ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Справа№ 910/5676/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018

у справі №910/5676/18 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом ОСОБА_2

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна юридична лабораторія інтелектуальної власності»;

2. ОСОБА_3,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Настасенко Оксана Мирославівна

про визнання договору недійсним, скасування рішень про державну реєстрацію

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна юридична лабораторія інтелектуальної власності» (надалі - ТОВ «Лабораторія інтелектуальної власності», відповідач-1) та ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, відповідач-2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 19.12.2017, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38827410 від 19.12.2017 15:41:31, прийнятого державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. щодо реєстрації права власності на нежилі приміщення з №1 по №8 (групи приміщень №48) (в літ. «А»), НОМЕР_1), який 19.12.2017 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. та зареєстровано в реєстрі за №2094; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №38827410 від 19.12.2017 15:41:31, прийнятого вказаним приватним нотаріусом щодо реєстрації права власності на нежилі приміщення з №1 по №8 (групи приміщень №48) (в літ. «А»), загальною площею 97,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:000) за відповідачем-2 (РНОКПП НОМЕР_1), номер запису про право власності: 24029050, дата, час держаної реєстрації: 19.12.2017 15:18:16; визнання права власності на зазначені нежилі приміщення за відповідачем-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Настасенко Оксану Мирославівну в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів (надалі також - третя особа).

12.07.2018 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про зміну предмета позову, відповідно до якої просив вважати заявленими наступні позовні вимоги:

1) визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень, укладений 19.12.2017 між відповідачем-1 та відповідачем-2, який 19.12.2017 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. та зареєстровано в реєстрі за №2094.

2) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38827410 від 19.12.2017 15:41:31, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. щодо реєстрації права власності на нежилі приміщення з приміщення з №1 по №8 (групи приміщень №48) (в літ. «А»), загальною площею 97,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:000) відповідачем-2 (РНОКПП НОМЕР_1), номер запису про право власності: 24029050, дата, час держаної реєстрації: 19.12.2017 15:18:16.

3) застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу нежилих приміщень, який 19.12.2017 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М., та зареєстровано в реєстрі за №2094, шляхом повернення нежилих приміщень з № 1 по № 8 (групи приміщень №48) (в літ. «А»), загальною площею 97,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000) у власність відповідача-1 (ідентифікаційний код 323872226).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 прийнято заяву про зміну підстав позову частково в частині вимог про визнання недійсним договору та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на майно, вимоги в частині застосування наслідків недійсності правочину шляхом визнання права власності на майно за відповідачем-1 не прийняті судом до розгляду.

25.09.2018 до суду від позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, а саме, від вимоги про застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 19.12.2017 шляхом повернення вищевказаних нежилих приміщень у власність відповідача-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №910/5676/18 прийнято відмову ОСОБА_2 від позову до ТОВ «Лабораторія інтелектуальної власності» та ОСОБА_3 в частині позовних вимог про визнання права власності, провадження у справі №910/5676/18 закрито.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Лабораторія інтелектуальної власності» та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на майно, суд виходив з того, що такі вимоги підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки спір, про який вказує позивач, є таким, що виник при укладанні правочину, стороною якого є фізична особа, яка не є підприємцем; у зв'язку з тим, що вказаний спір не підвідомчий господарському суду, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилався на те, що ухвалу було прийнято судом з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги позивач наголошував на тому, що спір у даній справі виник у зв'язку з порушенням корпоративних прав позивача на участь в управлінні справами товариства, зокрема, порушенням п. 44 Статуту ТОВ «Лабораторія інтелектуальної власності» та абз. 2 ч. 2 ст. 98 Цивільного кодексу України щодо відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства за відсутності рішення більшості не менш як 3/4 голосів учасників товариства; позивач, як учасник товариства, не надавав згоди на відчуження майна товариства за оспорюваним договором купівлі-продажу нежилих приміщень від 19.12.2017; відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 21.01.2015 у справі №3-207гс14 та від 01.07.2015 у справі №3-327гс15, учасник товариства може оспорити договір, укладений товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав; вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на майно є похідною вимогою від вимоги про визнання недійсним договору у зв'язку з порушенням корпоративних прав позивача, а тому також підлягає розгляду господарським судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №910/5676/18, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 10.12.2018, ТОВ «Лабораторія інтелектуальної власності», ОСОБА_3 та приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідач-2 скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач-2 вказував на те, що закриваючи провадження у справі, суд дійшов обґрунтованого висновку, що даний спір не є корпоративним та не підвідомчий господарському суду, оскільки виник при укладенні правочину, стороною якого є фізична особа, яка не є підприємцем; оспорюваний договір не порушує жодних корпоративних прав позивача; суб'єктний склад сторін унеможливлює визнання даного спору корпоративним.

У судове засідання відповідач-1 явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Заслухавши думку представників позивача, відповідача-2 та третьої особи, враховуючи, що відповідач-1 не повідомив суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаної особи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Представники відповідача-2 та третьої особи вимоги апеляційної скарги не визнали, доводи, на яких вона ґрунтується вважають безпідставними та необґрунтованими, просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

10.12.2018 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги скаржника, колегія суддів переглядає ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №910/5676/18 лише в частині закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-2 та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_2, спірні відносини виникли між позивачем, як учасником товариства, самим товариством та фізичною особою ОСОБА_3 у зв'язку з неправомірним, на думку позивача, відчуженням майна товариства без прийняття загальними зборами учасників товариства рішення про надання згоди на укладення відповідного договору купівлі-продажу.

Посилаючись на наведені обставини, порушення своїх корпоративних прав, позивач вказує на наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 1);

справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (п. 3);

справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах (п. 4).

вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (п. 13).

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі правильно зазначив, що посилання позивача на факт порушення його корпоративних прав не є безумовною підставою віднесення спору до корпоративних спорів або спорів, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, оскільки визначальним є характер спірних правовідносин.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що за приписами п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України характер спірних правовідносин обмежує компетенцію господарських судів лише щодо спорів, які виникли з правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах, а також трудових спорів. В інших випадках, незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам.

Відповідна правова позиція викладена у п. 51 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».

При цьому, як роз'яснено у п. 11 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що спір у даній справі виник у зв'язку з порушенням корпоративних прав позивача на участь в управлінні справами товариства, зокрема, порушенням п. 44 Статуту ТОВ «Лабораторія інтелектуальної власності» та абз. 2 ч. 2 ст. 98 Цивільного кодексу України щодо відчуження майна товариства за договором купівлі-продажу нежилих приміщень від 19.12.2017 за відсутності рішення більшості не менш як 3/4 голосів учасників товариства.

У даному випадку, як стверджує позивач, в останнього є конкретний майновий інтерес, а саме, відновлення порушеного права учасника брати участь в управлінні справами товариства, зокрема, у прийнятті рішення про вчинення товариством значного правочину.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір не підвідомчий господарському суду, оскільки виник при укладанні правочину, стороною якого є фізична особа, яка не є підприємцем.

На переконання колегії суддів, учасник товариства шляхом звернення до господарського суду може оспорити договір, укладений господарським товариством з третьою особою, у тому числі з фізичною особою, яка не є підприємцем, якщо обґрунтує свої позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

З матеріалів справи вбачається, що позов ОСОБА_2 до ТОВ «Лабораторія інтелектуальної власності» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 19.12.2017 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень спрямований на захист корпоративних прав позивача.

Отже, у даній справі позовні вимоги належать до розгляду господарським судом за предметною юрисдикцією як спір, що виник з корпоративних відносин між юридичною особою та її учасником, пов'язаний з управлінням такою юридичною особою (п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України) та як вимоги щодо інших реєстраційних дій, які є похідними від спору, що виник з корпоративних відносин (п. 13 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 2 вказаної статті, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

При цьому, дослідивши положення статуту та встановивши, що перелік питань віднесених до виключної компетенції загальних зборів перелічений в розділі 57 Статуту та до якого не належить питання щодо відчуження майна на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, а також встановивши, що статут не містить обмежень щодо вчинення правочинів генеральним директором товариства, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі. Такі висновки мають бути викладені у судовому рішенні по суті позовних вимог при вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №910/5676/18 прийнята з порушенням норм процесуального права щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, внаслідок чого підлягає частковому скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, у зв'язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 270-271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №910/5676/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №910/5676/18 скасувати в частині закриття провадження у справі (п. 2 резолютивної частини ухвали).

3. Матеріали справи №910/5676/18 передати для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.12.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська