СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"28" грудня 2018 р. Справа № 922/2431/17

Суддя Пуль О.А.;

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області (вх.№1476Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 11.10.2018 у справі №922/2431/17 (суддя Яризько В.О., повний текст ухвали складено 16.10.2018)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Корнелія», м.Харків,

про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.10.2018 у справі №922/2431/17 задоволено заяву Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з грошовими вимогами до боржника частково. Визнано вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у сумі 7350230,67 грн, з яких 3200,00 грн підлягають погашенню у першу чергу в ліквідаційній процедурі,7144165,51 грн у третю чергу та 202865,16 грн у шосту чергу задоволення вимог кредиторів. Решту вимог за заявою відхилено.

Головне управління ДФС у Київській області з ухвалою не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального права. Просить ухвалу господарського суду Харківської області від 11.10.2018 скасувати в частині невизнання кредиторських вимог у розмірі 927345022,00 грн та включити вимоги ГУ ДФС у Київській області до реєстру вимог кредиторів.

Одночасно заявник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали та зазначає, що ТОВ «Корнелія» перебуває на податковому обліку у Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області. Господарський суд не направляв до контролюючого органу ухвалу про відкриття/порушення провадження. З посиланням на норми Конституції та практику Європейського Суду просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв'язку з поважністю його пропуску.

Дослідивши апеляційну скаргу та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, виходячи з такого.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Водночас статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України". Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п.51 і 52, ECHR 2003-X) (п.46 рішення). Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення. За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Необхідно зазначити, що законодавець не передбачає обов'язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має визначити, з якої причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та докази, що підтверджують доводи заявника, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як убачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала від 11.10.2018 у даній справі прийнята за участі представника Офісу великих платників податків ДФС.

З огляду на те, що апелянтом не зазначено підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, суд визнає неповажними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини 3 ст.260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини 3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Розмір та порядок оплати судового збору за подання апеляційної скарги визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до частини 1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктами 8-10 пункту 2 частини 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" визначено перелік заяв у справі про банкрутство, за подання яких справляється судовий збір, а саме: заяви про затвердження плану санації до порушення провадження у справі про банкрутство судовий збір, ставка судового збору - 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб; заяви про порушення справи про банкрутство, ставка судового збору - 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника у межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, або визнання її недійсною ставка судового збору - 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ставка судового збору з апеляційних скарг, що подаються на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (підпункт 4 пункту 2 частини 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір").

Як убачається з матеріалів справи, при зверненні з заявою (вх.№30998) про визнання грошових вимог до боржника Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби сплатив 3200,00 грн судового збору.

Враховуючи викладене, судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу від 11.10.2018 складає 4800,00 грн (3200,00*150%).

Проте до матеріалів апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі та порядку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не виконано вимоги пункту 2 частини 3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 3 частини 3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення (ст.259 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

З матеріалів справи убачається, що ТОВ «Корнелія» кредиторські вимоги ТОВ «Бруком», ТОВ «Карт Маркет», Офісу великих платників податків ДФС, ПАТ «Закарпатнафтопродукт - Мукачево», ПАТ «Сбербанк» розглянуті та визнані ліквідатором, про що зазначено у постанові господарського суду Харківської області від 22.08.2017.

Проте до матеріалів апеляційної скарги не додано доказів направлення копії апеляційної скарги сторонам у справі про банкрутство (боржнику та кредиторам), а також ліквідатору боржника.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги пункту 3 частини 3 ст.258 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 ст.260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу.

Статтею 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно частини 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Крім того, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України усі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність). Фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи здатні особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (процесуальна дієздатність).

Юридична особа набуває процесуальних прав та обов'язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника. Юридична особа може набувати процесуальних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників у випадках, коли відповідно до закону чи установчого документа така юридична особа набуває та здійснює права, а також несе обов'язки через своїх учасників.

З даною апеляційною скаргою звернувся представник ГУ ДФС у Київській області Якимчук О.П. за довіреністю.

У свою чергу статтею ст. 19-3 Податкового кодексу України передбачені функції державних податкових інспекцій. Так, державні податкові інспекції: здійснюють сервісне обслуговування платників податків; здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням; формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом.

Усі інші функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, виконують контролюючі органи, в тому числі, звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством (ст.19-1 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи. Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється. Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов'язків контролюючих органів визначається законодавством України. Інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів.

Суддя-доповідач зазначає, що заявнику апеляційної скарги необхідно надати письмове додаткове правове обґрунтування щодо здатності здійснення ним процесуальних прав та виконування обов'язків у суді, з огляду на те, що: по - перше, саме Броварська ОДПІ ГУ ДФС У Київській області наділена процесуальною дієздатністю щодо звернення до суду як територіальний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику; по-друге, що Офіс великих платників податків держаної фіскальної служби (враховуючи положення ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») є стороною у даній справі, оскільки є кредитором, вимоги якого визнані оскаржувнаою ухвалою.

Ураховуючи, що вказані в апеляційній скарзі підстави поновлення строку на подання апеляційної скарги визнані судом неповажними, відсутність доказів надсилання копії апеляційної скарги з листом описом вкладення сторонам та учасникам у даній справі, сплати судового збору у встановленому законом розмірі та порядку, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.174, 234, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд;-

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без руху.

2.Встановити Головному управлінню ДФС у Київській області десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання доказів надсилання (з описом вкладення) копії апеляційної скарги сторонам та учасникам справи та сплати судового збору (сплатити 4800, 00 грн).

3.Наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, передбачені статтями 174, 260 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.А. Пуль