ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 Справа № 917/1246/18

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспеціндустрія-Метал, вул. Миру, 20, м. Бахмут, Донецька область, 84511 (поштова адреса: а/с 7202, м. Запоріжжя, 69035)

до Публічного акціонерного товариства Кременчуцький сталеливарний завод, вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621

про стягнення 309 190,32 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 7 від 14.06.2018 року

від відповідача: відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 18.12.2018 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про дату складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 18.12.2018 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 309 190,32 грн. за договором поставки № 0312-СН від 22.11.2017 року, з яких 249 540,00 грн. основного боргу, 40 972,42 грн. пені, 5 701,82 грн. 3 % річних, 12 976,08 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови укладеного між сторонами договору поставки № 0312-СН від 22.11.2017 року в частині оплати отриманого товару.

Відповідач в судове засідання не зявився. Ухвала суду від 04.12.2018 року про призначення справи до судового розгляду по суті на 18.12.2018 року о 10-00 год. надсилалась відповідачу за його юридичною адресою (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача, а.с. 52-54) та вручена 11.12.2018 року, про що вчинено підпис представника відповідача на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 86).

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. № 9760 від 22.10.2018 року, а.с. 57-58), посилаючись на те, що позивач разом із поставленим товаром не надав документацію, передбачену п. 1.3 договору, та порушив обовязок реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У відповіді на відзив (вх. № 10693 від 15.11.2018 року, а.с. 70-71) позивач доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, вважає безпідставними, посилаючись на те, що відсутність документів, які зазначає відповідач, є підставою для неприйняття товару. Факт поставки товару відбувся, що відповідачем не спростовується, при цьому матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача із вимогами передати документацію, передбачену п. 1.3 Договору. Також позивач повідомив, що станом на 13.11.2018 року, що податкова накладна зареєстрована у ЄРПН.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

22 листопада 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Укрспеціндустрія-Метал, як Постачальником, та Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький сталеливарний завод», як Покупцем, був укладений договір поставки товару № 1312-СН (далі Договір, а.с. 14-17), за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобовязується поставити і передати у власність Покупцю визначений цим Договором товар (далі - Товар), а Покупець зобовязується прийняти цей Товар та своєчасно здійснювати його оплату (п. 1.1 Договору).

За п. 1.2 Договору, найменування, одиниця виміру, загальна кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором, ціна за одиницю Товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються специфікацією (ями), що є додатками до цього Договору.

До укладеного Договору сторони погодили специфікацію № 1 на Товар вапно ВФА-1 ТУ У 14.1-1-2002 в кількості 110 тн на суму 356 400,00 грн. (п. 1.2. Договору, а.с. 14) та специфікацію № 2 на поставку феромарганцю ФМн78 (фракція 10-100 мм), ДСТУ (3547-97), Р-0,70%max в кількості 13 тн на суму 535 080,00 грн. (п. 1.2 в редакції додаткової угоди від № 1 від 07.12.2017 року до Договору, а.с. 18)

Відповідно до п. 1.4 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 07.12.2017 року до Договору), загальна сума Договору становить 891 480,00 грн.

За п. 3 зазначеної додаткової угоди, розрахунки за Товар здійснюються протягом 5 календарних днів по факту поставки матеріалу на ПАТ «КСЗ».

Оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, що визначений в Договорі (п. 6.1 Договору).

Відповідно до п. 2.4 Договору, датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної або дата на товарно-транспортній накладній перевізника або дата календарного штемпеля залізничної накладної чи квитанції про приймання вантажу.

На виконання умов укладеного Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 646 860,00 грн. відповідно до видаткових накладних:

- № РН-0000464 від 06.12.2017 року на суму 68 040,00 грн. (а.с. 19);

- № РН-0000468 від 12.12.2017 року на суму 205800,00 грн. (а.с. 21);

- № РН-0000473 від 21.12.2017 року на суму 43 740,00 грн. (а.с. 23);

- № РН-0000474 від 21.12.2017 року на суму 329 280,00 грн. (а.с. 25).

Факт отримання товару за вказаними накладними не заперечується відповідачем у відзиві на позов.

Як зазначає позивач, відповідач частково оплатив отриманий товар в сумі 397 320,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 249 540,00 грн. основного боргу за договором поставки № 0312-СН від 22.11.2017 року, 40 972,42 грн. пені, передбаченої п. 10.6 Договору, за період 01.01.2018 року по 01.07.2018 року, 12 976,08 грн. інфляційних втрат та 5 701,82 грн. 3% річних, нарахованих за період 01.01.2018 05.10.2018 р.р. (детальний розрахунок залучений до матеріалів справи, а.с. 11-13).

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач передав відповідачу у власність товар на загальну суму 646 860,00 грн. за видатковими накладними (а.с. 19, 21, 23, 25) та підтвердив часткову оплату її вартості відповідачем в сумі 397 320,00 грн.

Відповідач не надав будь-яких заперечень стосовно заявленої до стягнення суми та підстав її виникнення, тому позовні вимоги про стягнення 249 540,00 грн. основного боргу задовольняються судом повністю.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Пунктом 3 додаткової угоди № 1 від 07.12.2017 року до Договору визначено, що розрахунки за Товар здійснюються протягом 5 календарних днів по факту поставки матеріалу на ПАТ «КСЗ».

Оскільки, датою поставки Товару є 21.12.2017 року (дата видаткової накладної № РН-0000474), останнім днем виконання грошового зобовязання є 26.12.2017 року (вівторок), прострочення виконання зобовязання по оплаті з боку відповідача мало місце з 27.12.2017 року.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ОСОБА_2 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

За п. 10.6 Договору, у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений Товар, останній сплачує на користь Постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобовязання від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Позивач заявив до стягнення 40 972,42 грн. пені, за період з 01.01.2018 року по 01.07.2018 року (розрахунок пені, а.с. 12).

Здійснивши перерахунок пені, суд встановив, що вимоги в цій частині обґрунтовано заявлені за період 01.01.2018 -27.06.2018 р.р. (з дня нарахування пені, визначеного позивачем, по останній день закінчення шестимісячного терміну, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України) та підлягають задоволенню в сумі 40042,62 грн., в іншій частині вимоги щодо стягнення пені відхиляються як невмотивовані.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивач заявив до стягнення 5 701,82 грн. 3% річних та 12 976,08 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період 01.01.2018 05.10.2018 р.р.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню в розмірі 5701,82 грн.

При перевірці розміру заявлених вимог в частині стягнення інфляційних втрат суд зауважив наступне.

Інфляційні втрати та річні є невідємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

При перевірці правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що відсутні підстави нарахування інфляційних за періоди, в яких борг існував неповні місяці, оскільки нарахування інфляційних поденно не передбачено.

Таким чином, позовні вимоги в частині інфляційних втрат є правомірними за період січня-вересня 2018 року та підлягають задоволенню в сумі 12 976,08 грн., оскільки заявлений позивачем до стягнення розмір інфляційних не перевищує нарахованого за цей період.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних та інфляційних витрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. ОСОБА_2".

Доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, щодо не надання позивачем разом із поставленим товаром документації, передбаченої п. 1.3 Договору, суд не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідач не надав доказів встановлення відповідачем строку для передання документації, як і доказів повернення товару продавцеві, а тому не приймаються судом як вмотивовані.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.

За п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

До позовної заяви позивач надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с. 48), який складається із судового збору в сумі 4637,86 грн. (сплачений квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.10.2018 року) та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Згідно з п. 3 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому позивач не надав суду договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, доказів сплати витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованим клопотання позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката на суму 5000,00 грн.

За наведеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 249 540,00 грн. основного боргу за договором поставки товару № 0312-СН від 22.11.2017 року, 40 042,62 грн. пені, 5701,82 грн. 3 % річних, 12976,08 грн. інфляційних втрат.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Кременчуцький сталеливарний завод (вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспеціндустрія-Метал (вул. Миру, 20, м. Бахмут, Донецька область, 84511; поштова адреса: а/с 7202, м. Запоріжжя, 69035, ) 249 540,00 грн. основного боргу, 40 042,62 грн. пені, 5701,82 грн. 3 % річних, 12976,08 грн. інфляційних втрат; 4623,91 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

5. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко