ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 Справа №914/1786/18

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Сала О.А., розглянувши матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро Л В Лімітед”, с. Забужжя, Кам’янка-Бузький район, Львівська область,

до відповідача: Державного підприємства “Стрийський комбінат хлібопродуктів №1” Державного агентства резерву України”, м. Стрий, Львівська область,

предмет позову: стягнення 45 483,60 грн. збитків,

підстава позову: порушення зобов’язань по договору складського зберігання зерна №20-06/17 від 20.06.2017 року,

за участю представників:

позивача: не з’явився,

відповідача: не з’явився.

ПРОЦЕС

26.09.2018 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро Л В Лімітед” до Державного підприємства “Стрийський комбінат хлібопродуктів №1” Державного агентства резерву України” про стягнення 45 483,60 грн. збитків. 28.09.2018 року позивачем подано заяву про доповнення змісту позовної заяви.

Ухвалою суду від 01.10.2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.10.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 07.11.2018 року. розгляд справи двічі відкладався, про що зазначено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Ухвала суду про відкриття провадження отримана позивачем 18.10.2018 року, відповідачем 17.10.2018 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відводів складу суду сторонами не заявлено. Відзиву у встановлений строк відповідачем не подано.

11.12.2018 року позивачем подано пояснення по суті справи, заяву про долучення до матеріалів справи податкової декларації з клопотанням про встановлення додаткового строку для їх подання.

11.12.2018 року відповідачем подано заяву про визнання позову, заяву про розстрочення виконання судового рішення.

11.12.2018 року позивачем подано заяву щодо погодження заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення.

У судове засідання 12.12.2018 року сторони явки представників не забезпечили, хоча про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи присутність представника позивача у попередньому судовому засідання та подання заяв відповідачем до судового засідання, неповідомлення причин неявки, достатність документів, зібраних в процесі підготовчого провадження, для вирішення спору по суті, не вважає неявку представників сторін у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення справи.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 12.12.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Спір між сторонами виник у зв’язку з порушенням відповідачем, на переконання позивача, умов договору складського зберігання зерна. Так, позивач стверджує, що відповідач порушив зобов’язання, передбачені п.п. 4.1.11 договору на зберігання (по забезпеченню довготривалого якісного зберігання зерна), що призвело до завдання позивачу збитків. Позивачем було надіслано відповідачу претензію вихідний № 399 від 21.06.2018 року про відшкодування збитків на суму 103 706 грн. 56 коп., у відповідь на що відповідач визнав факт порушення ним зобов’язань за договором на зберігання, проте погодився відшкодувати не повну суму збитків, вказану в претензії, а лише 58 222 грн. 63 коп., а решту завданих збитків в сумі 45 483 грн. 60 коп. погодився відшкодувати за наслідком розгляду справи в суді. Зважаючи на наведене, позивач змушений звернутися до суду для вирішення виниклого спору в частині суми збитків, не визнаних відповідачем, з метою ефективного захисту порушених своїх прав.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, визначений законом і судом, не подав, проти позовних вимог не заперечив, надав заяву про визнання позову та про розстрочення виконання прийнятого судового рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

20.06.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Агро ЛВ Лімітед” (надалі по тексту рішення – позивач, згідно з договором - поклажодавець) і Державне підприємство “Стрийський комбінат хлібопродуктів №1” Державного агентства резерву України” (надалі по тексту рішення – відповідач, згідно з договором – зерновий склад) уклали договір складського зберігання, відповідно до якого поклажодавець за умовами цього договору зобов’язується передати, а Зерновий склад зобов’язується прийняти на зберігання зерна (зернові, зернобобові, круп'яні, олійні культури) врожаю 2017 року (далі - зерно), надавати додаткові послуги, відповідно до додатку № 1, що є невід’ємною частиною даного договору, та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених цим договором.

Згідно з п.1.5 та п.1.6 договору фактичні обсяги зерна, що передаються на зберігання Зерновому складу можуть бути визначені лише при безпосередній передачі його на зберігання при оформленні складського документа. Зерновий склад гарантує, що він має зерносховище та сертифікат на відповідність послуг із зберігання зерна та продуктів його переробки.

Зерновий склад приймає кожну партію зерна за фізичною вагою, ВТЛ Зернового складу визначає його фактичну якість за даними лабораторного аналізу зразків відібраних з партії зерна (з урахуванням п.3.17.), що передається на зберігання.

Вид, кількість і якість прийнятого на зберігання зерна зазначається в складському документі (з урахуванням п.3.17.).

Приймання та відвантаження зерна проводиться згідно з графіком, який в обов'язковому порядку погоджується із Зерновим складом з урахуванням технічних, технологічних та організаційних можливостей Зернового складу. Поклажодавець доставляє та відвантажує зерно із Зернового складу автомобільним або залізничним транспортом.

Згідно зі складською квитанцією на зерно №352 від 17.08.2017 року ДП “Стрийський комбінат хлібопродуктів №1” прийняв на зберігання від ТОВ “Агро Л В Лімітед” на підставі договору складського зберігання від 20.06.2017 року №20-06/17 зерно – жито (1 класу), рік збирання урожаю 2017 року, вага фізична – 5 753 150 кг, вага залікова – 5 753 150 кг, державний стандарт – 4522:2006, вологість 12,8, зернова домішка – 3,9, сміттєва домішка – 1,82, строк зберігання – 30.05.2018 року.

Згідно зі складською квитанцією на зерно №355 від 01.09.2017 року ДП “Стрийський комбінат хлібопродуктів №1” прийняв на зберігання від ТОВ “Агро ЛВ Лімітед” на підставі договору складського зберігання від 20.06.2017 року №20-06/17 зерно – жито (1 класу), рік збирання урожаю 2017 року, вага фізична – 148 900 кг, вага залікова – 148 900 кг, державний стандарт – 4522:2006, вологість 14,01, зернова домішка – 4,0, сміттєва домішка – 1,55, строк зберігання – 30.05.2018 року.

27.02.2018 року замовником ТОВ “Агро ЛВ Лімітед” та виконавцем ДП “Стрийський комбінат хлібопродуктів №1” підписано акт здачі-приймання (надання послуг) №28, згідно з яким на підставі договору від 20.06.2017 року №20-06/17 виконавцем було надано послуги по відвантаженню жита 1 класу 2017 року, в кількості 280 тонн, та зважування вагона, загальною вартістю 23 568,00 грн.

Як вбачається з митної декларації № UА209120/2018/004189 від 28.02.2018 р., позивачем задекларовано товар – жито, клас 1, у кількості 208 500 кг. У наданому посвідченні про якість зерна №0001021 від 27.02.2018 року особливих відміток щодо ураження зерна не зазначено.

13.03.2018 року замовником ТОВ “Агро ЛВ Лімітед” і виконавцем ТОВ «Компанія-Агроінвест» підписано акт надання послуг №206 про виконання робіт на підставі договору транспортно-експедиційного обслуговування від 18.05.2016 року, а саме залізнодорожний тариф по перевезенню жита зі ст. Стрий, Львів З/д призн.ст. Ізов, Львів. З/Д, встановлення запірно-пломбувальних пристроїв, додаткові збори. Сертифікація, винагорода експердитора, всього на суму 89 446,50 грн.

11.10.2017 року між позивачем та Agro-Upol Товариство з обмеженою відповідальністю (Польща) укладено контракт поставки №111017, відповідно до якого позивач як продавець зобов’язався поставити контрагенту як покупцю жито з якісними показниками, що визначені у п.2.2. контракту. Відповідно до п.3.2 та п.3.3 контракту поставка повинна бути проведена у термін до 28.02.2018 року на умовах DАР (Інкотермс 2010), залізнична станція прикордонного переходу України та Польщі: Ізов (Україна) - Грубешів (Польща).

28.02.2018 року укладено додаткову угоду № 1 до контракту, згідно з якою п.3.3 контракту викладено в новій редакції: товар повинен бути поставлений покупцю до 30.04.18 року.

Згідно з рішенням Люблінського воєводського інспектора торгової якості аграрно-споживчих продуктів №5/КО/ZW/8 від 09.03.2018 року постановлено «заборонити введення в обіг партії 69,600 кг жита (залізничний вагон № 95708483), імпортованої з України компанією ”Agro-Upol” Sр. z.о.о., вул. Нова, 100, 22-500 Грубєшув». Зокрема, контролер у результаті проведених досліджень констатував, що вказана партія жита не відповідає задекларованим імпортером у контракті від 21.02.2018 року вимогам щодо якості, з огляду на відчутний запах гнилі і рештки шкідників.

Відтак, згідно з митною декларацією № UА209120/2018/007184 від 06.04.2018 року відправником Agro-Upol проведено реімпорт зернових культур – жита, клас 1 (не для сівби), вагою 69 600 кг. У декларації також визначено нарахування платежів: 45 355,77 – 20% від основи нарахування 226 778,87 грн., 127,83 – 4 євро від основи нарахування – 1,00.

24.04.2018 року замовником ТОВ “Агро ЛВ Лімітед” і виконавцем ТОВ «Компанія-Агроінвест» підписано акт надання послуг №308 про виконання робіт на підставі договору транспортно-експедиційного обслуговування від 18.05.2016 року, на суму 22 502,80 грн., а саме компенсацію залізничного тарифу зі ст. Ізов на ст. Стрий, компенсація додаткових зборів за повернення вагонів зі ст. Ізов на ст. Стрий.

Претензією №399 від 21.06.2018 року позивач звертався до відповідача з вимогою відшкодування збитків, спричинених наданням жита, ураженого шкідниками, за зважування та відвантаження залізничного вагону №95708483 в сумі 5861 грн. 76 коп., за доставку залізничного вагону №95708483 в сумі 29 858 грн. 40 коп., а також сплачене мито для проведення реімпорту (розмитнення) залізничного вагону №95708483 в сумі 45 483 грн. 60 коп. та доставку залізничного вагону №95708483 з станції залізниці «Ізов» до станції залізниці «Стрий» в сумі 22 502 грн. 80 коп.

Розглянувши вказану претензію, відповідач повідомив, що частково визнає відшкодування збитків, завданих внаслідок виконання договору зберігання зерна №20-06/17 від 20.06.2017 року, саме: витрати, понесені по відвантаженні, зважуванні вагона жита згідно акту № 28 від 27.02.18р., в сумі 5861,76 грн.; витрати за пломбування вагона, додаткові збори, сертифікацію в сумі 19 970,00 грн.; з.д. тариф по перевезенні жита із ст. Стрий до ст. Ізов в сумі 9 888,07 грн.; з.д. тариф по перевезенні жита від ст. Ізов до ст. Стрий в сумі 16 720,00 грн., витрати за пломбування вагона, додаткові збори – 5 782,80 грн., тобто на загальну суму 58 222 грн. 63 коп., яку зобов’язався перерахувати позивачу до 15 серпня 2018 року. Щодо витрат по сплаті мита для проведення реімпорту( розмитнення) вагона на суму 45 483,60 грн., оскільки комбінат є державним підприємством Державного агентства резерву України.

Як вбачається з банківської виписки по рахунку позивача, 16.08.2018. року ДП «Стрийський КХП №1» сплатив 58 222,63 грн.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки.

За договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності (ч.1 ст. 957 ЦК України).

Якщо для забезпечення схоронності товару потрібна негайна зміна умов його зберігання, товарний склад зобов'язаний самостійно вжити відповідних невідкладних заходів та повідомити про них поклажодавця. У разі виявлення пошкоджень товару склад зобов'язаний негайно скласти акт і того ж дня повідомити про це поклажодавця (ст.960 ЦК України).

Судом вище встановлено, що Державне підприємство «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1 «Державного агентства резерву України» прийняло на зберігання від ТОВ “Агро ЛВ Лімітед” на підставі договору складського зберігання від 20.06.2017 року №20-06/17 зерно – жито (1 класу), рік збирання урожаю 2017 року, вага фізична – 5 753 150 кг, вага залікова – 5 753 150 кг, державний стандарт – 4522:2006, вологість 12,8, зернова домішка – 3,9, сміттєва домішка – 1,82, строк зберігання – 30.05.2018 року, та зерно – жито (1 класу), рік збирання урожаю 2017 року, вага фізична – 148 900 кг, вага залікова – 148 900 кг, державний стандарт – 4522:2006, вологість 14,01, зернова домішка – 4,0, сміттєва домішка – 1,55, строк зберігання – 30.05.2018 року.

27.02.2018 року сторонами підписано акт здачі-приймання (надання послуг) №28, згідно з яким на підставі договору від 20.06.2017 року №20-06/17 виконавцем було надано послуги по відвантаженню жита 1 класу 2017 року, в кількості 280 тонн, та зважування вагона, загальною вартістю 23 568,00 грн.

Відповідне зерно – жито, клас 1, у кількості 208 500 кг позивач експортував, що підтверджується митною декларацією № UА209120/2018/004189 від 28.02.2018 р. як вбачається з посвідчення про якість зерна №0001021 від 27.02.2018 року, особливих відміток щодо ураження зерна не зазначено. Поставка здійснювалась на підставі контракту №111017 11.10.2017 року, укладеного між позивачем та Agro-Upol Товариством з обмеженою відповідальністю (Польща), відповідно до п.3.5 якого продавець несе всі витрати, пов’язані з поставкою товару відповідно до вимог DАР (Інкотермс в редакції 2010 року) кордон України та Польщі, станція Ізов залізничного прикордонного переходу Ізов-Грубешів, включаючи всі витрати з оплати митних формальностей, податків, мита та інших офіційних зборів, що стягуються при вивезенні (експорті) товару із України. Всі податки і мита за товар поза межами території України сплачує покупець.

Згідно з п.7.5 контракту №111017 покупець після отримання товару проводить його дослідження на відповідність стандартам якості СГС Польщі. У разі виникнення розбіжностей із сертифікатом якості на товар, виданим продавцем, повідомляється сторона українська і проводить повернення товару, витрати понесені на польській стороні компенсовуються продавцем.

Як підтверджено матеріалами справи, поставлена іноземному контрагенту позивача партія жита не відповідала задекларованим імпортером у контракті від 21.02.2018 року вимогам щодо якості, з огляду на відчутний запах гнилі і рештки шкідників, що мало наслідком здійснення позивачем реімпорту, що підтверджено митною декларацією № UА209120/2018/007184 від 06.04.2018 року. У декларації також визначено нарахування платежів: 45 355,77 – 20% від основи нарахування 226 778,87 грн., 127,83 – 4 євро від основи нарахування – 1,00.

06.04.2018 року ТОВ “Агро ЛВ Лімітед” сплатило Львівській митниці ДФС 45 483,60 грн. авансового платежу за мито, митні процедури і ПДВ відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України від 22.10.2013 року №609.

Також позивачем долучено копію податкової декларації з податку на додану вартість на квітень 2018 року з податку на додану вартість за квітень 2018 року з доданим розрахунком суми бюджетного відшкодування – 45 356грн. При цьому, позивач посилається на ч.ч.4,5 ст.80 ГПК України, згідно з якою, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Суд, враховуючи зазначення стороною причин неподання податкової декларації з податку на додану вартість на квітень 2018 року разом з позовною заявою, вважає за доцільне задовольнити подане клопотання та прийняти такий доказ на додаткове підтвердження обставини здійснення позивачем сплати 45 355,77 грн. митного платежу.

Відповідно до п.206.2 ПК України операції із ввезення на митну територію України товарів у митному режимі імпорту оподатковуються податком за ставкою, визначеною підпунктом 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 цього Кодексу, крім операцій: операції із ввезення товарів у митному режимі реімпорту звільняються від оподаткування, крім операцій із ввезення відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Митного кодексу України, що оподатковуються податком за ставкою, визначеною підпунктом 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.78 Митного кодексу України у митний режим реімпорту можуть бути поміщені товари, які були поміщені у митний режим експорту (остаточного вивезення) і повертаються особі, яка їх експортувала, у зв'язку з невиконанням (неналежним виконанням) умов зовнішньоекономічного договору, згідно з яким ці товари поміщувалися у митний режим експорту, або з інших обставин, що перешкоджають виконанню цього договору, якщо ці товари: повертаються на митну територію України у строк, що не перевищує шести місяців з дати вивезення їх за межі цієї території у митному режимі експорту; перебувають у такому самому стані, в якому вони оформлені у митний режим експорту, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування, зберігання та використання (експлуатації), внаслідок якого були виявлені недоліки, що спричинили реімпорт товарів.

Тобто, якщо покупець – нерезидент товар не прийняв, бо він не відповідав якості товару, то застосуванню підлягає ст. 194 «Операції, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою». Операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об'єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною. Податок становить 20 відсотків, 7 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг (п.194.1.1).

Враховуючи наведене, а також надані позивачем письмові пояснення, останнім обґрунтовано здійснення нарахування в сумі 45 483,60 грн.

Позивач стверджує, що при відвантаженні жита, а саме 27.02.2018 року на вагон №95708483, відповідач відгрузив жито, яке було заражено шкідниками, проте відповідач видав посвідчення про якість зерна №0001021 від 27.02.2018 року, в якому зазначено відсутність шкідників, які в подальшому були виявлені на території Польщі. Зазначеними діями відповідач порушив взяті останнім зобов’язання передбачені п.п. 4.1.11 договору на зберігання (по забезпеченню довготривалого якісного зберігання Зерна), що призвело до завдання позивачу збитків. Відповідач не заперечив і не спростував наведених вище обставин і зазначених тверджень.

Відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Як встановлено вище, позивач вважає, що відповідачем було порушено умови договору зберігання, у зв’язку з чим товар, що перебував на зберіганні, був пошкоджений, що у свою чергу призвело до заподіяння позивачу збитків у розмірі сплаченого ним мита в сумі 45 483,60 грн.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). . Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст.950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до частини 1 статті 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Частиною 2 статті 7 Закону України "Про зерно та ринок зерна" встановлено, що суб'єкти зберігання зерна відповідно до укладених договорів складського зберігання із суб'єктами ринку зерна гарантують забезпечення якості та дотримання нормативів природних втрат зерна протягом терміну його зберігання.

Як встановлено вище та не заперечується відповідачем, у зв’язку з виявленням контрагентом позивача недоліків у експортованому останнім товарі – житі 1 класу, 2017 року урожаю, що перебувало на зберіганні у відповідача, позивач змушений був провести реімпорт товару, вагою 69 600 кг., у зв’язку з чим сплачено 45 483,60 грн. авансового платежу за мито, митні процедури і ПДВ відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України від 22.10.2013 року №609.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як уже зазначалося, відповідач не наводив жодних доводів та не подавав доказів, які б підтверджували відсутність його вини у завданні шкоди.

Відповідно, допустивши порушення по зберіганню товару, що не спростовується та не заперечується відповідачем, останнім завдано позивачу реальних збитків в сумі 45 483,60 грн. сплаченого мита при поверненні зерна, вагою 69 600 кг.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Суд, враховуючи встановлені вище обставини та відсутність заперечень відповідача, вважає доведеним розмір завданих збитків. адже вартість переданої на зберігання сої відображена у видаткових накладних, за якими. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати по транспортно-експедиційному обслуговуванню у зв’язку з поставкою та зворотним транспортуванням зерна, про що складено відповідні акти з виконавцем послуг ТОВ «Компанія-Агроінвест» №206 та №308, а також понесено витрати по сплаті митних платежів у сумі 45 483,60 грн. Відповідачем у досудовому порядку визнано відшкодування збитків, завданих внаслідок виконання договору зберігання зерна №20-06/17 від 20.06.2017 року, в частині 58 222,63 грн., сплативши їх позивачу. Тобто, 45 483,60 грн. залишаються не сплаченими.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст.78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст.79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, перевіривши доводи позивача, суд доходить висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог. Крім цього, суд враховує, що відповідач скористався своїм процесуальним правом на визнання позову. Так, згідно з ч.1 ст.191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши подану відповідачем заяву, заслухавши пояснення представників сторін, судом не встановлено обставин порушення поданою заявою прав чи інтересів інших осіб, відтак, відсутні підстави не брати до уваги визнання позову.

Разом з тим, відповідачем заявлено заяву про розстрочення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Так, відповідач просить за підсумком розгляду заяви про визнання позову та прийняття судом рішення про задоволення позову постановити ухвалу про розстрочення відповідачу виконання рішення на дві рівні суми в розрізі грудня 2018 року та січня 2019 року. Позивачем подано заяву про відсутність заперечень щодо розстрочення рішення суду.

У резолютивній частині рішення у разі необхідності вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення (п.2 ч.6 ст.238 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Враховуючи наведені відповідачем обставини, відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за доцільне задоволити заяву про розстрочення рішення суду про стягнення 45 483,60 грн. збитків та 1 762,00 грн. судового збору на дві рівні суми протягом грудня 2018 року та січня 2019 року.

Здійснюючи розподіл судового збору у даній справі, згідно зі ст.129 ГПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачем у повному розмірі.

Керуючись ст. ст. 46, 74, 76-80, 129, 191, 237, 238, 239 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства “Стрийський комбінат хлібопродуктів №1” Державного агентства резерву України” (82400, Львівська обл., місто Стрий, вулиця Грабовецька, будинок 2, код ЄДР 14293158) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро ЛВ Лімітед” (Львівська обл., Кам'янка-Бузький район, село Забужжя, вулиця Січових Стрільців, будинок 43, код ЄДР 34943719) 45 483,60 грн. збитків і 1 762,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

3. Задовольнити заяву Державного підприємства “Стрийський комбінат хлібопродуктів №1” Державного агентства резерву України” про розстрочення виконання рішення суду.

4. Розстрочити виконання рішення суду рівними частинами на два місяці: грудень 2018 року та січень 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 17.12.2018 року.

Суддя Матвіїв Р.І.