ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/252/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Таран С.В.,

суддів: Мишкіної М.А., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: І.М. Станковій,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2018, прийняте суддею Мавродієвою М.В., м. Миколаїв, повний текст складено 03.08.2018,

у справі № 915/252/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут»

про стягнення 23376854,86 грн

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі-ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» (далі-ТОВ «Миколаївгаз Збут») про стягнення з останнього 23376854,86 грн, з яких: 19207286,93 грн - пеня, 1678258,20 грн 3% річних та 2491309,73 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №16-162-Н від 30.12.2015 (далі-договір №16-162-Н від 30.12.2015) в частині своєчасної оплати вартості отриманого газу, у звязку з чим позивачем на підставі пункту 7.2 договору нараховано пеню, а також відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційні втрати.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 02.04.2018 відкрито провадження у справі № 915/252/18.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2018 у справі №915/252/18 у задоволенні позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що вартість переданого позивачем природного газу за договором була частково оплачена відповідачем шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, в межах строків оплати, встановлених пунктом 6.1 договору, а інша частина переданого газу - за рахунок коштів державного бюджету, отриманих на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Укладаючи вищевказані спільні протокольні рішення, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 №55/57/43, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, та наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Підписанням спільних протокольних рішень сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за поставлений природний газ за договором №16-162-Н від 30.12.2015, тому для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат необхідно щоб оплата за газ була здійснена поза межами порядку, встановленого спільними протокольними рішеннями.

Місцевий господарський суд зазначив, що відповідач на виконання умов договору №16-162-Н від 30.12.2015 та спільних протокольних рішень повністю розрахувався за обсяги природного газу та не прострочив виконання грошового зобовязання. Оплата за природний газ проводилася в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792, відповідними постановами НКРЕ та з дотриманням умов пункту 6.2 договору №16-162-Н від 30.12.2015, а остаточний розрахунок проводився на підставі спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до покупця газу відповідальності у вигляді стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

За період поставки по договору №16-162-Н від 30.12.2015 позивачем поставлено відповідачу природного газу на загальну суму 795167656,56 грн, який переданий ТОВ «Миколаївгаз Збут» за актами прийому-передачі природного газу. За поставлений природний газ за договором відповідач розрахувався згідно з спільними протокольними рішеннями лише на суму 300000000 грн. Решта боргу в сумі 495167 656,56 грн була сплачена відповідачем власними коштами.

За переконанням скаржника, при прийнятті рішення у даній справі, судом першої інстанції не врахована стала практика господарських судів про задоволення вимог позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суми заборгованості, які не охоплювались (не є предметом регулювання) спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, оскільки сума заборгованості була погашена відповідачем власними коштами. Судом першої інстанції не надано оцінку тому факту, що відповідачем здійснювався ряд платежів за рахунок погашення заборгованості у сумі 495167656,56 грн поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Миколаївгаз збут» зазначило про те, що суму основного боргу за договором він оплатив в повному обсязі: частину вартості наданих послуг з транспортування газу відповідач оплатив за рахунок коштів підприємства шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, в межах строків оплати, встановлених пунктом 6.1 договору; іншу частину наданих послуг за рахунок коштів державного бюджету, отриманих на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та тепло постання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. При цьому додатково звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що державою визначено спеціальний режим проведення розрахунків, який усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.11.2018 справу №915/252/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Мишкіної М.А., Поліщук Л.В., розгляд справи розпочато спочатку зі стадії підготовки справи до апеляційного розгляду.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 справу №915/252/18 призначено до розгляду на 26.12.2018 об 11год.

У судовому засіданні 26.12.2018 представник позивача апеляційну скаргу підтримав; представник відповідача у її задоволенні просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

30.12.2015 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Продавець) та ТОВ «Миколаївгаз Збут» (Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №16-162-Н, відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця у 2016 році природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Пунктом 2.1 договору №16-162-Н від 30.12.2015 встановлено, що Продавець передає покупцеві газ у період з 01.01.2016 по 31.03.2016 в обсязі до 148626,066 тис.куб.м, у тому числі по місяцях: січень - 55939,373 тис.куб.м, лютий - 51439,662 тис.куб.м, березень 41247,031 тис.куб.м.

Відповідно до пункту 3.2 №16-162-Н від 30.12.2015 договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з пунктом 6.1 договору №16-162-Н від 30.12.2015 оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки; у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Пунктами 7.1, 7.2 договору №16-162-Н від 30.12.2015 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором; у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності із дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1 договору №16-162-Н від 30.12.2015 ).

Із метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного договору між позивачем та відповідачем укладено чотири додаткові угоди, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ТОВ «Миколаївгаз Збут» у природному газі та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Так, 31.01.2016 та 29.02.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Миколаївгаз Збут» укладено додаткові угоди №1 та №2 до договору відповідно, якими було пункти 2.1, 5.4 договору №16-162-Н від 30.12.2015 щодо обсягів та загальної суми вартості природного газу викладено в іншій редакції.

31.03.2016 сторони уклали додаткову угоду №3 до договору №16-162-Н від 30.12.2015, відповідно до якої пункт 2.1 цього договору доповнено абзацом наступного змісту: «Продавець додатково передає покупцю з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) газ обсягом до 23626,560 тис.куб.м». Пункти 6.1, 11.1 договору №16-162-Н від 30.12.2015 викладено в наступній редакції: «Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу» ( пункт 6.1 договору); «Договір набуває чинності із дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 30.04.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення» (пункт 11.1 договору).

30.04.2016 сторони уклали додаткову угоду №4 до договору №16-162-Н від 30.12.2015, відповідно до якої пункти 2.1 та 11.1 договору викладено у наступних редакціях, а саме: «Продавець передає покупцеві газ у період з 01.01.2016 по 30.09.2016 (включно) в обсязі до 193292,203 тис.куб.м, у тому числі по місяцях: січень - 70784,440 тис.куб.м, лютий 44985,613 тис.куб.м, березень 38971,150 тис.куб.м, квітень 15000,000 тис.куб.м, травень 5817,000 тис.куб.м, червень 4564,500 тис.куб.м, липень 4402,200 тис.куб.м, серпень 4473,600 тис.куб.м, вересень 4293,700 тис.куб.м» (пункт 2.1 договору); «Договір набуває чинності із дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 30.09.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення» (пункт 11.1 договору).

На виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 795167 656,56 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, а саме:

1) від 31.01.2016 на суму 225773322,62 грн;

2) від 29.02.2016 на суму 149722199,74 грн;

3) від 31.03.2016 на суму 157657765,75 грн;

4) від 30.04.2016 на суму 87615020,72 грн;

5) від 31.05.2016 на суму 46501035,25 грн;

6) від 30.06.2016 на суму 31912648,01 грн;

7) від 31.07.2016 на суму 30266162,06 грн;

8) від 31.08.2016 на суму 29441869,67 грн;

9) від 30.09.2016 на суму 36277632,74 грн.

За змістом доданого ПАТ «НАК «Нафтогаз» до позовної заяви сальдо по підприємству ТОВ «Миколаївгаз Збут» заборгованість у відповідача відсутня.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується учасниками справи, що відповідачем повністю здійснений розрахунок з позивачем за одержаний протягом 2016 року природний газ, який поставлений позивачем на підставі договору №16-162-Н від 30.12.2015 з урахуванням додаткових угод до нього.

ПАТ «НАК «Нафтогаз», як на підставу задоволення своїх вимог, посилається на те, що ТОВ «Миколаївгаз збут» розрахувалось за отриманий природний газ з порушеннями строків для його оплати.

Разом з тим місцевим господарським судом встановлено, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 №20, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Департаментом фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації, ТОВ «Миколаївгаз Збут» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а саме:

1)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №705 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 19.02.2016, на суму 4396431,47 грн;

2)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №706 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 19.02.2016, на суму 50000000 грн;

3)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №707 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 19.02.2016, на суму 50000000 грн;

4)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №708 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 19.02.2016, на суму 32000000 грн;

5)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1996 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 22.07.2016, на суму 7392850,37 грн;

6)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1997 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 22.07.2016, на суму 50000000 грн;

7)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1998 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 22.07.2016, на суму 33383429,28 грн;

8)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2239 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 23.08.2016, на суму 5615000 грн;

9)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2430 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 21.09.2016, на суму 6500000 грн;

10)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2431 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 21.09.2016, на суму 10000000 грн;

11)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2620 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 20.10.2016, на суму 6000000 грн;

12)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2621 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 20.10.2016, на суму 5065450 грн;

13)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2951 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 18.11.2016, на суму 1868775,80 грн;

14)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2954 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 18.11.2016, на суму 13111499,36 грн;

15)Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2952 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 18.11.2016, на суму 50853824,84 грн.

Відповідно до пунктів 2.1-2.5 вказаних спільних рішень сторони погодили перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведені взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення, а саме: порядок перерахування грошових коштів від Державної казначейської служби України до ПАТ «НАК «Нафтогаз України. При цьому за умовами пункту 2.5 спільних протокольних рішень ТОВ «Миколаївгаз Збут» перераховує ПАТ «НАК «Нафтогаз України» кошти за природний газ 2016 року, згідно з договором від 30.12.2015 № 16-162-Н.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (п. 2.6 спільних протокольних рішень).

Статтею 7 Господарського кодексу України (далі-ГК України) встановлено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз". Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Порядок).

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме: витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу.

Згідно з пунктом 1 Порядку останній визначає механізм перерахування субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз" (надалі - субвенція).

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме: витрат на придбання природного газу у гарантованого постачальника, його транспортування магістральними та внутрішньопромисловими газопроводами, переміщення розподільними газопроводами.

Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Відтак правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Таким чином, підписавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу №16-162-Н від 30.12.2015.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок за наведеними вище спільними протокольними рішеннями відбувся шляхом перерахування грошових коштів наступними платіжними дорученнями: платіжне доручення №46 від 19.02.2016 на суму 50000000 грн, проведено банком 02.03.2016; платіжне доручення №45 від 21.03.2016 на суму 4396431,47 грн, проведено банком 29.03.2016; платіжне доручення №47 від 05.04.2016 на суму 50000000 грн, проведено банком 14.04.2016; платіжне доручення №48 від 05.04.2016 на суму 32000000 грн, проведено банком 14.04.2016; платіжне доручення №57 від 25.07.2016 на суму 7392850,37 грн, проведено банком 27.07.2016; платіжне доручення №58 від 25.07.2016 на суму 50000000 грн, проведено банком 02.08.2016; платіжне доручення №59 від 25.07.2016 на суму 33383429,28 грн, проведено банком 04.10.2016; платіжне доручення №61 від 25.08.2016 на суму 5615000 грн, проведено банком 02.09.2016; платіжне доручення №63 від 22.09.2016 на суму 6500000 грн, проведено банком 01.11.2016; платіжне доручення №64 від 22.09.2016 на суму 10000000 грн, проведено банком 01.11.2016; платіжне доручення №71 від 21.10.2016 на суму 6000000 грн, проведено банком 01.11.2016; платіжне доручення №72 від 21.10.2016 на суму 5065450 грн, проведено банком 01.11.2016; платіжне доручення №84 від 21.11.2016 на суму 13111499,36 грн, проведено банком 15.12.2016; платіжне доручення №82 від 21.11.2016 на суму 1868775,80 грн, проведено банком 15.12.2016; платіжне доручення №83 від 21.11.2016 на суму 50853824,84 грн, проведено банком 27.12.2016.

Судова колегія вважає за необхідне ще раз підкреслити, що спільними протокольними рішеннями передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, а й змінено строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору на купівлю-продаж природного газу №16-162-Н від 30.12.2015.

Отже, для стягнення пені, передбаченої умовами договору, та застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, визначених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за послуги з транспортування газу була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями.

Місцевим господарським судом встановлено, що вартість переданого позивачем природного газу за договором була оплачена частково на суму 495167656,56 грн шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, в межах строків оплати, встановлених пунктом 6.1 договору №16-162-Н від 30.12.2015. Інша частина природного газу - за рахунок коштів державного бюджету, отриманих на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачальних за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Пунктом 7.2 договору №16-162-Н від 30.12.2015 передбачена відповідальність покупця у разі невиконання ним умов пункту 6.1 цього договору у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, для застосування штрафних санкцій (стягнення пені) та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України, необхідною умовою є факт невиконання або прострочки виконання зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач, наполягаючи на задоволенні своїх вимог, не заперечував проти факту укладення зазначених вище спільних протокольних рішень, однак не обґрунтував свої вимоги з урахуванням вказаних рішень та проведених на їх виконання оплат, про що свідчить наданий ним розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат. Зокрема, із змісту наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми вбачається, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" неправомірно включено до нього періоди (відповідно здійснювалось нарахування пені, річних, інфляційних в ці періоди), що виникли після настання строку платежу, зазначеного у пункті 6.1 договору №16-162-Р від 30.12.2015, після підписання спільних протокольних рішень до дати фактичної оплати заборгованості за природний газ, проведеної на виконання цих спільних протокольних рішень.

З огляду на викладене, та те, що частина розрахунків за спожитий природний газ проводилася відповідачем у порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, враховуючи не доведений позивачем належним чином факт проведення відповідачем решти оплат за поставлений протягом січня-вересня місяців 2016 року природний газ за договором №16-162-Р від 30.12.2015 поза межами строку, встановленого пунктом 6.1 вказаного договору, а також те, що позивачем не надано розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат за вирахуванням заборгованості, яка погашена відповідно до спільних протокольних рішень (сум субвенцій, що надійшли з державного бюджету України у спірний період), на яку не нараховуються пеня, 3% річних та інфляційні втрати у звязку зі зміною порядку розрахунків, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведенність заявлених позовних вимог, а відтак відсутність підстав для стягнення з відповідача 19207286,93 грн пені, 2491309,73 грн інфляційних втрат та 1678258,20 грн 3 % річних.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм матеріального права при прийнятті судом першої інстанції рішення від 24.07.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого процесуального акту колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2018 у справі № 915/252/18 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.12.2018.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.В. Поліщук