РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2018Справа № 910/14575/18

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ"
про визнання правочинів недійсними.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Ярмоленко С.М.
Представники сторін:
від позивача:Матющенко О.В. - представник за довіреністю;
від відповідача:Курильченко К.О. - представник за довіреністю; Корнеюк В.Т. - представник за довіреністю;
вільний слухачОСОБА_4
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ЄВРОБАНК" (надалі - позивач, ПАТ КБ "Євробанк", Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" (надалі - відповідач, ТОВ "ТІ ЕНД СІ") про:

- визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016, укладеного між відповідачем та громадянином ОСОБА_6 відповідно до якого громадянин ОСОБА_6 відступив належні йому права вимоги за Договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD;

- визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" про сплату боргу за договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" у сумі 3 481 458, 85 грн та 9 750 000, 00 грн за договором кредиту № ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 та вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" у розмірі 13 231 485, 85 грн за договором позики від 23.05.2016, укладеним відповідачем з компанією Janolio Holdings Limited у вигляді поданої заяви, вих. № 16/06/68 від 15.06.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні договори вчинені з порушенням ст. ст. 516, 601 Цивільного кодексу України, а наслідком проведення зарахування є зменшення ліквідаційної маси банку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 30.11.2018 року.

29.11.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказує, що рішенням господарського суду міста Києва у справі №910/12968/17 розглядалась вимога про визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, що входить до позовній вимог у справі що розглядається, а також вказує на обставини, що встановлені судом при розгляді справи № 910/14503/16, з урахуванням яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

30.11.2018 позивачем через канцелярію суду надано пояснення щодо підстав недійсності оспорюваних правочинів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.12.2018.

10.12.2018 позивачем через канцелярію суду надано пояснення, у яких зазначає, що вимоги, що зараховані за оспорюваним правочином про зарахування однорідних зустрічних не є однорідними, а тому він підлягає визнанню недійсним.

У судовому засіданні 12.12.2018, відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" (позичальник за умовами договору) та ПАТ КБ "Євробанк" (кредитодавець за умовами договору) було укладено договір кредиту ЮЛ-36/2011-К, за умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачу грошові кошти у тимчасове користування у сумі 9 843 437,50 грн зі сплатою 11,0 % річних, строком до 23.02.2017 (з урахуванням змін, внесених Додатковим договором від 30.12.2011 та Договорами про внесення змін №1 від 23.02.2012, №2 від 21.02.2013, №3 від 20.02.2015 та №4 від 22.02.2016).

Відповідно до пункту 9.1 цього Договору в редакції, викладеній у Договорі про внесення змін 2 від 21.02.2013, позичальник зобов'язується повернути кредитодавцю кредит у термін, зазначений у п. 1.3 цього договору. Повернення кредиту до настання зазначеного терміну вважається достроковим.

29.06.2011 між ТОВ "Аваль-Брок" (позичальник за умовами договору) та ПАТ КБ "Євробанк" (кредитор за умовами договору) було укладено Договір кредиту ЮЛ-114/2011-К, за умовами якого відповідач відкриває позивачу невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті, ліміт якої складає 19 000 000, 00 грн зі сплатою 11,0 % річних із терміном повернення до 02.07.2016 (з урахуванням змін, внесених Договорами про внесення змін 3 від 01.07.2015 та 4 від 06.01.2016).

Згідно пунктів 9.1 та 9.2 Договору кредиту ЮЛ-114/2011-К позичальник повинен повернути кредитодавцю кредит шляхом повернення кожного траншу не пізніше останнього дня строку дії Кредитної лінії, зазначеного у пункті 1.4 цього Договору. Повернення кредиту або його частини до настання зазначеного терміну вважається достроковим. Позичальник має право достроково повернути кредит або його частину. У випадках передбачених цим договором або чинним законодавством України, позичальник зобов'язаний самостійно та/або на вимогу кредитодавця повернути кредит достроково.

23.05.2016 між ПАТ КБ "Євробанк" (за договором - Банк) та громадянином ОСОБА_6 (за договором - вкладник) укладено Договір банківського вкладу (депозиту) з Правилами "Строковий з виплатою процентів наприкінці строку") Д-28299/USD (надалі - Договір депозиту), за яким банк приймає на зберігання від вкладника грошові кошти в розмірі 650 000 доларів США та зобов'язується виплачувати вкладнику 6,5% річних. Строк розміщення вкладу - з 23.05.2016 до 23.06.2016.

10.06.2016 між ТОВ "Аваль-Брок" (за договором - новий кредитор) та ОСОБА_6 (за договором - первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги 1/16, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору належне йому право грошової вимоги до ПАТ КБ "Євробанк" за Договором банківського вкладу (депозиту) з Правилами "Строковий з виплатою процентів наприкінці строку") Д-28299/USD від 23.05.2016 щодо погашення заборгованості, процентів та інших платежів, визначених цим договором. Розмір суми заборгованості Банку станом на дату укладення Договору Д-28299/USD від 23.05.2016 (грошовий еквівалент прав вимоги) становить 13 231 458,85 грн, що еквівалентно сумі 529 211,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення Договору.

16.06.2016 відповідач направив позивачу заяву про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (вих. 16/06/68 від 15.06.2016), в якій зазначив про припинення зобов'язання зі сплати боргу в сумі 9 750 000,00 грн за основною сумою заборгованості за Договором кредиту ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 та 3 481 458,85 грн за основною сумою заборгованості за Договором кредиту ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011 внаслідок зарахування боргу позивача в сумі 13 231 458,85 грн за Договором депозиту відповідно до Договору про відступлення права вимоги 1/16 від 10.06.2016. Залишок непогашеного грошового зобов'язання ТОВ «Аваль-Брок» перед ПАТ КБ «Євробанк» за Договором кредиту ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011 становить 502 614, 40 грн. та позивач отримав вищевказану заяву відповідача 16.06.2016, що підтверджується відміткою Банку про отримання даного повідомлення (вхідний штемпель № 2498-бт).

Відповідно до рішення Правління Національного Банку України від 17.06.2016 року №73-рш «Про віднесення ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» до категорії неплатоспроможних» та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.06.2016 року №1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», з урахуванням рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.07.2016 року № 1183 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на два місяці з 17.06.2016 року по 16.08.2016 року, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» призначено Кононця В.В., який діє на підставі рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.06.2016 року № 1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та від 07.07.2016 року № 1183 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК».

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також процедура ліквідації банку передбачена та регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про відсутність підстав для припинення зобов'язань відповідача за Кредитним договором в розумінні ст. ст. 598 та 601 Цивільного кодексу України, що свідчить про недійсність договору відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016 та відповідно - про недійсність оспорюваного одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог з огляду на наступні обставини.

Згідно ст. 598 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 601 ЦК України передбачає припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Позивач зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника, що суперечить Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі); настання строку виконання зобов'язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент; безспірність вимог, тобто відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання; звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Пунктом 5 ст. 602 ЦК України передбачено, що зарахування зустрічних вимог не допускається у випадках, встановлених договором або законом.

За таких обставин, позивач зазначає, що зважаючи на введення у Банку тимчасової адміністрації, правовідносини регулюються з врахування положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який передбачає випадки обмеження зарахування зустрічних вимог.

Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку допускається зарахування Банком зустрічних однорідних вимог, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами, виключно з урахуванням того, що за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а також, кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Так, спірна заява (правочин) щодо зарахування зустрічних однорідних вимог поданий позивачем до Банку 10.06.2016, тобто до запровадження тимчасової адміністрації та введення ліквідаційної процедури, тому на відповідні правовідносини не поширюється дія п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і відповідні обставини не підлягають дослідженню.

При цьому, судом досліджено та встановлено, що зі змісту спірного правочину вбачається, що відповідач набув право вимоги до Банку, з якого у Банку по відношенню до відповідача виникло зустрічне зобов'язання, на підставі договору відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016, укладеного між відповідачем та громадянином ОСОБА_6, за яким останній відступив відповідачеві належні йому права вимоги за договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD.

Позивач в позові зазначає, що наведений договір відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016 укладений з порушеннями, зокрема, п.6.7. Правил до Договору банківського вкладу (які є невід'ємною частиною договору), яким визначено, що під час дії Договору Вкладник не може: здійснювати відступлення прав за Договором третім особам без попереднього письмового погодження Банком; обтяжувати права за Договором заставою без попереднього письмового погодження Банком; припиняти будь-які зобов'язання перед Банком, що виникають із будь-яких підстав, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за ініціативою Вкладника.

Таким чином, оскільки письмової згоди на здійснення відступлення права вимоги за договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD Банк Вкладнику не надавав, відповідний Договір до Банку не надавався і про його існування позивач не знав. А відтак, за наявними у Банку документами, Вкладником за договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD був і залишався ОСОБА_6, жодних змін до Договору банківського вкладу в частині зміни Вкладника не вносилось.

Стаття 1060 ЦК України визначає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Стаття 512 ЦК України вказує, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

Частина 3 ст. 512 ЦК України визначає, що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом із цим, відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Таким чином, згідно зі ст. 512 ЦК України заміна кредитора може відбуватись у певному, конкретно визначеному зобов'язанні і в межах, погоджених сторонами.

При цьому, судом встановлено, що договір відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016 укладений з порушеннями п.6.7. Правил до Договору банківського вкладу (які є невід'ємною частиною договору), яким визначено, що під час дії Договору Вкладник не може здійснювати відступлення прав за Договором третім особам без попереднього письмового погодження Банком.

Оскільки ОСОБА_6 та відповідач при укладенні договору відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016 попередньо не погоджували відповідного правочину з Банком, згідно з ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні за Депозитним договором не може бути замінений без погодження з Банком, оскільки відповідну заборону встановлено п.6.7. Правил.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За таких обставин, оскільки договір про відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016 відповідно до якого громадянин ОСОБА_6 відступив належні йому права вимоги за Договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD укладений з порушенням Правил до зазначеного Договору банківського вкладу, чим порушено права Банку, суд приходить до висновку, що вказаний Договір підлягає визнанню недійсним та позов у зазначеній частині вимог підлягає задоволенню.

Разом із тим, як зазначалося вище, згідно ст. 601 ЦК України передбачає припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

При цьому, заява сторони зобов'язання, в даному випадку відповідача - боржника за Кредитним договором, про припинення його кредитного зобов'язання за рахунок зустрічної вимоги до Банку про виплату депозитних коштів, з огляду на ст. 601 ЦК України є одностороннім правочином, спрямованим на припинення зобов'язання, який також породжує зустрічні обов'язки для Банку, що передбачено ст. 601 ЦК України.

При цьому, відповідний односторонній правочин, який породжує правові наслідки не лише для відповідача, а й Банку, зокрема, є підставою для припинення права Банку на отримання кредитних коштів та зобов'язань Банку на виплату депозитних коштів, може бути оспорений відповідною заінтересованою особою (Банком) і визнаний недійсним в разі недотримання відповідачем вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відтак, зміст спірних правочинів повинен відповідати ст. 601 ЦК України, згідно з якою передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги та зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Як зазначалося вище, відповідно до ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема, у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ч. ч. 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог а саме, вимог за Депозитним договором в погашення зустрічних зобов'язань за Кредитним договором, укладено відповідачем, який не має відповідного права вимоги за Депозитним договором належних ОСОБА_6 депозитних коштів, тобто особою яка не має права на укладення відповідного правочину.

Фактично, відповідач спірним правочином про зарахування зустрічних однорідних вимог мав намір погасити власні кредитні зобов'язання за рахунок належних ОСОБА_6 депозитних коштів без залучення останнього та його волевиявлення.

Крім того, спірним правочином про зарахування зустрічних однорідних вимог порушено п.6.7. Правил (які є невід'ємною частиною Договору банківського вкладу), яким передбачено заборону припиняти будь-які зобов'язання перед Банком, що виникають із будь-яких підстав, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за ініціативою Вкладника.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, оспорюваний односторонній правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" про сплату боргу за договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" у сумі 3 481 458, 85 грн та 9 750 000, 00 грн за договором кредиту № ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 підлягає визнанню недійсним у вказаній частині, оскільки вказаний спірний правочин вчинений на підставі договору відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016, що у свою чергу вчинений із порушенням умов Договору вкладу (п.6.7. Правил до Договору банківського вкладу) та вимог ст. 203 ЦК України, за відсутності достатніх підстав особою, яка не має права його вчиняти і правові наслідки такого правочину у вигляді дострокового припинення зобов'язань за Кредитним договором не допускаються за ст. 601 ЦК України.

Разом із тим, позивачем не наведено доводів на обґрунтування підстав для недійсності одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" у розмірі 13 231 485, 85 грн за договором позики від 23.05.2016, укладеним відповідачем з компанією Janolio Holdings Limited у вигляді поданої заяви, вих. № 16/06/68 від 15.06.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" про сплату боргу за договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" у сумі 3 481 458, 85 грн та 9 750 000, 00 грн за договором кредиту № ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 та вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" у розмірі 13 231 485, 85 грн за договором позики від 23.05.2016, укладеним відповідачем з компанією Janolio Holdings Limited у вигляді поданої заяви, вих. № 16/06/68 від 15.06.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог є обґрунтованими частково - у частині визнання недійсним вказаного правочину в частині зарахування зустрічних однорідних вимог за договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011 та, відповідно, позов у зазначеній частині вимог підлягає задоволенню частково.

Судом дана належна оцінка відзиву відповідача на позовну заяву, зокрема доводам відповідача про те, що у справі №910/12968/17 розглядалась вимога про визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, що входить до позовній вимог у справі що розглядається, а також обставинам, що встановлені судом при розгляді справи №910/14503/16 та суд зазначає, що підстави для визнання недійсним спірного одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог є іншими, аніж ті, що входять до предмету спору у справах №910/12968/17 та №910/14503/16, водночас, обставини, що встановлені судом у вказаних справах не спростовують доводів позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги у справі, що розглядається.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються Сторони, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 46, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, 250, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 1/16 від 10.06.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" та громадянином ОСОБА_6 відповідно до якого громадянин ОСОБА_6 відступив належні йому права вимоги за Договором банківського вкладу від 23.05.2016 № Д-28299/USD.

3. Визнати недійсним односторонній правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" про сплату боргу за договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-Брок" у сумі 3 481 458, 85 грн. та 9 750 000, 00 грн. за договором кредиту № ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕНД СІ" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 28; ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" (01032, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 35; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 762, 00 грн. Видати наказ.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з п. п. 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 17.12.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко