ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 Справа №914/1772/18

За позовом: Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», м. Київ,

до відповідача: Державного підприємства «Львіввугілля», м. Сокаль Львівської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості, м. Київ,

про: розірвання договору на постачання електричної енергії.

Суддя Козак І.Б.

при секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник,

Від відповідача: ОСОБА_2 представник,

ОСОБА_3 представник.

Від третьої особи: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Державним підприємством «Регіональні електричні мережі» подано позов до Державного підприємства «Львіввугілля» про розірвання договору на постачання електричної енергії.

Ухвалою суду від 28.09.2018р.відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розгляд справи у підготовчому судовому засіданні призначено на 23.10.2018р. Ухвалою суду від 20.11.2018р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Міністерство енергетики та вугільної промисловості. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. ухвалою від 29.11.2018р. закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 11.12.2018р.

Позиція позивача.

У судовому засіданні 11.12.2018 р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем у порушення умов договору №19-ЕП від 01.04.2013р. про постачання електричної енергії невчасно здійснюється оплата отриманої електроенергії, відтак існує заборгованість в розмірі 736 983 010,61грн. Цю заборгованість відповідач підтверджує щомісячно, підписуючи акти звірки заборгованості. Враховуючи велику заборгованість відповідача, позивач вважає таку обставину істотним порушенням договору споживачем, тому на підставі ч.2 ст.651 ЦК України просить розірвати договір №19-ЕП.

Позиція відповідача.

У судовому засіданні 11.12.2018р. представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позов (вх.№38692/18 від 16.10.2018р.), зазначивши, що несплата заборгованості не може бути підставою для розірвання договору, а є підставою для стягнення боргу в судовому порядку.

Позиція третьої особи.

Представник третьої особи у судове засідання 11.12.2018р. не зявився, причин неприбуття не повідомив, вимог ухвали суду від 20.11.2018р. не виконав, пояснення по суті справи не надав.

Обставини справи.

01.04.2013р. між Львівською філією ДП «Регіональні електричні мережі» та ДП «Львіввугілля» укладено договір про постачання електричної енергії №19-ЕП, за умовами якого постачальник (позивач у справі) постачає електричну енергію споживачу (відповідачу у справі), а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі та розрахунки згідно з умовами цього договору та додатків до нього, що є його невідємними частинами.

Листом №292 від 14.08.2018р. позивач надсилав відповідачу попередження про обмеження постачання електроенергії у звязку з великою заборгованістю.

Листом №332 від 06.09.2018р. позивач звертався до відповідача з інформуванням стану дебіторської заборгованості підприємства-споживача у розмірі 736 983 010,61грн станом на 01.09.2018р.

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.11.2018р. у справі №914/1664/18, задоволено частково позовні вимоги: стягнуто з державного підприємства Львіввугілля на користь державного підприємства Регіональні електричні мережі 628 102 724,88 грн. заборгованості, 27 684 279,01 грн. три проценти річних, 98 223 109,52 інфляційних втрат, 116 287,97 грн. пені та 616 700,00 грн. - відшкодування витрат на оплату судового збору.

Позиція суду.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами виникли взаємні права та обовязки на підставі договору постачання електричної енергії.

Згідно ч.1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ч.6 ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору, який може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч.7 ст. 276 ГК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою "Совтрансавто-Холдинг" проти України визначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової впевненості, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в закону силу, не може бути поставлено під сумнів.

Матеріалами справи підтверджується існування заборгованості відповідача перед позивачем та прострочення розрахунків за отриману електричну енергію.

Оскільки, Державне підприємство «Львіввугілля» не виконує прийнятих на себе зобов'язань, ця обставина, на думку позивача, є істотним порушенням договору, та підставою для розірвання договору у судовому порядку, посилаючись на ст. 651 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, які встановлені ст. 651 ЦК України. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Оцінюючи подані сторонами докази, суд звертає увагу відповідача на факт невиконання відповідачем умов договору в частині вчасної оплати отриманої електроенергії, великої дебіторської заборгованості перед позивачем, існування рішення суду про стягнення боргу на користь позивача, перебування ДП «Регіональні електричні мережі» у межах процедури банкрутства. Заперечення відповідача про те, що існування значної заборгованості є підставою для стягнення її в судовому порядку, а не для розірвання договору, суд оцінює критично та зазначає таке. Звернення позивача до суду з позовом про розірвання договору є його правом, одним із способів захистити порушене право на отримання плати за договором поставки електроенергії, підстави для розірвання договору судом визнано правомірними, підтверджено достатніми доказами. Відтак, заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

На підставі п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України судові витрати у справі покладаються на відповідача у розмірі сплаченого судового збору. Решта судових витрат, заявлених позивачем (600,00 грн. проїзд представника позивача за одне судове засідання, добові представника 750 грн.) не підтверджені належними доказами, тому у стягненні їх вартості з відповідача суд відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Розірвати Договір про постачання електричної енергії №19-ЕП від 01.04.2013р. укладений між Львівською філією Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" та Державним підприємством «Львіввугілля».

3. Стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» (80000, Львівська обл., м. Сокаль, вул. Б.Хмельницького, 1, ідентифікаційний код 32323256) на користь Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"(04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85 ) 1 762, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

6. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення буде складено та підписано 13.12.2018 р.

Суддя Козак І.Б.