ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Справа №914/1096/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                                            Желік М.Б.

суддів                                                                                Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

за участі секретаря судового засідання Тимцік М.В.

розглянувши апеляційну скаргу Зовнішньоекономічного підприємства “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м.Маріуполь вих. № 617/1231 від 16.10.2018 (вх. ЗАГС 01-05/848/18 від 23.10.2018)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.10.2018 (суддя Гутьєва В.В., повний текст ухвали складено та підписано 11.10.2018.) щодо розгляду кредиторських вимог

у справі № 914/1096/18

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю “Краматорський металопрокатний завод”, м.Краматорськ

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон”, м.Львів, вул. Шевченка, 321

про визнання його банкрутом

За участю представників сторін:

від ТзОВ “Регіон”:директор Голіков Д.Д.;

від Зовнішньоекономічного підприємства “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю:представник Курібло В.А., Веденєєва Н.С.;

арбітражний керуючий Ціхоцький В.М.;

інші учасники провадження у справі про банкрутство: не з’явилися.

Учасникам процесу роз’яснено їх права та обов’язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. Заяв про відвід складу суду не надходило.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

У судовому засіданні 10.12.2018 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.10.2018 у справі № 914/1096/18 у визнанні вимог Зовнішньоекономічного підприємства “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Леніна, 56; код ЄДРПОУ № 23605421) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон” (79069, м. Львів, вул. Т. Шевченка, буд. 321; код ЄДРПОУ № 25096372) на суму 224 330 130,00 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із наведеною ухвалою Зовнішньоекономічне підприємство “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю подало апеляційну скаргу, у якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 04.10.2018 у даній справі винесену за результатами розгляду кредиторських вимог до боржника та прийняти нове рішення, яким задоволити заяву скаржника з грошовими вимогами до боржника у повному обсязі. Розгляд апеляційної скарги здійснювати за участі представника скаржника.

Апеляційна скарга мотивована тим, що господарський суд відмовивши у визнанні кредиторських вимог до боржника не врахував, що боржником не здійснено розрахунку з заявником у зв’язку з його виходом з учасників товариства протягом 12 місяців із врахуванням поданої нотаріально посвідченої заяви від 23.12.2016, що є порушенням положень ст. 148 ЦК України. Частка заявника у статутному фонді боржника становила 17%, а обчислення її вартості має здійснювати із врахуванням даних балансу боржника складено станом на дату подання заявки про вихід. Відтак, реалізувавши своє право на вихід із складу учасників товариства кредитор (заявник) отримав право вимоги передбачене ст. 54 Закону України “Про господарські товариства”, що є безумовним і безспірним, оскільки не встановлює жодних умов на його виникнення, окрім існування самого факту виходу. Зазначає скаржник і те, що відсутність первинних документів не може свідчити про відсутність активу або його припинення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 справу № 914/1096/18 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Галушко Н.А., Орищин Н.А.

29.10.2018 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 21.11.2018.

Представником боржника 19.11.2018 подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, обґрунтовуючи свою позицію наступним. Активи боржника – це ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому. Однак, активи боржника знаходяться на непідконтрольній Україні території, відсутній доступ до них та можливість проведення інвентаризації майна. Натомість, кредитор враховує їх при визначенні вартості частки, що підлягає виплаті. З огляду на зазначене, баланс, що складений на 31.12.2016 боржника не відповідає принципу розподілу ризиків від діяльності підприємства, не відображає реальної вартості частки заявника і не може бути взятий до уваги при її визначенні.

19.11.2018 відзив на апеляційну скаргу подано арбітражним керуючим Ціхоцьким В.М., в якому він просить суд залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу господарського суду без змін. При цьому зазначає, що в період з 23.12.20216 по 31.12.2016 боржником здійснювалися господарські операції, що відображено у балансі товариства, натомість балансу складеного станом на дату виходу ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” з товариства не існує, встановити (відобразити) реальні активи товариства є неможливим у зв’язку з втратою контролю на їх частину, відтак дані балансу станом на 31.12.2016 не можуть вважатися належним доказом наявності боргу на заявлену суму. Зазначає, що дія ст. 1 Закону про банкрутство не поширюється на вимоги осіб, які на момент їх виникнення вже не є учасниками юридичної особи, підтвердженні судовими рішеннями, а тому мають бути зарахованими до грошових зобов’язань боржника, натомість вимоги ТОВ “Азовімпекс” не підтвердженні судовими рішеннями, відтак в їх задоволенні слід відмовити.

Представником скаржника 28.11.2018 подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи витягу із сайту “Укрпошта” про дату та час отримання боржником заяви про вихід заявника із складу товариства, що вже раніше подано до господарського суду. Колегія суддів порадившись, вирішила долучити вказані докази до матеріалів справи.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 та 28.11.2018 розгляд апеляційної скарги відкладався.

У судовому засіданні 10.12.2018 боржник, скаржник та арбітражний керуючий участь уповноважених представників забезпечили, які надали пояснення по суті вимог апеляційної скарги та просили врахувати їх при винесені постанови. Інші учасники провадження у справі про банкрутство участі уповноважених представників не забезпечили, причин неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

У випадку нез’явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Відтак, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними матеріалами та за участю присутніх представників.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають до задоволення, відтак оскаржувану ухвалу слід скасувати, прийнявши нове рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою господарського суду Львівської області від 26.06.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон”, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника Ціхоцького В.М.

26.06.2018 на офіційному сайті Вищого господарського суду України розміщено оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ “Регіон”.

Згідно ч.1 ст. 23 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

23.07.2018 - з дотриманням тридцяти денного строку Зовнішньоекономічне підприємство “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулося з грошовими вимогами до боржника на суму 224 330 130,00 грн. (не забезпечених заставою майна боржника), які обґрунтовані тим, що товариство вийшло зі складу учасників ТОВ “Регіон” та останній не здійснив розрахунку з ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” протягом дванадцяти місяців із дати виходу, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 148 ЦК України, ст. 54 Закону України “Про господарські товариства”, п.п. 8.6, 8.7. Статуту ТОВ “Регіон”.

Судом встановлено, що зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон” від 27.12.2006 (протокол № 35) (учасник Мкртчан О.А. 100% статутного фонду ТОВ “Регіон”) вирішено прийняти до складу учасників ТОВ “Регіон” Зовнішньоекономічне підприємство “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю () та збільшити статутний фонд ТОВ “Регіон” до 11 325,30 грн. за рахунок внеску нового засновника у розмірі 1 925,30 грн.; затверджено загальний розмір внесків учасників та перерозподіл часток у статутному фонді ТОВ “Регіон”: Мкртчан О.А.- 9 400 грн., що становить - 83%, ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” - 1 925,30 грн., що становить - 17%.

Долученим до матеріалів справи платіжним дорученням № 24 від 12.01.2007 підтверджується перерахунок ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” на розрахунковий рахунок ТОВ “Регіон” внеску у статутний фонд на суму 1 925,340 грн. Факт внесення заявником свого вкладу до статутного фонду товариства, ні засновниками, ні самим товариством не заперечувався, не оспорювався та не ставився під сумнів.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28.12.2016 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон”, який долучено до заяви з грошовими вимогами до боржника, в переліку засновників (учасників) юридичної особи вказано Мкртчан О.А., розмір внеску до статутного фонду 9 400 грн. та ЗЕП ТОВ “Азовімпекс”, розмір внеску до статутного фонду 1 925,30 грн.

На позачергових загальних зборах учасників Зовнішньоекономічного підприємства “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю від 22.12.2016 вирішено вийти зі складу учасників ТОВ “Регіон” () про що направити відповідну нотаріально засвідчену заяву ТОВ “Регіон” до 27.12.2016; датою виходу вважати дату подання заяви; здійснити експертну оцінку дійсної (ринкової) вартості оборотних і необоротних активів ТОВ “Регіон” та його зобов’язань для обчислення вартості частини майна, що належить до сплати ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” станом на день подання заяви; виплатити ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” 17% вартості майна ТОВ “Регіон” на підставі експертної оцінки та 17% прибутку, одержаного ТОВ “Регіон” в 2016 році станом на день подання даної заяви; провести загальні збори учасників ТОВ “Регіон”, на яких вирішити питання про внесення змін до установчих документів ТОВ “Регіон” в строки та в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

23.12.2016 складено та нотаріально засвідчено текст заяви ЗЕП ТОВ “Азовімпекс”, адресованої загальним Зборам учасників ТОВ “Регіон”, в якій Зовнішньоекономічне підприємство “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю заявляє про свій вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон”.

Відповідно до діючого законодавства України датою виходу ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” заявник просить вважати дату подання даної заяви.

Заява ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” від 23.12.2016 про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон” направлена відповідно до копії поштової квитанції та опису вкладення Товариству з обмеженою відповідальністю “Регіон” 23.12.2016, а отримана ним 28.12.2016, що документально підтверджується долученою до матеріалів справи інформацією Укрпошти про виконані операції за штрихкодовим ідентифікатором 520.

ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” cтаном на день подання заяви з грошовими вимогами до боржника, як і на день відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ “Регіон” виключено з переліку засновників (учасників) боржника, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.07.2018 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон”.

Відповідно до пункту 8.6 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон” учасник товариства має право вийти з товариства, повідомивши товариство про вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу. Згідно з пунктом 8.7 цього Статуту учасник, який виходить із товариства, має право одержати вартість частини майна пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Виплата відбувається після затвердження звіту за рік, у якому він вийшов із товариства в строк до 12 (дванадцяти) місяців із дня виходу. Абзацом третім пункту 8.9 Статуту визначено, що частина майна, що підлягає виділу або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред’явлення вимог кредиторами.

Частиною 1 статті 113 Цивільного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) врегульовано, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. При цьому, згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 117 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства зобов’язані, зокрема, додержуватися установчого документа товариства та виконувати рішення загальних зборів та виконувати свої зобов’язання перед товариством, у тому числі ті, що пов’язані з майновою участю, а також робити вклади (оплачувати акції) у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені установчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. У частині 2 цієї ж статті визначено, що учасники товариства з обмеженою відповідальністю не відповідають за його зобов’язаннями і несуть ризик збитків, пов’язаних з діяльністю товариства, у межах вартості своїх вкладів. Учасники товариства, які не повністю внесли вклади, несуть солідарну відповідальність за його зобов’язаннями у межах вартості невнесеної частини вкладу кожного з учасників. Аналогічні положення містяться і в ст. 50 Закону України “Про господарські товариства”.

Установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут (ч. 1 ст.143 Цивільного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Цивільного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів. Статутний капітал товариства визначає мінімальний розмір майна товариства, що гарантує інтереси його кредиторів.

Згідно абзацу 1 ч. 2 ст. 148 Цивільного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Порядок такої виплати визначено в статті 54 Закону України “Про господарські товариства” відповідно до якої при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Отже, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю у товариства виникає обов’язок сплатити йому вартість частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства, або здійснити такий розрахунок на вимогу учасника та за згодою товариства у натуральній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Господарського кодексу України, майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Згідно ст. 139 Господарського кодексу України, майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб’єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб’єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів. Оборотними засобами є сировина, паливо, матеріали, малоцінні предмети та предмети, що швидко зношуються, інше майно виробничого і невиробничого призначення, що віднесено законодавством до оборотних засобів. Коштами у складі майна суб’єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб’єктів з іншими суб’єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства. Товарами у складі майна суб’єктів господарювання визнаються вироблена продукція (товарні запаси), виконані роботи та послуги. Особливим видом майна суб’єктів господарювання є цінні папери.

Під час вирішення спорів щодо розрахунків з учасником, який вийшов (виключений) з товариства, господарським судам слід враховувати, що вартість частини майна товариства, що належить до виплати такому учаснику, повинна визначатися виходячи з вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов’язань товариства.

Таким чином вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Як роз’яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 “Про практику розгляду судами корпоративних спорів”, моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку.

У пп. 4.14 п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин” роз’яснено, що під час розгляду спорів про стягнення вартості частини майна ТОВ та розміру частини прибутку господарські суди повинні мати на увазі, що вартість майна та розмір частини прибутку товариства, що належать до виплати учаснику, який вийшов, обчислюються на дату волевиявлення учасника вийти з товариства, тобто на дату подання учасником заяви про вихід з товариства.

У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). У разі, якщо учасник не повністю вніс (не повністю оплатив) свій вклад до статутного капіталу товариства, йому виплачується дійсна вартість частки пропорційно внесеній (оплаченій) частині вкладу (п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 “Про практику розгляду судами корпоративних спорів”).

Відповідно до даних балансу боржника станом на 31.12.2016 вартість активів Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон” становила – 1 319 589 000,00; розмір частки Зовнішньоекономічного підприємства “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю у статутному капіталі боржника становив 17 %, відтак вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті заявнику становить – 224 330 130,00 грн.

В обґрунтування висновків колегія суддів зазначає, що достовірність відомостей, відображених у балансі боржника станом на 31.12.2016 сторонами не заперечувалась, а правильність та дійсність таких відомостей підтверджується наявними у фінансових документах підписами керівника та головного бухгалтера товариства, та завірення їх печаткою товариства.

При цьому, достовірність складання бухгалтерських документів та їх впорядкування згідно з вимогами Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” покладається на товариство, а не на учасників цього товариства. Водночас, питання наявності чи відсутності первинних документів в учасників не може ставитись у залежність при розрахунку суми частки у разі їх виходу з товариства.

У свою чергу, апеляційним господарським судом враховано, що рішення зборів товариства про вихід заявника із складу учасників та виплату йому частки майна не скасоване, зміни до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, внаслідок виходу із складу учасників товариства ЗЕП “Азовімпекс” ТОВ внесено, є чинними і бухгалтерські документи, зокрема баланс станом на 31.12.2016, що складений боржником, підписаний уповноваженими особами боржника та скріплений його печаткою. У зв’язку з чим, судом відхиляються доводи боржника про доказову неспроможність вказаних документів.

Водночас, судом встановлено відсутність у матеріалах справи доказів сплати заявнику вартості частини майна товариства, пропорційної його долі в статутному капіталі Товариства.

Слід зазначити, що боржником надано до господарського суду результати інвентаризації майна та відомості про майно ТОВ “Регіон” станом на 01.07.2018. відповідно до яких у боржника відсутній доступ до документації у зв’язку з її розміщенням на тимчасово окупованій території.

Відповідно до п. 12 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 419 від 28.02.2000 підприємства, які розміщені на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції або структурні підрозділи (відокремлене майно) яких перебувають на такій території, проводять інвентаризацію у разі можливості безпечного та безперешкодного доступу уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов’язання та власний капітал підприємств.

У річній фінансовій звітності інформація про активи, до яких неможливо забезпечити безпечний та безперешкодний доступ, та зобов’язання і власний капітал, які не можуть бути документально підтверджені у зв’язку з відсутністю доступу до відповідних первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, відображається за даними бухгалтерського обліку.

Зазначені підприємства зобов’язані провести інвентаризацію станом на перше число місяця, що настає за місяцем, в якому з’явилася можливість доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації у бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

Отже, як вірно встановлено господарським судом, у ТОВ “Регіон” відсутні правові підстави коригувати дані балансу, до моменту проведення інвентаризації. Водночас проведення такої інвентаризації неможливе з огляду на те, що частина території Донецької області на якій перебуває майно та документація ТОВ “Регіон” є тимчасово окупованою.

Однак, до моменту проведення інвентаризації у відповідності до положень Порядку подання фінансової звітності результати інвентаризації майна та відомості про майно ТОВ “Регіон” станом на 01.07.2018, де вказано про відсутність документації та неможливість проведення інвентаризації, не можуть свідчити про наявність чи відсутність майна (активів) боржника, а відтак бути підставою для відмови у визнанні грошових вимог до боржника. При цьому, у річній фінансовій звітності інформація про активи, до яких неможливо забезпечити безпечний та безперешкодний доступ відображається за даними бухгалтерського обліку.

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даній справі грошові вимоги до боржника підтверджені нотаріально посвідченою заявою ЗЕП “Азовімпекс” ТОВ про вихід із складу учасників боржника, доказами її отримання боржником, рішенням зборів товариства про вихід із складу учасників та виплату частки, даними державного реєстру та балансом боржника, які є чинними, не оскарженими та не скасованими у встановленому законом порядку.

Щодо висновків господарського суду про відсутність балансу боржника станом на дату подання заяви про вихід ЗЕП “Азовімпекс” ТОВ зі складу учасників ТОВ “Регіон” колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи містять докази звернення ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до ТОВ “Регіон” про стягнення вартості частини майна та прибутку товариства учасником, що вийшов. Згідно наданого ТОВ “Регіон” у межах справи № 914/738/18 балансу та звіту про фінансові результати за 2016 рік, що за його твердженням відповідає балансу на дату виходу учасника ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” зі складу товариства, а саме 28.12.2016 - сума чистих активів ТОВ “Регіон” - складала 1 319 589 000 грн. 00 коп. Частка ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” у статутному капіталі ТОВ “Регіон” становила 17%. Відповідно до наведеного, сума, яка повинна була бути виплачена ЗЕП ТОВ “Азовімпекс” при виході зі складу учасників ТОВ “Регіон”, але не виплачена, становить 224 330 130 грн. 00 коп. (1 319 589 000,00 грн. (вартість чистих активів, вказана у рядку № 1495 балансу ТОВ “Регіон” за 2016 рік) X17% (частка кредитора): 100%. Таким чином, між кредитором та боржником виникли цивільно-правові відносини пов’язані з обов’язком виплати боржником кредитору означеної вище суми грошових коштів, а саме: 224 330 130 грн. 00 коп. (двісті двадцять чотири мільйони триста тридцять тисяч сто тридцять) гривень 00 копійок, що визначена за балансовою вартістю майна ТОВ “Регіон” станом на 28.12.2016.

Окрім того, висновки про можливість визначення вартості частки, що підлягає виплаті учаснику, який вийшов із товариства шляхом врахування балансу боржника на найближчу звітну дату, а не на дату виходу викладені у постанові ВГС України від 21.03.2017 у справі № 924/1807/15.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам не відповідає.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. (ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального права).

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають до задоволення, відтак оскаржувану ухвалу слід скасувати прийнявши нове рішення. Судовий збір підлягає розподілу в порядку положень ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Вимоги апеляційної скарги Зовнішньоекономічного підприємства “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м.Маріуполь вих. № 617/1231 від 16.10.2018 (вх. ЗАГС 01-05/702/18 від 23.10.2018 - задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.10.2018 у справі № 914/1096/18 про розгляд вимог Зовнішньоекономічного підприємства “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким заяву Зовнішньоекономічного підприємства “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю № 617/99 від 23.07.2018 (вх. Г/с Л/О № 2036/18 від 31.07.2018) про визнання грошових вимог до боржника – Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон” на суму 224 330 130,00 грн. задоволити.

4. Визнати вимоги Зовнішньоекономічного підприємства “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до боржника – Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон” на суму 224 330 130,00 грн. та включити їх до четвертої черги задоволення згідно ст.45 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

5. Визнати вимоги Зовнішньоекономічного підприємства “Азовімпекс” у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до боржника – Товариства з обмеженою відповідальністю “Регіон” на суму 8 810,00 грн. (судовий збір за подання заяви з кредиторськими вимогами та апеляційної скарги за перегляд ухвали господарського суду в суді апеляційної інстанції) та включити їх до першої черги задоволення згідно ст.45 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.12.2018

Головуючий           суддя                                                            Желік М.Б.

суддя                                                             Галушко Н.А.

суддя                                                            Орищин Г.В.