ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"17" грудня 2018 р. м. Київ Справа № 911/2707/18

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О. О., розглянувши заяву Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Григорєва Георгія Олександровича (08720, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 14188,56 грн. боргу,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до господарського суду Київської області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Григорєва Георгія Олександровича 14188,56 грн., з яких: 1900,00 грн. заборгованості за кредитом, 6599,50 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 324,90 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 5364,16 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ст. 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 3.2.1.5.7 Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Тобто, строки позовної давності були продовжені умовами договору.

З долучених банком до заяви про видачу судового наказу розрахунку заборгованості та банківської виписки вбачається, що банком було віднесено несплачену (спірну) суму кредиту у розмірі 1900 грн. до простроченої заборгованості 27.07.2011 р.

Як вбачається з інформації, яка міститься на наліпці поштового пакету відправлення № 422094 «Міст Експрес», в якому заява про видачу наказу була відправлена до суду, банк звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу 20.11.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, банком пропущено строк позовної давності щодо заявлення вимоги про стягнення основної суми заборгованості (кредиту).

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо вимог заявника про стягнення процентів, пені та комісії за користування кредитом, суд зазначає, що зазначені вимоги не є безспірними в розумінні частини 2 ст. 12 ГПК України та не є заборгованістю в розумінні ст. 148 ГПК України.

Крім того, за змістом ст. 266 ЦК України у разі спливу позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, а отже позовна давність щодо вимог про стягнення процентів, пені та комісії у даному випадку також пропущена та вказані вимоги не є заборгованістю в розумінні ст. 148 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 -6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 148, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Акціонерному товариству КБ «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Григорєва Георгія Олександровича (08720, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 1900,00 грн. заборгованості за кредитом, 6599,50 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 324,90 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом та 5364,16 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.О. Рябцева