ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1929/18

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

господарський суд Київської області

без виклику представників сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДДК Трейдінг Експорт»

03028, м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Саперно-Собідська, буд. 24,

до Фізичної особи-підприємця Плюти Володимира Миколайовича

АДРЕСА_1, РНОКППНОМЕР_1про стягнення заборгованості

обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. № 1998/18 від 31.08.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю «ДДК Трейдінг Експорт» до Фізичної особи-підприємця Плюта Володимира Миколайовича про стягнення 20000,00 грн. заборгованості, 9936,00 грн. штрафу, 11327,04 грн. неустойки, 11400,00 грн. процентів за користування чужими коштами, 187,40 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язань з поставки товару за договором поставки № М81 від 26.04.2018, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДДК Трейдінг Експорт» та Фізичною особою-підприємцем Плютою Володимиром Миколайовичем.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2018 у справі № 911/1929/18 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 19447/18 від 20.09.2018) надійшла заява позивача про усунення недоліків на виконання вимог ухвали господарського суду Київської області від 07.09.2018 у справі №911/1929/18.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Жодних документів на адресу суду від відповідача не надходило.

Судом враховано, що ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі направлена судом на адресу відповідача, що внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1, згідно з наявним у матеріалах справи витягом № станом на 06.09.2018 та повернута ПАТ «Укрпошта» із зазначенням причини - «за вказаною адресою не проживає».

За приписом пункту 5 частини 4 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою - підприємцем).

Відповідно до статті 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, винесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З огляду на вказані положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи щодо нього у господарському суді.

Відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язання з поставки товару за договором поставки № М81 від 26.04.2018, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДДК Трейдінг Експорт" та Фізичною особою-підприємцем Плютою Володимиром Миколайовичем, у зв'язку з чим, позивач заявляє про повернення попередньої оплати, на яку також нарахував штраф, неустойку, проценти за користування чужими коштами та 3 % річних.

Аргументи Товариства з обмеженою відповідальністю «ДДК Трейдінг Експорт»

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДДК Трейдінг Експорт" (далі - позивач, покупець) та Фізичною особою-підприємцем Плютою Володимиром Миколайовичем (далі - відповідач, постачальник) укладено договір поставки № М81 від 26.04.2018 (далі-Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов'язується поставляти покупцеві товар у встановлені строки, а покупець зобов'язується приймати такий товар і сплачувати за нього на умовах даного договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору предметом поставки є визначений товар з найменуванням, зазначеним у специфікаціях та/або інших документах згідно умов Договору, підписаного постачальником та покупцем.

Відповідно до пункту 4.3. Договору постачальник поставляє товар окремими партіями у відповідності із заявками покупця у строки, визначені в заявці та специфікації.

Пунктом 8.2. Договору визначено, що за користування коштами покупця постачальник сплачує проценти у розмірі 0,5% від суми коштів покупця за кожен день користування.

Згідно з пунктом 8.3. Договору в разі порушення постачальником строків поставки товару, встановлених статтею 4 договору, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1 % від вартості товару (партії товару) за кожний день порушення строків поставки, а якщо порушення строку поставки триває більше 10 днів, постачальник також сплачує на користь покупця штраф у розмірі 10% від вартості товару (партії товару).

Відповідно до пункту 10.1. Договору, договір вступає в дію з дати його укладання обома сторонами і діє до 31.12.2018.

Згідно з пунктом 12.2 Договору факсимільна чи/або сканована копія Договору чи/або заявок чи/або специфікацій до договору мають повну юридичну силу.

Відповідно до умов Специфікації ціна товару складає 9200 євро, що становить 294400,00 грн., але позивачем в усній формі погоджено з відповідачем першу партію товару на суму 99360,00 грн.

Пунктом 7 Специфікації встановлено умови оплати: 20% - передоплата, 80% - в день завантаження кожної окремої партії товару у транспорт покупця та надання документації на товар.

Згідно з пунктом 8 Специфікації термін поставки кожної окремої партії - до 7 календарних днів з моменту письмової згоди постачальника поставити, а покупця прийняти цю партію.

На виконання умов Договору, позивачем сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 195 від 27.04.2018.

Відповідач у визначений Договором строк товар не поставив, в наслідок чого, позивачем направлено претензію від 14.05.2018 з вимогою поставити товар або повернути грошові кошти.

Жодної відповіді від відповідача не надійшло, товар не поставлений, грошові кошти не сплачено.

22.08.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію про повернення грошових коштів у розмірі 20000,00 грн.

Станом на момент звернення з позовною заявою до суду, відповідачем товар не поставлений, грошові кошти не повернуті.

У зв'язку з порушенням строків поставки товару, позивачем на підставі пункту 8.3 Договору нараховано штраф у розмірі 9936,00 грн., неустойку у розмірі 11327,04 грн., 0,5% за користування коштами у розмірі 114,00 грн. на підставі пункту 8.2 Договору, 3 % річних у розмірі 187,40 грн. на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської області 25.09.2018 відповідачу встановлено строк для подання відзиву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Відзиву відповідачем не подано, контр-розрахунку сум позовних вимог не надано, позов не заперечено.

Норми права, що підлягають застосуванню

Як встановлено судом, договір № М81 від 26.04.2018 за правовою природою є договором поставки.

Цивільні зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До обов'язків покупця частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у встановлений строк (термін).

За статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського кодексу України та статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України установлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України встановлює загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, зокрема, визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З аналізу статті 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов'язань (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) породжують такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно з статтею 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами.

Згідно з статтею 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДДК Трейдінг Експорт" (далі - позивач, покупець) та Фізичною особою-підприємцем Плютою Володимиром Миколайовичем (далі - відповідач, постачальник) укладено договір поставки № М81 від 26.04.2018 (далі - Договір) та специфікацію № 014 від 26.04.2018, що є його невід'ємною частиною.

Вказане підтверджується наданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями договору та специфікації, за твердженням позивача, що не заперечені відповідачем, договір узгоджений обома сторонами виключно у сканованій копії, що, з огляду на положення статті 207 Цивільного кодексу України, оцінюються судом як вчинення цього правочину у письмовій формі, оскільки, його зміст зафіксовано в одному документі, при цьому, воля сторін виражена за допомогою технічного засобу зв'язку. Крім того, судом враховано, що згідно з пунктом 12.2 Договору факсимільна чи/або сканована копія Договору чи/або заявок чи/або специфікацій до договору мають повну юридичну силу та встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину.

За правовою природою, Договір, що укладений між сторонами, є договором поставки.

Згідно з пунктом 1.2 Договору предметом поставки є товар з найменуванням, зазначеним у специфікаціях та/або інших документах згідно умов Договору, підписаних постачальником та покупцем.

Відповідно до пункту 2.1. Договору поставка товару здійснюється на умовах EXW (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010) - склад постачальника згідно Специфікації.

Згідно з пунктом 3.2 Договору поставка товару по кількості, якості, асортименту і ціні, повинна відповідати заявкам покупця та супровідним документам постачальника.

Відповідно до пункту 4.1 Договору поставка товару здійснюється на підставі попередньої письмової заявки покупця. Оформлення заявки проводиться покупцем у порядку, визначеному Договором.

Згідно з пунктом 4.2 Договору поставка товару здійснюється партіями на підставі заявок покупця.

Відповідно до пункту 4.3 Договору постачальник поставляє товар окремими партіями у відповідності із заявками покупця у строки, визначені в заявці та специфікації.

Згідно з пунктом 4.4 Договору постачальник зобов'язується у повній мірі здійснювати поставку товару згідно заявок. Товар вважається зданим постачальником і прийнятий покупцем з моменту підписання повноваженими представниками сторін накладних.

Відповідно до пункту 7.1 Договору ціни на товар та порядок розрахунків вказуються у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 6 Специфікації, умови поставки: Київська область, з завантаженням у транспорт покупця (контейнер 40DV або 40HQ). Товар може відвантажуватись партіями. Розмір кожної партії узгоджений між постачальником і покупцем в письмовій формі.

Пунктами 7.1, 7.2 Специфікації визначено умови оплати: 20% - передоплати, 80% - в день завантаження кожної окремої партії товару у транспорт покупця та надання документів на товар - видаткова накладна.

Відповідно до пункту 8 Специфікації, термін поставки кожної окремої партії: до 7 календарних днів з моменту письмової згоди постачальника поставити, а покупця прийняти товар цю партію. Кінцевий обсяг всіх партій товару може відрізнятись на +/- 5%.

На виконання умов Договору, позивачем сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 195 від 27.04.2018 з призначенням платежу: "передплата згідно договору № М81 від 26-04-2018 (Специфікація №1 від 26-04-2018 р.)" та не спростовано відповідачем.

За твердженнями позивача, вказана сума є попередньою оплатою у розмірі 20% за першу партію товару всього на суму 99360,00 грн. (позивач мав сплатити 19872,00 грн., проте, сплатив більше), у день сплати - 27.04.2018, позивачем направлено на електронну пошту відповідача письмову згоду на поставку товару, відтак, строк поставки за пунктом 8 Специфікації - до 04.05.2018, у який поставку не здійснено.

Зважаючи на вказані вище умови Договору, що погоджені сторонами, суд дійшов висновку, що зобов'язання з поставки кожної окремої партії товару у відповідача виникає на підставі попередньої письмової заявки позивача - де визначаються, крім того, обсяги такої поставки, суду позивачем заявки та доказів її направлення відповідачу не надано.

Також, з огляду на умови, що погоджені сторонами, термін поставки партії товару визначаються з моменту письмової згоди відповідача поставити, а позивача прийняти партію товару (7 календарних днів з вчинення цієї дії). Вказаним спростовуються доводи позивача, що строк поставки визначається від письмової згоди позивача.

До матеріалів справи не додано вищезазначених письмових згод на поставку партії товару як від відповідача, так і від позивача.

Одночасно, судом враховано, що призначенням платежу, що зазначений у платіжному дорученні № 195 від 27.04.2018 підтверджується правова природа спірних коштів як попередньої оплати за Договором і відповідачем вказане не спростовується.

До матеріалів справи додано претензію від 14.05.2018, докази направлення якої відповідачу відсутні та претензія від 22.08.2018 на підтвердження направлення якої надано фіскальний чек ПАТ «Укрпошта», з огляду на те, що відповідачем не заперечено отримання претензії від 22.08.2018, судом вона врахована.

Відповідно до вказаної претензії, позивачем вимагається від відповідача негайно повернути кошти у сумі 20000,00 грн., що отримані в якості попередньої оплати.

Відсутність письмової заявки позивача, усне повідомлення телефонним зв'язком, як стверджує позивач, суперечить вимогам Договору, відтак, не може бути підставою для настання правових наслідків, що ним передбачені.

Позивачем не стверджується, що ним отримувалась, у будь-якій формі, згода постачальника поставити спірну партію товару.

Позовні вимоги обґрунтовані, з одного боку, наявністю у позивача права, передбаченого частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України - передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, а, з іншого боку, з посиланням на статтю 1212 Цивільного кодексу України, наявністю підстав для повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Зважаючи на вказане, судом враховано, що положення статті 1212 Цивільного кодексу України не можуть застосовуватись у спірних правовідносинах сторін у справі, оскільки вони виникли на підставі Договору і кошти, що заявлені до стягнення, сплачені на виконання зобов'язань за ним.

Стосовно застосування положень частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, судом враховано, що як встановлено судом вище, дії з вчинення яких розпочинається визначення терміну виконання зобов'язання відповідача з поставки товару, не відбулись, відтак, сторонами не встановлено терміну поставки спірної партії товару і, відповідно, відповідачем цей термін не може бути порушений, отже, не можуть бути і застосовані наслідки за його порушення.

Одночасно, судом враховано, що позивач, з посиланням на частину 1 статті 665 Цивільного кодексу України, відмовився від Договору, про що повідомив відповідача у претензії від 22.08.2018, докази направлення якої відповідачу містяться у матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Зважаючи на обставини справи, що встановлені судом: отримання відповідачем попередньої оплати, ігнорування претензії щодо поставки товару та відсутність доказів такої поставки, суд дійшов висновку про те, що бездіяльність відповідача є відмовою передавати проданий товар, відтак, у позивача наявне право, передбачене частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України, яке ним реалізоване у претензії від 22.08.2018.

Відповідно до частини 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Зважаючи на те, що законом - частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України - встановлено право на односторонню відмову у повному обсязі від договору, Договір вважається розірваним.

Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно з частиною 4 статті 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати, у разі, якщо продавець не передав товар у встановлений строк.

У зв'язку з припиненням дії Договору та відсутністю доказів поставки товару, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується, що у строк дії Договору спірний товар не поставлений, відтак, наявні підстави для повернення суми попередньої оплати у розмірі 20000,00 грн. - у 7 денний строк з дня вимоги позивача, що викладена у претензії 22.08.2018, отже, з урахуванням 3-денного терміну поштового обігу, з 03.09.2018 зобов'язання з повернення попередньої оплати є простроченим.

Крім того, в наслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань з поставки товару, позивачем заявлено до стягнення на підставі пункту 8.3 Договору штраф у розмірі 9936,00 грн., пеню у розмірі 11327,04 грн., 0,5% за користування коштами у розмірі 11400 грн. на підставі пункту 8.2 Договору та 3 % річних у розмірі 187,40 грн. на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Відносно заявлених до стягнення позивачем на підставі пункту 8.3 Договору штрафу у розмірі 9936,00 грн. та пені у розмірі 11327,04 грн., суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 8.3. Договору в разі порушення постачальником строків поставки товару, встановлених статтею 4 договору, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1 % від вартості товару (партії товару) за кожний день порушення строків поставки, а якщо порушення строку поставки триває більше 10 днів, постачальник також сплачує на користь покупця штраф у розмірі 10% від вартості товару (партії товару).

Оскільки, як вище зазначено, сторонами не встановлено терміну поставки спірної партії товару, відтак, відповідачем цей термін не може бути порушений, отже, і застосовані наслідки за його порушення, тобто, відсутні підстави для стягнення штрафу у розмірі 9936,00 грн. та пені у розмірі 11327,04 грн.

Відносно заявлених до стягнення 3% річних у розмірі 187,40 грн., суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1, 3 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є грошова сума, яка перераховується згідно договору наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, з оплати товару, що має бути поставлений, при цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулось.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що повернення грошових коштів, отриманих як попередня оплата (аванс) не можна розцінювати як грошове зобов'язання відповідача в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тобто, у позивача відсутні підстави для нарахування 3 % річних у розмірі 187,40 грн.

Відносно заявлених до стягнення 0,5% за користування коштами у розмірі 11400 грн. на підставі пункту 8.2 Договору, суд зазначає таке.

Пунктом 8.2. Договору визначено, що за користування коштами покупця постачальник сплачує проценти у розмірі 0,5% від суми коштів покупця за кожен день їх користування.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме: припинення дії Договору, відсутність доказів поставки товару, позивач має право нарахування 0,5 % за користування чужими грошовими коштами на підставі 536 Цивільного кодексу України, але з огляду на встановлену судом дату прострочення зобов'язання з повернення попередньої оплати - 03.09.2018 та здійснений позивачем розрахунок 0,5% за користування чужими грошовими коштами у розмірі 11400,00 грн. за період з 05.05.2018 по 26.08.2018, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки строк повернення попередньої оплати у зазначений період не настав.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторнони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та керуючись статтями 73, 74, 76-86, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов (вх. № 1998/18 від 31.08.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю «ДДК Трейдінг Експорт» (03028, м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Саперно-Собідська, буд. 24, ) до Фізичної особи-підприємця Плюти Володимира Миколайовича про стягнення 20000,00 грн. заборгованості, 9936,00 грн. штрафу, 11327,04 грн. неустойки, 11400,00 грн. процентів за користування чужими коштами, 187,40 грн. 3% річних задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Плюти Володимира Миколайовича (АДРЕСА_1, РНОКППНОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДДК Трейдінг Експорт» (03028, м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Саперно-Собідська, буд. 24, ) 20000,00 грн.(двадцять тисяч гривень) авансу, 666,79 грн. (шістсот шістдесят шість гривень сімдесят дев'ять копійок) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.12.2018.

Суддя С.О. Саванчук