ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року м.Дніпро Справа № 908/2195/13

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Подобєда І.М.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Волков А.С. адвокат, довіреність № 14-191 від 01.10.2018 р.;

від відповідача: Астраханцева Л.Т. адвокат, довіреність №Др-109-1217 від 20.12.2017 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.10.2018, в редакції ухвали про виправлення описки від 08.11.2018, постановлену суддею Ярешко О.В., повний текст якої складений 11.10.2018, за результатами розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про видачу дублікату наказу у справі №908/2195/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м.Запоріжжя

про стягнення 2 007 105,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.10.2018, в редакції ухвали про виправлення описки від 08.11.2018, у справі № 908/2195/13 (суддя Ярешко О.В.) відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вих. № 1415-2522 від 21.09.2018) про видачу дублікату наказу у справі №908/2195/13.

Не погодившись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.10.2018, задовольнивши заяву позивача про видачу дублікату наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 у справі №908/2195/13.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що зазначивши в оскаржуваній ухвалі, що, застосовуючи аналогію, строк пред'явлення виконавчого документу до виконання після переривання встановлюється з дня його (виконавчого документа) повернення, господарський суд Запорізької області відлік відповідного строку веде з моменту повернення оригіналу наказу на адресу господарського суду відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження № 40467776 від 30.01.2014, яка винесена на підставі п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

В той же час, пункт 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99 № 606-XIV) передбачає закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Тобто, закінчення виконавчого провадження відбулось не у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення.

Крім того, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.04.2015 у справі № 908/2195/13 визнано недійсною (незаконною) постанову від 30.01.2014 ВП № 40467776 відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби України ГУЮ у Запорізькій області про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, Господарський суд Запорізької області, встановивши факт визнання недійсності (незаконності) постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.01.14 ВП № 40467776, все ж таки безпідставно послався на неї, як на початок відліку строку пред'явлення наказу до виконання.

Звертає увагу на те, що наказ повернувся до Господарського суду Запорізької області, а не на адресу Стягувача, що і не заперечувалось заявником.

Оскільки виконавче провадження було відновлено 15.09.2015 та закінчено 28.12.2015 у зв'язку з відсутністю в органі державної виконавчої служби оригіналу виконавчого документа через неповернення його судом, перебіг строку на пред'явлення наказу слід обраховувати не раніше дати отримання Стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем 28.12.2015, яка надійшла на адресу Стягувача 05.01.2016, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

Публічне акціонерне товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" відзив на апеляційну скаргу не надало. Представник відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.11.2018 (колегія суддів у складі: головуючий Іванов О.Г. (доповідач), Антонік С.Г., Подобєд І.М.) скаржнику відновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.10.2018 року у справі № 908/2195/13; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 10.12.2018.

У судовому засіданні представник Відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи клопотання неотриманням Відповідачем тексту апеляційної скарги вих № 1415-2522 від 21.09.2018 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.10.2018 у справі № 908/2195/13, через що Відповідач був позбавлений можливості підготувати відзив на апеляційну скаргу.

Оскільки відповідач своєчасно не скористався наданим йому п. 1 ч. 1 ст. 42 ГПК України правом на ознайомлення з матеріалами справи, на одержання копії апеляційної скарги, приймаючи до уваги що відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (в тому числі своєчасним ознайомленням з матеріалами справи), беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 10.12.2018 року Центральним апеляційним господарським

судом була оголошена вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень та інформаційної системи "Діловодство спеціалізованого суду" постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.09.2013 у справі № 908/2195/13 рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2013 у справі № 908/2195/13 (суддя Соловйов В.М.) скасовано частково. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя про стягнення 2007105 грн. 80 коп. задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", 69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ЗКПО 03345716 на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ЗКПО 20077720, пеню у розмірі 434102 грн. 43 коп., 3% річних у розмірі 86820 грн. 47 коп., штраф у розмірі 1445 404 грн. 30 коп. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 39462 грн. 47 коп. Відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя про стягнення пені у розмірі 33982 грн. 15 коп. та 3% річних у розмірі 6796 грн. 45 коп. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ЗКПО 20077720 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", 69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ЗКПО 03345716, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 338 грн. 62 коп. Доручено Господарському суду Запорізької області видати накази. В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2013 року у справі № 908/2195/13 залишено без змін.

На виконання зазначеного рішення, 27.03.2013 Господарським судом Запорізької області виданий наказ про стягнення пені у розмірі 434102 грн. 43 коп., 3% річних у розмірі 86820 грн. 47 коп., штраф у розмірі 1445404 грн. 30 коп. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 39462 грн. 47 коп., а також наказ про стягнення витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 338 (триста тридцять вісім) грн. 62 коп.

Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 30.10.2013 (ВП № 40467776) відкрите виконавче провадження з виконання наказу №908/2195/13, виданого 27.09.2013 Господарським судом Запорізької області.

Постановою заступника начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області від 20.12.2013 (ВП № 40467776) прийнято до виконання виконавче провадження № 40467776 з примусового виконання наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 Господарським судом Запорізької області.

Постановою заступника начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області від 30.01.2014 (ВП № 40467776) закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 Господарським судом Запорізької області.

Оригінал наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 Господарським судом Запорізької області, згідно із супровідним листом від 30.01.2014 № 750-1/11 направлений до Господарського суду Запорізької області.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.04.2015 у справі №908/2195/13 визнано недійсною (незаконною) постанову від 30.01.2014 ВП № 40467776 відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби України ГУЮ у Запорізькій області про закінчення виконавчого провадження.

Постановою заступника начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області від 15.09.2015 (ВП № 40467776) відновлено виконавче провадження з виконання наказу №908/2195/13, виданого 27.09.2013 Господарським судом Запорізької області.

28.09.2015 на адресу Господарського суду Запорізької області із ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області надійшов запит про направлення на адресу відділу примусового виконання рішень оригіналу наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 Господарським судом Запорізької області, для подальшого проведення виконавчих дій.

У листі від 04.12.2015 вих. № 908/2195/13 керівника апарату Господарського суду Запорізької області зазначено, що станом на 23.10.2014 матеріали справи № 908/2195/13 на адресу Господарського суду Запорізької області з суду апеляційної інстанції не повертались, таким чином, матеріали справи № 908/2195/13 було втрачено. У матеріалах, що є у наявності Господарського суду Запорізької області, оригінал наказу № 908/2195/13 від 27.09.2013 відсутній.

Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області від 28.12.2015 (ВП № 40467776) закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 Господарським судом Запорізької області. Вказана постанова мотивована відсутністю у відділі оригіналу наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013.

Враховуючи наведені обставини, оскільки оригінал наказу № 908/2195/13 був повернутий відділом виконавчої служби до Господарського суду Запорізької області, ймовірно знаходився у матеріалах справи № 908/2195/13, які було втрачено, заявник звернувся до суду з заявою про видачу дублікату наказу.

Відмовляючи у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про видачу дублікату наказу, господарський суд першої інстанції виходив з того, що застосовуючи аналогію, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється

з дня його повернення.

Оскільки оригінал наказу був повернутий до господарського суду супровідним листом від 30.01.2014 № 750-1/11, та у подальшому оригінал наказу до відділу виконавчої служби направлений не був, що й стало підставою для закінчення виконавчого провадження згідно постанови ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області від 28.12.2015, то строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання має встановлюватися з 30.01.2014, з дня повернення наказу.

Враховуючи, що Позивач звернувся з заявою про видачу дублікату наказу у справі №908/2195/13 до суду лише 22.09.2018, тобто поза межами строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання відповідно до ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, а клопотання про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання відсутнє, то відсутні підстави у видачі дублікату наказу № 908/2195/13 від 27.09.2013.

За висновком господарського суду заявник помилково відраховує перебіг строку на пред'явлення наказу до виконання з дати отримання ним постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем 28.12.2015.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно п.п. 19.4. п. 19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

З викладеного вбачається, що визначальним для видачі дублікату наказу є дотримання обов'язкової умови, а саме: подання заяви в межах строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Так, строк пред'явлення наказу Господарського суду Запорізької області № 908/2195/13 від 27.09.2013 року на виконання встановлено до 11.09.2014 року.

Вказаний строк пред'явлення наказу був встановлений відповідно до приписів ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999.

З 05.10.2016 набрав чинності новий Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016.

Пунктом п'ятим Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки встановлені цим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Крім цього, згідно з п.1 ч.4 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.16 № 1404-VIII), строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.16 № 1404-VIII) визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Також статтею 23 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99 № 606-XIV) передбачено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до ч.5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99 № 606-XIV), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Таким чином, обидві редакції Закону України "Про виконавче провадження" строк повторного пред'явлення наказу до виконання пов'язують з поверненням виконавчого документа саме стягувачу (а не суду) та пов'язують таку змогу з неможливістю в повному обсязі або частково виконати відповідне рішення. Більше того, при поверненні виконавчого документа стягувачу виноситься процесуальний документ - постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Колегія суддів констатує, що постанова про закінчення виконавчого провадження №40467776 від 30.01.2014 винесена заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Тимофєєвою Ольгою Геннадіївною на підставі п.8 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99 № 606-ХІ, чинній на момент винесення постанови).

Відповідно до вказаної постанови оригінал виконавчого документа державним виконавцем направлено до Господарського суду Запорізької області.

Пункт 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99 № 606-XIV) передбачає закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає висновок господарського суду про можливість застосування до даних правовідносин аналогії закону, та можливість встановлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання з дня його повернення необґрунтованим, оскільки:

- державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, а не про повернення виконавчого документу;

- постанова винесена через фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а не у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення;

- оригінал виконавчого документа державним виконавцем направлено до господарського суду, а не повернуто стягувачеві.

Крім того, згодом ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.04.2015 у справі № 908/2195/13 постанову від 30.01.2014 ВП № 40467776 відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби України ГУЮ у Запорізькій області про закінчення виконавчого провадження визнано недійсною (незаконною).

Тобто, Господарський суд Запорізької області, встановивши факт визнання недійсності (незаконності) постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.01.14 ВП № 40467776, все ж таки безпідставно послався на неї, як на початок відліку строку пред'явлення наказу до виконання.

Колегією суддів встановлено, що виконавче провадження було відновлено 15.09.15 та фактично закінчено 28.12.15 у зв'язку з відсутністю в органі державної виконавчої служби оригіналу виконавчого документа через неповернення його судом.

Оскільки рішення господарського суду у справі № 908/2195/13 на даний час боржником не виконано, а виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України), у зв'язку з фактом втрати наказу, Позивач правомірно звернувся до суду із заявою про видачу дублікату судового наказу.

Пункт 19.4 Перехідних положень ГПК України не ставить саму по собі видачу дубліката втраченого наказу в залежність як від причин його втрати, так і від того, ким втрачений наказ. Визначальними обставинами є сам факт втрати, виданого судом наказу, і те, що він перебував на виконанні.

На даний момент склалася така ситуація коли виконання вказаного рішення видається фактично неможливим, з огляду на те, що оригінал наказу відсутній як у ПАТ "НАК "Нафтогаз України", так і на виконанні в органі ДВС.

Видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов'язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ. Натомість, відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов'язковим до виконання, а ст. 8 передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.

Статтями 2, 326 ГПК України закріплено принцип обов'язковості судового рішення. Тобто, виконання судового рішення в порядку та в межах повноважень, закріплених законом, є одним з основних конституційних принципів, які характеризують державу як правову.

Відповідно до ч. 4 ст. 13, ст. 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини й громадянина захищаються судом; обов'язковість рішень суду є однією з основних задач судочинства.

Положення ст. ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Тобто, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

З врахуванням встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, та відповідно до п.п. 1, 4 ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду Запорізької області, як прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи - підлягає скасуванню. Слід прийняти нове рішення, яким заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 21.09.2018 № 1415-2522в про видачу дублікату наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13 задовольнити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 1762,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 269, 271, 275, 277, 282, 283 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.10.2018 року у справі №908/2195/13 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.10.2018 року у справі № 908/2195/13 - скасувати.

Заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 21.09.2018 № 1415-2522в про видачу дублікату наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13 - задовольнити.

Видати дублікат наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13 про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ пені у розмірі 434 102 (чотириста тридцять чотири тисячі сто дві) грн. 43 коп., 3% річних у розмірі 86 820 (вісімдесят шість тисяч вісімсот двадцять) грн. 47 коп., штрафу у розмірі 1 445 404 (один мільйон чотириста сорок п'ять тисяч чотириста чотири) грн. 30 коп. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 39 462 (тридцять дев'ять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 47 коп.

Видачу дублікату наказу з урахуванням необхідних реквізитів доручити Господарському суду Запорізької області.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м.Запоріжжя на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 1762,00 гривень.

Видачу наказів з урахуванням необхідних реквізитів доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її оголошення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.12.2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд

Суддя С.Г. Антонік