ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2018 р.           м. Київ            Справа № 911/1960/18

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

господарський суд Київської області

без виклику представників сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши матеріали

за позовом Державного підприємства “Київський бронетанковий завод”

02093, м. Київ, Дарницький р-н, вул. Бориспільська, буд. 34-А,

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Вейт”

08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Декабристів, буд. 45,

про стягнення заборгованості

обставини справи:

До господарського суду Київської області (вх. № 2032/18 від 05.09.2018) надійшла позовна заява Державного підприємства “Київський бронетанковий завод” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Вейт” про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобов’язань за договором про надання послуг № КБТ3/ЗППТ/16/11 від 15.12.2016, що укладений між Державним підприємством “Київський бронетанковий завод” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Вейт” та наявністю заборгованості з повної вартості послуг у розмірі 18831,94 грн., на яку позивачем нараховані 3% річних у розмірі 934,87 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3352,80 грн., відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява (вх. № 19178/18 від 18.09.2018) про ознайомлення з матеріалами справи.

10.10.2018 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи.

Відзиву на позов чи будь-яких доказів відповідачем до матеріалів справи не подано.

Відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд –

встановив:

Між Державним підприємством «Київський бронетанковий завод» (далі-позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЙТ» (далі-відповідач, замовник) укладено договір про надання послуг № КБТ3/3ППТ/16/11 від 15.12.2016 (далі-Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов’язання в порядку та на умовах, викладених у цьому договорі за завданням замовника надати послуги з доставки та супроводження речі, визначеної Договором. У свою чергу, замовник зобов’язується прийняти та оплатити ці послуги.

Відповідно до пункту 1.2. Договору місце надання послуг - Кіровоградська обл., с. Новоандріївка, Новгородський р-н на полігоні військової частини № 2336.

Згідно з пунктом 2.12. Договору, замовник зобов’язується прийняти послуги шляхом підписанні зі своєї сторони акту наданих послуг протягом 3 робочих днів з моменту його отримання від виконавця.

Відповідно до пункту 3.1 Договору вартість наданих послуг складає 18831,94 грн., в тому числі ПДВ 20% - 3138,66 грн.

Відповідно до пункту 3.2. Договору замовник здійснює оплату наданих послуг протягом 3-х банківських днів з моменту підписання акту наданих послуг.

Згідно з пунктом 4.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання сторонами своїх зобов’язань за договором, сторони несуть відповідальність передбачену законодавством та даним договором.

Відповідно до пункту 8.1. Договору термін цього договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2016.

Короткий зміст позовних вимог

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем у повному обсязі, грошових зобов’язань з оплати послуг за договором № КБТ3/ЗППТ/16/11 від 15.12.2016, що укладений між Державним підприємством “Київський бронетанковий завод” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Вейт” та наявності заборгованості у розмірі 18831,94 грн., на які позивачем нараховано 934,87 грн. 3% річних та 3352,80 грн. інфляційних втрат, в порядку статті 625 Цивільного кодексу України.

Аргументи Державного підприємства “Київський бронетанковий завод”

Між Державним підприємством «Київський бронетанковий завод» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЙТ» укладено договір про надання послуг № КБТ3/3ППТ/16/11 від 15.12.2016.

На виконання умов Договору, позивачем надано послуги на суму 18831,94 грн., а відповідачем їх прийнято, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 524 від 22.12.2016.

Відповідач, у визначений Договором строк, за надані послуги не розрахувався, в наслідок чого, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 934,87 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3352,80 грн. на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

31.07.2018 на адресу відповідача направлена претензія з вимогою сплати грошових коштів.

Жодної відповіді на вказану претензію від відповідача не надходило, грошові кошти не сплачені.

Відповідачем відзиву не подано, доводи позивача не заперечено, доказів відстутності заборгованості, що заявлена до стягнення, до матеріалів справи не надано.

Норми права, що підлягають застосуванню

Відповідно до статті 194 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Надаючи правову оцінку доказам, що надані суду, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, господарський суд зазначає таке.

Між Державним підприємством «Київський бронетанковий завод» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЙТ» укладено договір про надання послуг № КБТ3/3ППТ/16/11 від 15.12.2016 .

На виконання умов Договору, позивачем надано послуги на суму 18831,94 грн., а відповідачем вказані послуги прийняті, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 524 від 22.12.2016, що підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитками їх печаток.

Доказів оплати вартості цих послуг суду не надано, відповідачем факт отримання послуг та наявності заборгованості з їх вартості не заперечено.

Відтак, матеріалами справи підтверджується надання послуг за Договором, які прийняті відповідачем, всього на суму 18831,94 грн., які відповідачем не оплачені, строк оплати, відповідно до пункту 2.1.2 Договору, настав, отже, наявна заборгованість відповідача перед позивачем за Договором у розмірі 18831,94 грн.

Оскільки, відповідач не виконав грошові зобов'язання за Договором та не оплатив надані послуги, у визначений Договором строк, позивачем правомірно нараховано відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційні втрати.

За результатами перевірки судом розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, що наданий позивачем, суд встановив, що він арифметично вірний.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Судовий збір за подання позовної заяви, в порядку пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 11, 73, 74, 76-80, 191, 232, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов (вх. № 2032/18 від 05.09.2018) Державного підприємства “Київський бронетанковий завод” (02093, м. Київ, Дарницький р-н, вул. Бориспільська, буд. 34-А, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Вейт” (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Декабристів, буд. 45, ) про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю“Вейт” (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Декабристів, буд. 45, ) на користь Державного підприємства “Київський бронетанковий завод” (02093, м. Київ, Дарницький р-н, вул. Бориспільська, буд. 34-А, ) 18831,94 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять одна гривня дев’яносто чотири копійки) основного боргу, 934,87 грн. (дев’ятсот тридцять чотири гривні вісімдесят сім копійок) 3 % річних, 3352,80 грн. (три тисячі триста п’ятдесят дві гривні вісімдесят копійок) інфляційних втрат, 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.12.2018.

Суддя С.О. Саванчук