СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2018 р. Справа № 917/1177/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Здоровко Л.М. , суддя Плахов О.В.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" (вх.№159П/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 (постановлену суддею Ореховською О.О., повний текст ухвали складено 18.06.2018) у справі №917/1177/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР", с. Юсківці, Лохвицький р-н, Полтавська обл.,

про банкрутство,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР" звернулось до місцевого господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство у порядку статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.06.2015 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор-УТР», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Полтавської області від 24.02.2016 ТОВ "Луксор-УТР" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Голейну Л.Ю.

25.02.2016 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника - ТОВ "Луксор-УТР", банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України у мережі Інтернет (повідомлення №28604 від 25.02.2016).

Згідно з ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.09.2016 виправлено помилку у тексті повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури від 25.02.2016 та ухвалено здійснити офіційне оприлюднення додаткового повідомлення про визнання ТОВ "Луксор-УТР" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

06.09.2016 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет здійснено офіційне оприлюднення додаткового повідомлення про визнання ТОВ "Луксор-УТР" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (повідомлення № 35142 від 06.09.2016).

У ході ліквідаційної процедури до господарського суду Полтавської області із заявами про грошові вимоги до ТОВ "Луксор-УТР" звернулись ряд кредиторів.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 12.06.2018, що оскаржується, визнано разом з іншими кредиторами грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" у наступному розмірі: - у сумі 361464953,81 грн (основний борг), - у сумі 15610040,53 грн (забезпечені вимоги),-витрати по сплаті судового збору у сумі 2756,00 грн, сплаченого заявником при зверненні із заявою про грошові вимоги до боржника.

Місцевий господарський суд встановив, що кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" підтверджені належними доказами, не заперечуються ліквідатором та визнаються судом у повному обсязі.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду від 12.06.2018, до Харківського апеляційного господарського суду звернулось Українсько-американське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс" з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і неповне встановлення обставин справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині визнання грошових вимог Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (пункт 1 резолютивної частини оскаржуваної ухвали) та в цій частині прийняти нове рішення, яким у визнанні грошових вимог Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції під час розгляду вимог ПАТ "Банк Кредит Дніпро" не застосував положень частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" та не встановив недійсності вимог кредитора, а натомість визнав такі вимоги; суд першої інстанції встановив, що протягом дії кредитного договору відбувалося погашення боргу за рахунок предмету забезпечувального обтяження, однак всупереч обов'язку повно та всебічно дослідити обставини справи, господарський суд не дослідив, яким чином та у який спосіб відбувалося погашення боргу за рахунок забезпечення.

Як вказує апелянт, він є кредитором боржника; вимоги апелянта до банкрута є незабезпеченими. З урахуванням того, що ПАТ "Банк Кредит Дніпро" вже звернув стягнення на предмет забезпечувального обтяження до початку ліквідаційної процедури, його вимоги включені до четвертої черги реєстру кредиторів та будуть погашатися за рахунок реалізації майна боржника пропорційно до вимог інших кредиторів, чиї вимоги не є та не були забезпеченими заставою майна боржника. Це призведе до порушення прав інших кредиторів, у тому числі апелянта, адже кредитори недоотримають належні їм грошові кошти, які будуть спрямовані на погашення недійсних вимог ПАТ "Банк Кредит Дніпро".

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 у справі №917/1177/15; встановлено учасникам провадження у справі про банкрутство строк до 20.08.2018 для подання до Харківського апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзивів учасникам справи; постановлено апелянту у строк до 20.08.2018 подати до Харківського апеляційного господарського суду письмові пояснення та докази в обґрунтування своїх доводів і вимог щодо його права апеляційного оскарження ухвали господарського суду Полтавської області від 12.06.2018; постановлено Господарському суду Полтавської області у строк до 15.08.2018 надіслати до Харківського апеляційного господарського суду матеріали справи №917/1177/15; призначено справу до розгляду на 30.08.2018 об 11:30 год.

07.08.2018 до Харківського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1177/15.

17.08.2018 від ПАТ "Банк Кредит Дніпро" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6445), в якому вважає, що апелянт зацікавлений у затягуванні ліквідаційної процедури, а доводи апелянта є необґрунтованими.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 20.08.2018 у зв'язку із відпусткою судді Лакізи В.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" про його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції; доручено Дніпропетровському апеляційному господарському суду забезпечити проведення судового засідання у справі №917/1177/15, яке відбудеться 30.08.2018 об 11:30 год. у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду у залі судового засідання №105, у режимі відеоконференції у встановлений ухвалою суду час.

20.08.2018 від апелянта надійшли додаткові пояснення (вх.№6491).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.08.2018 оголошено перерву у судовому засіданні до 18.10.2018 до 14:15 год., яке відбудеться у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №105. Задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" про його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Доручено Дніпропетровському апеляційному господарському суду забезпечити проведення судового засідання у справі №917/1177/15, яке відбудеться 18.10.2018 о 14:15 год. у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду у залі судового засідання №105, у режимі відеоконференції.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2018 для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №917/1177/15 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Пуль О.А., судді Лакізи В.В., судді Плахова О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 прийнято справу №917/1177/15 за апеляційною скаргою Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 до провадження Східного апеляційного господарського суду. Повідомлено учасників справи про призначення справи №917/1177/15 до розгляду на 06.11.2018 о 14:15 год.

19.10.2018 від апелянта до суду надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№172), в яких зазначає, що незастосування до спірних правовідносин норм частини 1 ст.598 Цивільного кодексу України та частини 4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» є порушенням норм матеріального права та відповідно до пункту 4 частини 1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування судового рішення в апеляційному порядку.

До пояснень апелянтом надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 17.10.2018 щодо реєстрації за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» права власності, інших речових прав, іпотек, обтяжень (а.с.20-46, том 91б).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №917/1177/15 у зв'язку з хворобою судді Лакізи В.В. визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Пуль О.А., судді Здоровко Л.М., судді Плахова О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/1177/15, яке відбудеться 06.11.18 о 14:15 год. у режимі відеоконференції. Доручено Центральному апеляційному господарському суду забезпечити проведення відеоконференції у справі №917/1177/15.

У судовому засіданні 06.11.2018 відеоконференцзв`язок з Центральним апеляційним господарським судом встановити не вдалось у зв'язку з технічними проблемами, про що працівниками апарату Центрального апеляційного господарського суду складено акт від 06.11.2018 щодо відсутності технічної можливості проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 повідомлено учасників справи про відкладення розгляду справи на 11.12.2018 об 11:30 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2018 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/1177/15, яке відбудеться 11.12.18 об 11:30 год., у залі судового засідання №131, у режимі відеоконференції. Доручено Центральному апеляційному господарському суду забезпечити проведення відеоконференції у справі №917/1177/15, розгляд якої відбудеться 11.12.2018 об 11:30 год.

У судовому засіданні 11.12.2018, яке проходило у режимі відеоконференції, представник Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник ПАТ «Банк Кредит Дніпро» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою, у зв'язку з чим просив ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.

Після заслуховування учасників справи у судовому засіданні 11.12.2018 оголошено перерву до 21.12.2018 до 14:00 год., про що ухвалою Східного апеляційного господарського суду повідомлено учасників справи.

У судові засідання 11.12.2018 та 21.12.2018 інші учасники справи, у тому числі і ліквідатор, не з'явилися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, були повідомлені належним чином про час та місце судового засідання 11.12.2018 та 21.12.2018, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містяться у матеріалах справи.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Постановою господарського суду Полтавської області від 24.02.2016 ТОВ "Луксор-УТР" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру згідно зі ст.95 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатором підприємства - банкрута призначено голову ліквідаційної комісії Голейну Л.Ю. з наданням їй повноважень відповідно до положень вищевказаного Закону (а.с.55-72, том 39).

09.03.2016 Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулося до господарського суду Полтавської області з заявою про грошові вимоги до боржника, в якій просило визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги кредитора ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до боржника у сумі 448986880,81 грн (а.с.1-4, том 89). Мотивуючи заяву, банк зазначає, що 23.04.2010 між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (банк) та ТОВ "АМАРАНТ" (змінило назву на ТОВ "Луксор-УТР" (боржник)) (за умовами договору - позичальник) укладено кредитний договір №230410-КЛВ (далі-кредитний договір), за умовами якого банк зобов'язався відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію, а позичальник зобов'язався повернути кредит у строк, обумовлений договором, сплатити проценти за користування кредитами, а також виконати інші зобов'язання (а.с.10-15 том 89). Протягом існування договірних відносин між банком та позичальником було укладено низку договорів про зміну умов зазначеного кредитного договору (а.с.16-44, том 89).

Згідно з умовами кредитного договору (у редакції від 28.02.2013) банк, починаючи з 28.02.2013 відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитування 100000000,00 грн та 12500000,00 дол. США, а з 01.03.2013 - з лімітом кредитування 12500000,00 дол. США, у тому числі: 3750000,00 дол.США на поповнення обігових коштів, 8750000,00 дол. США на придбання обладнання. У подальшому відповідно до пункту 1.1. кредитного договору (у редакції від 28.11.2013), сторонами зменшено ліміт кредитування до 12253600,00 дол. США (3750000,00 дол.США та 8503600,00 дол.США).

Відповідно до розділу 2 кредитного договору (у редакції від 21.04.2011): - банк зобов'язаний надати боржнику кредитні кошти на підставі його заяв (пункт 2.1. договору); - датою надання кредитів вважається день фактичного виникнення (збільшення) дебетового залишку на позичковому рахунку, відкритому банком для обліку заборгованості боржника (пункт 2.3. договору). Банк виконав взяті на себе зобов'язання, надав боржнику у межах встановленою ліміту кредитні кошти у загальній сумі 12253524,19 дол.США. Банк зазначив, що факт надання кредиту підтверджується двома заявами-зобов'язаннями боржника від 28.02.2013 на суму 3750000,00 дол.США та 8503524,19 дол.США та меморіальними ордерами №810, 811 від 28.02.2013. Згідно з умовами кредитного договору (у редакції від 28.11.2013) боржник зобов'язався повернути кредит частинами у терміни, встановлені у додатках №1 та №2 до кредитного договору, з остаточним поверненням усієї суми отриманого кредиту не пізніше 01.04.2016. Разом з тим, ураховуючи, що відповідно до частини 1 ст.38 Закону, з моменту прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом, строк виконання усіх його грошових зобов'язань вважається таким, що настав. Банк має право заявити до боржника грошові вимоги. За умовами кредитного договору (у редакції від 28.02.2013) процентна ставка за користування кредитними коштами у дол.США встановлена на рівні 12% річних, а у pазі прострочення повернення кредиту - 17% річних. Відповідно до пункту 2.6.2. кредитного договору (у редакції від 28.02.2013) проценти за користування кредитами нараховуються банком та повинні сплачуватися позичальником щомісячно в останній робочій день поточного місяця. Заявник зазначав, що всупереч вказаним умовам договору позичальником (боржником) - не сплачено банку проценти, що нараховані за період з 01.07.2014 по 23.02.2016 у загальній сумі 2851489,58 дол. США.

Згідно з пунктом 3.4.13. кредитного договору (у редакції від 21.04.2011) у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та/або процентами за користування ними боржник зобов'язаний сплатити банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Банк зазначив, що такий обов'язок боржника кореспондується з положеннями ст.549 Цивільного кодексу України. Як стверджує заявник, внаслідок порушення ТОВ "Луксор-УТР" своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування кредитами, банком нарахована пеня, розмір якої станом на 18.06.2015 (включно) складала 1641503.20 дол.США, у тому числі: 1395226,13 дол.США - пеня внаслідок прострочення повернення тіла кредиту за період з 29.12.2014 по 16.06.2015 та 246277,07 дол.США - пеня за період з 31.12.2014 по 18.06.2015 за прострочення сплати процентів за користування кредитами. Таким чином, станом на 23.02.2016 (включно) загальний розмір заборгованості ТОВ "Луксор-УТР" перед банком за кредитним договором складав - 16746516,97 доларів США, у тому числі: -12253524,19 дол. США - заборгованість за тілом кредиту, - 2851489,58 дол.США - заборгованість за процентами, - 1395226,13 дол.США - пеня за прострочення повернення тіла кредиту, - 246277,07 дол.США - пеня за прострочення сплати процентів. Посилаючись на ст.23 Закону про банкрутство, з урахуванням встановленого Національним Банком України офіційного курсу гривні до долару США станом на 03.03.2016, банк визначив розмір у національній валюті грошові вимоги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «Луксор-Утр» у розмірі 448986880,81 грн, з яких: 328526320,72 грн - гривневий еквівалент заборгованості за тілом кредиту, 76450608,47 грн - гривневий еквівалент заборгованості за процентами, 37407075,71 грн - гривневий еквівалент пені за прострочення повернення тіла кредиту, 6602875,91 грн - гривневий еквівалент пені за прострочення сплати процентів.

На підтвердження заявлених грошових вимог до боржника ПАТ «Банк Кредит Дніпро» надав укладені з боржником: договір застави №260212-ЗТО від 26.06.2012, договір застави №040811-З від 04.08.2011, договір застави №131211-З від 13.12.2011, договір застави №031110-З від 03.11.2010, договір застави №100910-З від 10.09.2010, договір застави №2304100-З1 від 23.04.2010, договір застави №220313-З0 від 22.03.2013, договір іпотеки №210513 від 21.05.2013, договір іпотеки №260612-1 від 26.06.2012, договір іпотеки №260612-1/1 від 26.06.2012, договір іпотеки №230410-1/1 від 23.04.2010 (а.с.52-250, том 44, а.с.1-52, том 45).

Також до заяви банк надав розрахунок заборгованості ТОВ «Луксор-УТЛ» за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 станом на 23.02.2016 (а.с.49-50, том 44).

28.03.2016 банк надав господарському суду Полтавської області доповнення (вх.№3823) до заяви від 03.03.2016 про грошові вимоги до боржника, в яких зазначив, що додатково до раніше поданої заяви повідомляє, що боржник має невиконані зобов'язання перед ПАТ «Банк «Кредит Дніпро» зі сплати судового збору у розмірі 74298,00 грн, який стягнутий з боржника на користь банку рішенням господарського суду Полтавської області від 29.09.2015 у справі №917/457/15, у зв'язку чим просить суд визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги кредитора (зі сплати судового збору) - Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до боржника- ТОВ «Луксор-УТР» у сумі 74298,00 грн (а.с.56-57, том 45). До вказаних доповнень надає копію рішення господарського суду Полтавської області від 29.09.2015 у справі №917/457/15.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.09.2016 у даній справі прийнято до розгляду заяву ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про грошові вимоги до боржника та зобов'язано заявника, зокрема, надати суду оригінали доданих до заяви документів (а.с.71-72, том 45).

15.10.2018 банк на виконання ухвали суду від 06.09.2016 звернувся до господарського суду Полтавської області з поясненнями (вх.№12598) до заяви від 03.03.2016 про грошові вимоги до боржника, в яких обґрунтовує зменшення розміру вимог та зазначає, що після подання заяви з грошовими вимогами відбулося часткове погашення заборгованості за рахунок предметів іпотеки та застави право власності на які було визнано за банком на підставі рішень господарського суду Полтавської області у справах №917/457/15, №917/456/15, №917/454/15. За рахунок майна, право власності на яке перейшло до банку, відбулося часткове погашення заборгованості у сумі, що на дату постановлення майна на баланс складала суму у доларах США (валюта кредиту) 2668233,34 долари США. Станом на 23.02.2016 (включно) загальний розмір заборгованості боржника перед банком за кредитним договором складає 16746516,97 доларів США, з них: 12253524,19 дол.США -заборгованість за тілом кредиту, 2851489,58 дол.США - заборгованість за процентами, 1395226,13 дол.США - пеня за прострочення повернення тіла кредиту, 246277,07 дол США -пеня за прострочення сплати процентів.

З посиланням на ст.534 Цивільного кодексу України банк зазначає, що після часткового погашення за рахунок предметів іпотеки та застави, сума заборгованості зменшилася наступним чином: було погашено усю пеню (1641503,20 доларів США) та частина процентів у сумі 1026730,10 доларів США.

Після часткового погашення сума заборгованості складає 14078283,67 доларів США, яка складається з 12253524,19 дол.США - заборгованість за тілом кредиту, 1824759,48 дол.США - заборгованість за процентами.

Ураховуючи наведене, беручи до уваги встановлений НБУ офіційний курс гривні до долару США на 03.03.2016, який дорівнює 26,810762 грн, розмір грошових вимог ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" до ТОВ "Луксор-УТР" у гривнях станом на 03.03.2016 складає, усього - 377523 810,84 грн, у тому числі:

- 328526 320,72 грн - гривневий еквівалент заборгованості за тілом кредиту,

- 48 923 192,12 грн - гривневий еквівалент заборгованості за процентами,

-74 298,00 грн - судовий збір, стягнутий рішенням у справі № 917/457/15.

Щодо договорів іпотеки та застави, банк зазначає, що на даний час діючими договорами застави є договір застави №260612-ЗТО від 26.06.2012, заставна вартість згідно з пунктом 1.3 якого становить 15610040,53 грн; та договір застави №230410-З від 23.04.2010, заставна вартість якого згідно з пунктом 1.7 договору становить 64224,00 грн.

Виходячи з наведених обставин, банк вважає, що його вимоги підлягають включенню до реєстру у наступному порядку: - до першої черги - 2756,00 грн, до четвертої черги - 361849546,31 грн, позачергово (заставні) - 15674264,53 грн (а.с.76-78, том 45).

До своєї заяви (вх.№12598 від 15.10.2016) банк надає копії рішень господарського суду Полтавської області №917/456/15 від 17.05.2016, та №917/454/15 від 10.06.2016.

Господарський суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що ліквідатор боржника Голейна Л.Ю. кредиторські вимоги ПАТ "Банк Кредит Дніпро" (з урахуванням зменшення) визнає у повному обсязі, однак такі твердження спростовуються матеріалами справи, а саме, зауваженнями до пояснень ПАТ «Банк Кредит Дніпро», з яким ліквідатор звернулась до суду 24.04.2018. Зокрема, ліквідатор не погоджується з розрахунком заявлених кредиторських вимог, з огляду на те, що банком на власний розсуд було обрано спосіб захисту своїх інтересів шляхом визнання за ним права власності на предмет застави -рухоме майно та на предмет іпотеки - нерухоме майно. Оскільки судові рішення набрали законної сили, кредитор за рахунок майна, право власності на яке перейшло до нього на підставі рішень суду у справах №917/454/15, №917/455/15, №917/456/15, №917/457/15, отримав погашення заборгованості за тілом кредиту у сумі 72661108,00 грн. Розрахунок процентів за користування кредитом за період з 01.07.2014 по 23.02.2016 має бути здійснений з урахуванням зменшення тіла кредиту згідно з рішеннями у справі №917/457/15 та №917/455/15, які набрали законної сили (а.с.25-29, том 86).

Натомість до звернення із вищезазначеними зауваженнями у відзиві від 06.10.2016 на заяву ПАТ «Банк Кредит Дніпро» ліквідатор зазначала, що кредитор, обґрунтовуючи свої грошові вимоги до боржника посилався на існування кредитних правовідносин відносин між банком та боржником. Внаслідок порушення боржником умов кредитного договору №230410-КЛВ від 23.04.2010 банк звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ з позовом про стягнення коштів, який розглянув цивільну справу №201/14097/14-ц та виніс рішення на користь банку. У заяві банком вказані наступні вимоги основного богу: - 12253524,19 дол.США - заборгованість за тілом по кредиту,- 2851489,58 дол.США - заборгованість за процентами, разом 15105013,77 дол.США, що еквівалентно 404976929,19 грн. У доповненій заяві від 25.03.2016 заявлено ще 74298,00 грн судового збору за рішенням №917/457/17, усього - 405051227,19 грн (а.с.122-133, том 45).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.10.2016 відкладено розгляд заяви ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про грошові вимоги до боржника, заявника, зокрема, зобов'язано надати суду рішення господарського суду Полтавської області про визнання права власності на заставне (іпотечне) майно, -документальні докази реєстрації за банком права власності на майно згідно з вищевказаним рішенням господарського суду Полтавської області; у разі наявності солідарних боржників згідно з рішенням господарського суду Полтавської області надати суду відомості про стан виконавчого провадження з примусового виконання щодо кожного з солідарних боржників (а.с.138-139, том 45).

09.11.2016 кредитор - Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Батьківщина», заперечуючи проти кредиторських вимог ПАТ «Банк Кредит Дніпро» зазначив, що у справах №917/454/15, 917/455/15, 917/456/15 позовні вимоги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено у повному обсязі, звернуто стягнення на заставне майно шляхом визнання права власності у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Луксор-УТР» за кредитним договором №230410 КЛВ від 23.04.2010, яка складається з несплаченого кредиту у сумі 122533524,19 доларів США та відсотків за користування кредитом - 924537,89 доларів США. Також зазначає, що на момент звернення банку із заявою про визнання вимог у даній справі банк вже зареєстрував право власності на предмети застави, а, отже, розмір заборгованості за несплачену суму кредиту та відсотки за користування кредитом повинні були зменшитись на суму заставного майна. Однак у своїй заяві банк зазначає, що загальний розмір заборгованості станом на 23.02.2016 боржника перед банком становить 16746516,97 доларів США, з яких 12253524,19 доларів США заборгованість за тілом кредиту. За рахунок заставного майна погашено неустойку за кредитним договором, а не тіло кредиту (основний борг) та проценти за користування кредитом, про що зазначено у судових рішеннях (а.с.146-148, том 45). До своїх заперечень кредитор надав копію позовної заяви банку до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.12.2016 розгляд заяви банку про грошові вимоги до боржника відкладено, зобов'язано банк повідомити письмово про всі існуючі рішення судів щодо стягнення кредитної заборгованості згідно з кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 (у тому числі із майнових поручителів); надати суду перелік заставного майна, що належить боржнику і на яке банком не звернуто стягнення, окремо надати перелік заставного майна боржника, на яке банком звернуто стягнення (рішення суду, виконавчий напис нотаріуса); документальні докази наявності чи відсутності виконання у рамках виконавчого провадження рішення господарського суду Полтавської області від 29.09.2015 у справі №917/455/15 про звернення стягнення на майно майнового поручителя ПАСП «Батьківщина» шляхом визнання права власності на предмет застави (а.с.168-170, том 45).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 визначено нову дату розгляду заяви банку, явку представника заявника у судове засідання визнано обов'язковою. Зобов'язано заявника виконати вимоги попередньої ухвали суду (ас.174-175, том 45).

30.01.2017 на виконання ухвали господарського суду Полтавської області від 22.12.2016 та від 17.01.2017 банк надав пояснення та документи, а саме: з метою погашення заборгованості за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 банк звертався з позовами, за результатами розгляду яких були винесені наступні рішення: рішення господарського суду Полтавської області від 10.06.2016 у справі №917/454/17; від 29.09.2015 у справі №917/455/15, від 17.05.2016 у справі №917/456/15, від 12.11.2015 у справі №917/457/15, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2015 у справі №201/14097/14-ц. Банк зазначив, що рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська ні боржником, ні майновим поручителем не виконано. Щодо заставного майна, що належить боржнику і на яке банком не звернуто стягнення, банк повідомив, що не володіє переліком майна боржника, яке передавалося у заставу, таку інформацію може надати ліквідатор. Щодо переліку майна боржника, на яке банком звернуто стягнення, зазначає, що такий перелік зазначений у рішенні господарського суду Полтавської області у справі №917/457/15 від 10.06.2016. Усі виконавчі написи, які вчинялися з метою звернення стягнення на майно боржника визнані судами такими, що не підлягають виконанню, будь-якого звернення стягнення на підставі виконавчих написів нотаріуса не здійснено. Діючими договорами застави є договір застави №260612-ЗТО від 26.06.2012, за яким звернення стягнення не здійснювалося. Рішення господарського суду Полтавської області від 17.05.2016 у справі №917/455/15 не пред'являлося банком до виконавчої служби для виконання у рамках виконавчого провадження. Документальним підтвердженням набуття права власності на майно, що було предметом застави у кількості 117 одиниць є рішення господарського суду Полтавської області від 10.06.2016 у справі №917/456/15, яке набрало законної сили (а.с.77-78, том 81).

27.02.2018 та 05.03.2018 ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на виконання ухвали господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 у своїх поясненнях зазначив, що усі пояснення банком надані ще у січні 2017 року, а також надав довідку №34-847 від 26.02.2018 та довідку №34-848 від 26.02.2018 (а.с.1, том 86).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.04.2018 відкладено розгляд заяви банку, явку ліквідатора у судове засідання визнано обов'язковою, зобов'язано ліквідатора надати суду докази направлення ПАТ «Банк Кредит Дніпро» детального контррозрахунку заявленим банком вимог (а.с.39-48, том 86).

31.05.2018 ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до суду із відзивом на зауваження ліквідатора від 23.04.2018 (вх.№5359 від 31.05.2018), в якому заявник обґрунтовує свою заяву ще однією зміною його вимог та зазначає, що після подання заяви з грошовими вимогами відбулося часткове погашення заборгованості за рахунок предметів іпотеки та застави, право власності на які визнано за банком на підставі рішень господарського суду Полтавської області №917/457/15, №917/456/17, №917/454/15. За рахунок майна, яке перейшло до банку, відбулося часткове погашення заборгованості у сумі, що на дату постановки майна на баланс складала 2668233,34 доларів США. У зазначених судових рішеннях суд не вказував, які саме суми боргу мають бути погашені за рахунок предметів забезпечення. Отже, без урахування положень частини 1 ст.534 Цивільного кодексу України розглядати вищевказані рішення неможливо. Станом на 23.02.2016 загальний розмір заборгованості боржника перед банком за кредитним договором складає 16746516,97 доларів США, що складається з: -12253524,19 дол.США - заборгованість за тілом кредиту, -2851489,58 дол.США - заборгованість за процентами, 1395226,13 дол.США - пеня за прострочення повернення тіла кредиту, 246277,07 дол.США - пеня за прострочення сплати процентів. Після часткового погашення за рахунок предметів іпотеки та застави, сума заборгованості зменшилась наступним чином: було погашено пеню (1641503,20 дол.США) та частина процентів у сумі 1026730,10 доларів США, після чого сума заборгованості складає 14078283,67 доларів США, що складається з: 12253524,19 дол.США -заборгованість за тілом кредиту, 1824759,48 дол.США -заборгованість за процентами. Урахувавши встановлений НБУ офіційний курс гривні до долара США станом на 03.03.2016 банк перерахував заборгованість у гривні, яка складала 377523810,84 грн. У подальшому, наприкінці 2017, банк отримав у власність майно поручителя ОСОБА_3, а саме: земельну ділянку вартістю 193942,00 грн, обладнання (договір застави №230410-З від 23.04.2010) вартістю 254874,50 грн. Отже, заявлена сума вимог підлягає зменшенню на суму 448816,50 грн Діючим договором застави є договір №260612-ЗТО від 26.06.2012, заставна вартість якого становить 15610040,53 грн. Таким чином, банк вважає, що включенню до реєстру підлягають вимоги у наступному порядку: до першої черги - 2756,00 грн, до четвертої черги - 361464953,81 грн, позачергово (заставні) 15610040,53 грн (а.с.52-54, том 86). До заяви надано копію свідоцтва №1383 від 05.10.2017 про право власності на земельну ділянку (а.с.56. том 86), витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 05.10.2017 про реєстрацію земельної ділянки за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (а.с.57, том 86), копію постанови від 06.11.2017 №49690856/9 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за виконавчим листом №201/14097/14-ц, виданий 05.11.2015 (а.с.58-60, том 86), копію акту від 06.11.2017 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу (а.с.61-63, том 86).

12.06.2018 ліквідатор звернулась до суду з поясненнями (вх.№5749), в яких зазначила, що з метою виконання вимог ухвали суду для здійснення детального контррозрахунку суми боргу ТОВ «Луксор-УТР» перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за спірним кредитним договором ліквідатором було залучено спеціаліста з обліку та аудиту, а саме: ТВО «Полтавське бюро судово-економічної експертизи та аудиту», якому для здійснення відповідного розрахунку необхідно було отримати від банку додаткові матеріали. Ліквідатор звернулась до банку з відповідним запитом, однак банк замість необхідних документів, надіслав ліквідатору уточнення заявлених раніше грошових вимог до боржника. У зв'язку з тим, що банком не надано документів, необхідних для проведення контррозрахунку, такий розрахунок ліквідатором не надається. Крім того, зазначає, що у розпорядженні ліквідатора відсутній предмет застави за договором застави №260612-ЗТО від 26.06.2012, згідно з яким заставою є товари в обороті, а саме: соняшник у кількості 4613,496 тон, який знаходиться за адресою: вул.Комарова, 1в, 1г, вул.Жовтнева, 1а,с.Вирішальне, Лохвицький район, Полтавської області, тобто у приміщеннях, які належать на праві власності банку.

12.06.2018 господарським судом прийнято оскаржувану ухвалу, якою зокрема, визнано грошові вимоги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до боржника з урахуванням змін від 31.05.2018 як такі, що є обґрунтованими.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції встановив, що протягом дії кредитного договору відбувалося погашення боргу за рахунок предмету забезпечувального обтяження, однак всупереч обов'язку повно та всебічно дослідити обставини справи, господарський суд не дослідив, яким чином та у який спосіб відбувалося погашення боргу за рахунок забезпечення.

Відповідно до ст.23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов'язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника. Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.

За приписами частини 3 ст.95 Закону про банкрутство кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

У справі про банкрутство при розгляді заяви кредитора з вимогами до боржника суд має встановити обставини щодо наявності або відсутності дійсної заборгованості боржника перед кредитором, а тому господарський суд зобов'язаний на підставі поданих кредитором належних та допустимих доказів визначити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, відсотків та нарахованих санкцій.

Як зазначалося вище, в обґрунтування своїх вимог та заперечень учасники справи надавали копії судових рішень Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2015 у справі №201/14097/14-ц, господарського суду Полтавської області від 29.09.2015 у справі №917/457/15, від 17.05.2016 у справі №917/456/15, 10.06.2016 у справі №917/454/15, 29.09.2015 у справі №917/455/15.

Матеріали справи свідчать, що, звертаючись до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, банк у позовній заяві зазначав, що сторони спірного кредитного договору узгодили строк погашення кредиту не пізніше 01.04.2016, зв'язку з порушенням пункту 2.6.2 кредитного договору, керуючись пунктом 3.1.12 кредитного договору банком на адресу позичальника була направлена вимога від 06.08.2014 щодо дострокового повернення кредиту та сплати відсотків. Вимога була отримана боржником 11.08.2014, строк повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами сплинув, але кредитні кошти та відсотки позичальникові не сплачені. Станом на 24.10.2014 виникла заборгованість перед банком за кредитним договором у загальному розмірі 12468769,93 долара США, що складається з: - несплаченої частки кредиту у розмірі 12078000,00 доларів США; -несплачені відсотки за користування кредитом 390769,93 доларів США (а.с.149-153, том 45).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2015 у справі №201/14097/14-ц за позовом ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_3, ТОВ «Луксор-УТР», ТОВ «Луксор-Агро», ТОВ «Едвейс» про стягнення заборгованості, (яке набуло чинності 24..09.2015), зокрема, встановлено, що сторони спірного кредитного договору узгодили строк погашення кредиту не пізніше 01.04.2016, зв'язку з порушенням пункту 2.6.2 кредитного договору, керуючись пунктом 3.1.12 кредитного договору банком на адресу позичальника була направлена вимога від 06.08.2014 щодо дострокового повернення кредиту та сплати відсотків. Вимога була отримана боржником 11.08.2014, строк повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами сплинув, але кредитні кошти та відсотки позичальникові не сплачені. Внаслідок невиконання позичальником умов договору (строк повернення кредиту за яким сторони погодили до 01.04.2016) станом на 24.10.2014 виникла заборгованість перед банком за кредитним договором у загальному розмірі 12468769,93 доларів США, що складається з несплаченої частки кредиту 12078000,00 доларів США та несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 390769,93 доларів США. Також судом встановлено, що позивач (банк) виконав свої зобов'язання за кредитним договором, зокрема, надав відповідачу ТОВ «Амарант» (у зв'язку зі зміною найменування ТОВ «Луксор-УТР») кредит у сумі 3750000,00 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером №810 від 28.02.2013 та кредит у сумі 8503524,19 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 811 від 28.02.2013. Загалом отримано: 12253524,19 доларів США. Позичальником не спростовано факт отримання кредиту, також не надано доказів щодо його погашення у строки, встановлені договором. Позивачем у вказаній справі, відповідно до прохальної частини позову, пред'явлено до стягнення 12468769,93 доларів США та 9374,96 гривні, що складаються з: - несплачена частка кредиту 12078000,00 доларів США; - несплачені відсотки за користування кредитом 390 769,93 доларів США. Виходячи з принципу диспозитивності, суд задовольнивши позовні вимоги, солідарно стягнув несплачену боржником частку заборгованості за кредитом у сумі 12078000,00 доларів США та заборгованості за відсотками у сумі 390769,93 доларів США (а.с.84-88, том 81).

Зі змісту рішення господарського суду Полтавської області від 29.09.2015 у справі №917/457/15, яке набуло законної сили 12.11.2015, убачається, що сторонами у справі є позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Луксор-УТР», предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки та застави шляхом визнання права власності у рахунок погашення кредитної заборгованості вартістю 56438993,00 грн за кредитним договором №230410 КЛВ від 23.04.2010. На день подання позову 05.03.2015 заборгованість за кредитним договором склала - 12253600 доларів США та проценти за користування кредитом у строки, встановлені графіком за користування наданих коштів за кредитним договором №230410- КЛВ від 23.04.2010 (із змінами та доповнення) не сплачена. Позивач у тексті позовної заяви вказує, що станом на 01.02.2015 виникла заборгованість позичальника за кредитним договором у загальному розмірі 13178062,08 доларів США, що складається з: несплаченої частки кредиту 12253524,19 доларів США; несплачені відсотки за користування кредитом 924537,89 доларів США. Згідно з довідкою банку №127-БТ від 17.02.2015 заборгованість по вищевказаному кредитному договорі складає: по тілу кредиту - 6253600,00 дол. США; по відсоткам за користування кредитними коштами - 149662,32 дол.США; прострочена заборгованість по кредиту 5999924, 19 дол. США; прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами - 774875,57 дол.США. За результатами розгляду справи господарський суд Полтавської області позов задовольнив повністю. Звернув стягнення на предмет іпотеки та застави за родовими відзнаками ТОА "Луксор-УТР шляхом визнання права власності на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" за договорами іпотеки: №230410-І/1 від 23.04.2010 (нежитлові будівлі, ринкова вартість яких становить 11000000,00 грн; №260612-І від 26.06.2012 (нерухоме майно, ринкова вартість якого становить 29326642,00 грн); №260612-І/1 від 26.06.2012 ( нерухоме майно); №210513-І від 21.05.2013 (нежитлова будівля А-1, будівлі та споруди, ринкова вартість яких становить 881326,00 грн + 18567 грн + 571743 грн (один мільйон чотириста сімдесят одна тисяча шістсот тридцять шість гривень); об'єкти майна та обладнання за родовими відзнаками, що є предметами договорів застави: №230410-З/1 від 23.04.2010 (ринкова ціна без ПДВ 1257158,00 грн; №100910-З від 10.09.2010 (ринкова вартість без ПДВ 310581,00 грн; №031110-3 від 03.11.2010 (ринкова вартість - 1055454,00 грн; №131211-3 від 13.11.2011 (ринкова вартість без ПДВ 1171691,00 грн; №040811-3 від 04.08.2011 (ринкова вартість без ПДВ 6188400,00 грн). У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Луксор-УТР» (попередня назва ТОВ «Амарант») у сумі 56438993,00 грн перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010. Стягнуто з ТОВ "Луксор-УТР" на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» витрати по сплаті судового збору у сумі 74298,00 грн (а.с.62-69, том 45).

З огляду на те, що банк у цій справі є заставним кредитором, його вимоги за спірним кредитним договором забезпечені майном боржника та підлягають погашенню позачергово за рахунок забезпеченого майна, ураховуючи, що у період з 23.02.2016 до 03.03.2016 відбулась суттєве зменшення розміру його вимог майже на 56 мільйонів гривень, оскільки 25.02.2016 він став власником відповідної частини майна (а.с.20-40, том 91б).

При цьому інтереси і права інших кредиторів не порушуються.

Таким чином, на момент звернення з заявою з грошовими вимогами до боржника (03.03.2016) банк мав надати розрахунок станом як на 23.02.2016, так і станом на 03.03.2016.

У рішенні господарського суду Полтавської області від 17.05.2016 у справі №917/456/15, яке набуло законної сили 23.06.2016, розглядався спір між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Луксор-Агро» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ «Велес Трейдинг» та ТОВ «Луксор-УТР» про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави шляхом визнання права власності. Судом, зокрема, зазначено, що відповідно до постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.11.2015 у справі №917/457/15 постановлено на баланс ПАТ «Банк Кредит Дніпро» майно, тому заборгованість за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 частково погашена. Банк зазначав, що станом на 16.05.2016 заборгованість ТОВ «Луксор-УТР» за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 становить 11753300,26 доларів США за тілом кредиту, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становить 299147055,05 грн. Рішенням від 17.05.2016 у справі №917/456/15 господарський суд Полтавської області, задовольнивши позовні вимоги у рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ «Луксор-УТР» (попередня назва «Амарант») у сумі 8661209,00 грн перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010, звернув стягнення шляхом визнання права власності на предмет іпотеки та застави, а саме: за договором іпотеки №230410-І/2 від 23.04.2010 на нежитлові будівлі та споруди вартістю 6041173,00 грн; за договором застави №230410-З/2 від 23.04.2010 на предмет застави загальною вартістю 2620036,00 грн; визнано за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» право власності на предмет іпотеки вартістю 6041173,00 грн, а саме: на нежитлові будівлі та споруди; визнано за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» право власності на предмет застави за договором застави №230410-З/2 від 23.04.2010, загальною вартістю 2620036,00 грн. Стягнуто з ТОВ «Луксор-Агро» на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» судовий збір у розмірі 74298,00 грн (а.с.80-89, том 45).

Крім того, у рішенні господарського суду Полтавської області від 10.06.2016 у справі №917/454/15, яке набуло законної сили 30.06.2016, за позовом ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до Приватного підприємства «Амарант-Агро» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ТОВ «Луксор - УТР» про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави шляхом визнання права власності судом встановлено, що внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору станом на 01.02.2015 виникла заборгованість перед позивачем за кредитним договором у загальному розмірі 13178062,08 доларів США, що складається з: несплачена частка кредиту 12 253 524,19 доларів США; - несплачені відсотки за користування кредитом 924 537,89 доларів США. Позивач зазначав, що відповідно до постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.11.2015 у справі №917/457/15 поставлено на баланс ПАТ "Банк Кредит Дніпро" майно, тому заборгованість за кредитним договором частково погашена і станом на 16.05.2016 заборгованість ТОВ «Луксор-УТР» за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 становить 11753300,26 доларів США за тілом кредита, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становить 299147055,05 грн. За результатами розгляду справи господарський суд позов задовольнив повністю. У рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ "Луксор-Утр", попередня назва ТОВ «Амарант», у сумі 5020867,00 грн перед ПАТ "Банк Кредит Дніпро" за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010 звернув стягнення шляхом визнання права власності на предмет іпотеки та застави, а саме: -за договором іпотеки №131211-І від 13.12.2011 на птахокомплекс,- за договором застави №131211-З/1 від 13.12.2011 на предмети застави, а саме: обладнання. Визнано за ПАТ "Банк Кредит Дніпро" право власності на предмети іпотеки та застави, а саме: на об'єкт нерухомого майна, птахокомплекс, вартістю 3898940,00 грн, без ПДВ, на предмети застави за договором застави №131211-З/1 від 13.12.2011, загальною вартістю 1121927,00 грн, без ПДВ. До моменту реєстрації ПАТ "Банк Кредит Дніпро" права власності у реєстрі прав власності на нерухоме майно передати в управління ПАТ "Банк Кредит Дніпро" предмет іпотеки з правом отримання плодів та доходів, а саме: об'єкт нерухомого майна, птахокомплекс. Стягнуто з ТОВ "Луксор-Агро" на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро" 74298,00 грн витрат по сплаті судового збору (а.с90-96, том 45).

Отже, виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що твердження банку про те, що ним були погашені пеня і частина відсотків у порядку ст.534 Цивільного кодексу України спростовуються встановленими фактами у судових рішеннях №917/454/15, №917/456/15.

У зв'язку з частковим погашенням та постановленням на баланс за результатом виконання рішення у справі №917/457/15 та набуття права власності на спірне майно, станом на 16.05.2016 сума заборгованості за тілом кредиту склала 11753300,26 дол.США.

З рішення господарського суду Полтавської області від 29.09.2015 у справі №917/455/15, яке набрало законної сили 08.12.2015, убачається, що за результатом заявлених позовних вимог ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ТОВ «Луксор-УТР» про звернення стягнення шляхом визнання права власності на предмет застави, позовні вимоги задоволені, у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Луксор-УТР», яка складається з несплаченого кредиту у сумі 12253524,19 доларів США, несплачених відсотків за користування кредитом у сумі 924537,89 доларів США звернуто стягнення на майно Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» шляхом визнання права власності на предмети застави за договором застави №180311-З від 18.03.2011, за договором застави №271112-ЗАВ від 27.11.2012 на транспортний засіб, визнано за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» право власності на предмети застави. У рішенні судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2015 стягнуто з ТОВ «Луксор-УТР», ТОВ «Луксор-Агро», ОСОБА_3, ТОВ «Едвейс» заборгованість за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010. Зазначеним рішенням суду у цивільній справі, яке набрало законної сили 24.09.2015, підтверджено наявність заборгованості станом на момент розгляду справи (а.с.154-161, том 45).

Банк у заявах (первісній та уточнених) про визнання грошових вимог до боржника зазначає про часткове погашення боргу, при цьому не конкретизує, яка саме частка боргу сплачена за кредитним договором, і у якому порядку відбувалось погашення за кожним із судових рішень.

Колегія суддів зазначає, що у судових справах №917/455/15, №917/456/15, №917/454/15, №917/457/15 судом не розглядався спір між боржником та банком щодо кредитних правовідносин, у цих справах на підставі даних банку, а саме його довідки щодо заборгованості станом на певну дату, встановлювалась наявність заборгованості за спірним кредитним договором. За результатами розгляду зазначених справ судом прийнято рішення про стягнення у загальній сумі 72661108,00 грн у рахунок погашення заборгованості шляхом визнання права власності на іпотечне та заставне майно за банком.

Такий спір між банком та боржником розглядався саме Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська, яким у рішенні від 29.04.2015 у справі №201/14097/14-ц встановлено, що внаслідок невиконання позичальником умов договору станом на 24.10.2014 виникла заборгованість перед банком за кредитним договором у загальному розмірі 12468769,93 доларів США, що складається з несплаченої частки кредиту 12078000,00 доларів США та несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 390769,93 доларів США.

Судом стягнуто несплачену частку кредиту у розмірі 12078000,00 доларів США, оскільки банк скористався правом на дострокове повернення кредиту у зв'язку з простроченням платежів за відсотками.

Наслідком ужиття банком зазначених заходів щодо дострокового стягнення судом кредитної заборгованості та відсотків убачається те, що в подальшому сума заборгованості по кредиту не могла змінюватися у бік збільшення, а виключно повинна зменшуватися.

З рішення убачається, що самим банком (згідно з його довідкою) визначено суму несплаченої заборгованості у розмірі 12078000,00 доларів США станом на 24.10.2014, водночас, банк, звертаючись 09.03.2016 до суду з заявою з грошовими вимоги до боржника вказує суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12253524,19 дол.США, яку підтверджує заборгованість за тими ж меморіальними ордерами №810, 811 від 28.02.2013.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості ТОВ «Луксор УТР» за кредитним договором №230410-КЛВ від 23.04.2010, який надано банком до первісної заяви, з нього убачається, що загальна заборгованість за кредитом у валюті кредиту становить 12253524,19 дол.США (тоді як у судовому рішенні встановлено суму 12078000,00 доларів США. Саме на цю суму основного боргу нараховані проценти та пеня (а.с.49-50, том 44). Пеня у порушення норм чинного законодавства нарахована в іноземній валюті (у доларах США) та за період, більший ніж 6 місяців.

Згідно із частиною першою статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Верховний Суд України у справі №6-2667цс16 від 16.08.2017 зауважив, що максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

З розрахунку також убачається, що несплачені проценти за користування кредитом нараховані у період з 01.07.2014 по 31.12.2014, 01.01.2015 -31.12.2015, з 01.01.2016 по 23.02.2016. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту - з 29.12.2014 по 18.06.2015. Пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - з 31.12.2014 по 18.06.20.15. При цьому доказів (будь-яких платіжних документів, виписок), що прострочка виникла саме в цей період, за який банком нараховано проценти та пеню, банком до своєї заяви не надано.

Після звернення стягнення на предмет іпотеки та застави шляхом визнання права власності у справі №917/457/15, при розгляді справ №917/454/15 та №917/456/15 банком зазначено, що відповідно до рішення у справі №917/457/15 постановлено на баланс ПАТ «Банк Кредит Дніпро» майно, а тому заборгованість за тілом кредиту частково погашена.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів постановлення на баланс банку заставного та іпотечного майна, а також часткового погашення боргу за спірним кредитним договором, тоді як господарським судом Полтавської області випробовувались такі докази, однак банк їх суду не надав.

Крім того, 15.10.2018, звертаючись до господарського суду з заявою з поясненнями (вх.№12598) до заяви від 03.03.2016 про грошові вимоги до боржника, зазначав, що після подання заяви з грошовими вимогами відбулося часткове погашення заборгованості за рахунок предметів іпотеки та застави, право власності на які було визнано за банком на підставі рішень господарського суду Полтавської області у справах №917/457/15, №917/456/15, №917/454/15, які набули законної сили у сумі 2668233,34 дол. США

При цьому банк без конкретизації (з чого саме складалася зазначена сума заборгованості у доларах США) та за рахунок якого саме майна, право власності на яке перейшло до банку, відбулося часткове погашення заборгованості, при тому, що воно відбулось у гривневому еквіваленті. Обґрунтованого розрахунку зміненої банком суми грошових вимог не було надано.

На підтвердження виконання судових рішень №917/454/15, №917/456/15 банком надано довідку №34-847 від 26.02.2018, з якої убачається, що вона видана про те, що право власності на майно, яке було предметом застави за договором №230410-З/2 від 23.04.2010, укладеного між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Полтав - Агро», було визнано за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» рішенням господарського суду Полтавської області у справі №917/456/15 (а.с.22, том 86). Колегія суддів зазначає, що у судовому рішенні №917/456/15 у рахунок погашення заборгованості боржника перед банком звернуто стягнення шляхом визнання права власності на предмет іпотеки та застави, а, отже, не тільки за вказаним у довідці договором застави, а і за договором іпотеки №230410-І/2 від 23.04.2010.

У довідці №34-848 від 26.02.2018 зазначено, що за банком визнано право власності на майно, що було предметом застави у договорі №131211-З/1, натомість рішенням господарського суду Полтавської області у справі №917/454/15 визнано право власності за банком на майно, яке було предметом іпотеки за договором №131211-І від 13.12.2011 на птахокомплекс.

Таким чином, з наданих банком довідок не убачається, яке саме майно, у якій кількості та за якою вартістю перейшло у власність банку та коли поставлено на баланс банку.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» розрахункові банківські операції - рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженнями клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки в Україні можуть використовувати як платіжні інструменти платіжні доручення, платіжні вимоги, вимоги-доручення, векселі, чеки, банківські платіжні картки та інші дебетові і кредитові платіжні інструменти, що застосовуються у міжнародній банківській практиці. Платіжні інструменти мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції.

Отже, усі банківські операції документально підтверджуються. Документи, які засвідчують операції, є первинними. Сукупність документів, на підставі яких банки здійснюють бухгалтерський облік та контроль, становлять банківську документацію. Для контролю за наявністю і рухом грошових коштів на поточному рахунку та інших рахунках в банку банк видає клієнту виписку банку.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

В обґрунтування заявлених (первинних та змінених) грошових вимог до боржника у зв'язку з частковим погашенням боргу за спірним кредитним договором, про яке банк стверджує у вищевказаних судових справах та своїх заявах, банком не надано жодних доказів у підтвердження погашення заборгованості, коли та на яких підставах проводились операції, що підтверджують погашення боргу за спірним кредитним договором, а саме: виписки по поточному рахунку та первинні документи (квитанції, платіжні доручення) про надані та погашені суми кредитів по кредитному договору №230410-КЛВ від 23.04.2010, виписки за рахунками, відкритими ТОВ «Луксор УТР» для обліку розрахунків за спірним кредитним договором, а саме: позичковий рахунок за наданим кредитом, рахунок простроченої заборгованості за наданим кредитом, рахунок простроченої заборгованості по сплаті відсотків, рахунок неамортизованого дисконту за наданим кредитом, електронну роздруківку регістрів бухгалтерського обліку по рахунках, відкритих на ТОВ «Луксор-УТР» на виконання спірного кредитного договору.

Не надано банком і доказів, на підставі яких у бухгалтерському обліку банком оприбутковані на баланс банком активи або майно, отримання виконання рішень суду та зменшення розміру заборгованості за кредитним договором.

Отже, відсутність будь-яких платіжних документів щодо погашення кредиту за період з моменту його видачі виключає можливість колегією суддів апеляційної інстанції перевірити правильність нарахування відсотків, у тому числі і прострочених, та пені, що були наведені у поданих банком до заяви розрахунках.

Частиною 4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Доводи апелянта щодо недійсності вимог у силу частини 4 ст.36 Закону «Про іпотеку» колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позасудове врегулювання не може вважатися завершеним, адже не здійснено стягнення на предмет застав, як за договором застави №260612-ЗТО від 26.06.2012, згідно з яким заставою є товари в обороті, а саме: соняшник у кількості 4613,496 тон, заставна вартість якого згідно з пунктом 1.3. договору становить 15610040,53 грн, який знаходиться за адресою: вул.Комарова, 1в, 1г, вул.Жовтнева, 1а,с.Вирішальне, Лохвицький район, Полтавської області, тобто у приміщеннях, які належать на праві власності банку, так і з інших зазначених у договорі поручителів, заставодавців. Така позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, зазначеними у постанові від 01.06.2018 у справі №908/3197/16.

Колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи доводи апеляційної скарги, а висновки місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви про визнання грошових вимог ПАТ «Банк Кредит Дніпро» помилковими.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частин 1, 2 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 2.Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала господарського суду прийнята при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд безпідставно визнав у повному обсязі кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" через недоведеність суми заборгованості боржника перед банком.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 у справі №917/1177/15 в оскаржуваній частині, з прийняттям у цій частині нового рішення.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 у справі №917/1177/15 скасувати у частині визнання грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» у розмірі 361464953,81 грн (основний борг), - 15610040,53 грн (забезпечені вимоги); -витрати по сплаті судового збору у сумі 2756,00 грн, сплаченого заявником при зверненні із заявою про грошові вимоги до боржника.

Прийняти у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» з грошовими вимогами від 09.03.2016 вх.№400/16 (з урахуванням заяв від 28.03.2016 вх.№3823, від 15.10.2016 вх.№12598, від 31.05.2018 вх.№5359).

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.12.2018.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов