РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.12.2018Справа № 910/12721/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Житло-Комфорт".

про стягнення 117 275, 02 грн.

Представники сторін:

від позивача: Родоман Т.О. за довіреністю № 14-133 від 06.07.2018;

від відповідача: Сахно О.В. за довіреністю від 02.01.2018.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт» (далі - відповідач) про стягнення 117 275, 02 грн., з яких 50 397, 81 грн. пені, 5 921, 85 грн., 60 955, 36 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного Договору купівлі-продажу природного газу № 1570/14-ТЕ-41 від 27.12.2013 він поставив відповідачу природній газ, який останнім був оплачений з порушенням встановлених Договором строків, у зв'язку з чим виникли підстави для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних. Враховуючи вищезазначене, позивач вирішив звернуться до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.09.2018 відкрито провадження у справі № 910/12721/18, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін, судове засідання призначено на 24.10.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.10.2018, у зв'язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. у відпустці, судове засідання призначено на 06.11.2018 року.

06.11.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.11.2018 оголошено перерву у судовому засіданні до 26.11.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.11.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 10.12.2018 року.

07.12.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що позивач мав надати докази в підтвердження повної оплати ввезеного на митну територію України газу і набув на нього право власності у повному обсязі до укладання спірного Договору. В іншому випадку, право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних у позивача відсутні, оскільки він є лише титульним отримувачем імпортного газу. Таким чином, відповідач стверджує, що право кредитора на отримання інфляційних втрат та 3% річних безпосередньо залежить від наявності у кредитора матеріальних втрат, які він має довести. Крім того, відповідач зазначає, що надані позивачем розрахунки суперечать приписам статті 232 Господарського кодексу України та не ґрунтуються на сумах та періодах оплат, які підтверджені банківськими виписками, які є в матеріалах справи,

Також, відповідач зазначає, що умовами Договору встановлена відповідальність за порушення строків оплати, а відтак, стаття 625 Цивільного кодексу України застосовується у разі відсутності вказівки у Договорі про спосіб відповідальності за невиконання зобов'язання.

Представник позивача у судовому засіданні 10.12.2018 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.12.2018 року проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 10.12.2018 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-комфорт» (Покупець) укладено договір № 1570/14-ТЕ-1 (далі-Договір) купівлі продажу природного газу, відповідно до пункту 1.1. якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природній газ (надалі-газ), на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 214 року газ обсягом до 535, 0 тис. куб. м. (п'ятсот тридцять п'ять тис. куб. м.), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.):

I квартал обсяг 180,0: січень -60, 0; лютий -60, 0; березень -60, 0;

II квартал обсяг 70, 0: квітень - 40, 0; травень-15, 0; червень -15, 0;

III квартал обсяг 45, 0: липень -15, 0; серпень -15, 0; вересень -15, 0;

IV квартал обсяг 240, 0: жовтень -60, 0; листопад - 80, 0; грудень - 100, 0.

Згідно з пунктом 5.1. Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Відповідно до пункту 5.2. Договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 118, 974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за врегульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу-1 118, 974 грн., крім того ПДВ-17% -190, 226 грн., всього з ПДВ-1 309, 20 грн.

За умовами п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем включно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі за розрахунковий місяць.

31.01.2014 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору якою виклали з 01 січня 2014 року пункт 5.2. статті 5 «Ціна газу» Договору у наступній редакції:

« 5.2. Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1 091 00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091, 00 грн., крім того ПДВ-20% - 218, 20 грн., всього з ПДВ-1 309, 20 грн. (одна тисяча триста дев'ять грн. 20 коп.)».

30.04.2014 року сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Договору, якою виклали пункт 1.2. статті 1 Договору у наступній редакції:

« 1.2. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням».

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 485 675, 23 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі від 31.01.2014 на суму 63 836, 59 грн., від 28.02.2014 на суму 126 272, 34 грн., від 31.03.2014 на суму 54 528, 18 грн., від 30.04.2018 на суму 16 346, 67 грн., від 31.05.2014 на суму 9 177, 49 грн., від 30.06.2014 на суму 8 653, 81 грн., від 31.07.2014 на суму 5 549, 70 грн., від 30.11.2014 на суму 76 465, 14 грн., від 31.12.2014 на суму 124 845, 31 грн.

Проте, відповідач вартість поставленого позивачем природного газу оплатив з порушенням визначених Договором строків, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначалось вище, за умовами п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем включно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі за розрахунковий місяць.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що оплата отриманого природного газу здійснювалась відповідачем з порушенням встановлених умовами Договору строків.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Що стосується заявлених позовних вимог про стягнення пені в сумі 50 397, 81 грн. суд зазначає наступне.

Так, згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Поняттям «штраф» та «пеня» дано визначення частинах 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Приписи даної статті також кореспондуються з положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Згідно з пунктом 7.2. Договору у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 50 397, 81 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 5 921, 85 грн. та інфляційних втрат в сумі 60 955, 36 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов'язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов'язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п.6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних в сумі 5 921, 85 грн. та інфляційних втрат в сумі 60 955, 36 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються наведеними вище висновками суду, у зв'язку з чим до уваги не приймаються.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити повністю позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс - Житло - Комфорт» про стягнення 117 275, 02 грн.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт» (03022, місто Київ, Коломиївський провулок, будинок 17/31-А, приміщення 813; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ) 50 397 (п'ятдесят тисяч триста дев'яносто сім) грн. 81 коп. пені, 5 921 (п'ять тисяч дев'ятсот двадцять одну) грн. 85 коп. 3% річних, 60 955 (шістдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 36 коп. інфляційних втрат та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 21.12.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова