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.12.18

Суддя Васьковський О.В.