ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/301/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Вронська Г.О.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Донецької області

(суддя - Кротінова О.В.)

від 18.06.2018

та постанову Донецького апеляційного господарського суду

(головуючий - Попков Д.О., судді: Радіонова О.О., Стойка О.В.)

від 19.09.2018

у справі № 905/301/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Горлівськтепломережа"

про стягнення 84 393 900,79 грн,

за участю представників учасників справи:

позивача - Кисіль Т.В.

відповідача - не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Горлівськтепломережа" (далі - ПрАТ "Горлівськтепломережа") з вимогами про стягнення 84 393 900,79 грн, у тому числі: 33 750 644,72 грн заборгованості з оплати вартості поставленого природного газу за березень, квітень, жовтень-грудень 2013, 4 212 514,31 грн пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань січня-квітня, жовтня-грудня 2013; 4 733 328,09 грн - 3% річних, 41 697 413,67 грн інфляційних.

1.2. В обґрунтування позовних вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз України" посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3353-БО-6 від 28.12.2012. Матеріально-правовою підставою позову визначено статті 11, 509, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 655 Цивільного кодексу України, статті 173, 174, 175, 193, 230, 231, 232 Господарського кодексу України.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Донецької області від 18.06.2018 у справі № 905/301/18 позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Суд стягнув з ПрАТ "Горлівськтепломережа" 78 808 031,45 грн заборгованості, з них: 33 750 644,72 грн основного боргу, 39 403 278,44 грн інфляційних, 3 793 578,91 грн 3% річних, 1 860 529,38 грн пені. В іншій частині в позові відмовлено.

2.2. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.09.2018 рішення Господарського суду Донецької області від 18.06.2018 у справі № 905/301/18 скасовано в частині відмови у стягненні пені в сумі 145 830,80 грн, 3% річних в сумі 32 071,15 грн, та в частині задоволення інфляційних в сумі 9 602,70 грн, прийнявши в цій частині нове рішення, яким стягнув 33 750 644,72 грн основного боргу, 39 393 675,74 грн інфляційних, 3 825 650,06 грн 3% річних, 2 006 360,18 грн пені. В іншій частині рішення залишено без змін.

2.3. Господарськими судами встановлено такі обставини:

- між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Горлівськтепломережа" (покупець, у 2013 році перейменоване у Приватне акціонерне товариство "Горлівськтепломережа") 28.12.2012 укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/3353-БО-6, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України продавцем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст. 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору;

- відповідно до пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами;

- у пункті 2.1 договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 16 479,253 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 3 398,696, лютий 3 249,706, березень 2 735,915, квітень 794,100, травень 0, червень 0, липень 0, серпень 0, вересень 0, жовтень 846,912, листопад 2 297,338, грудень 3 156,586;

- відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу;

- згідно з пунктом 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця;

- у пункті 3.4 договору сторони домовились, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами;

- відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб.м. становить 3 509,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати ціна за 1 000 куб.м. природного газу - 3 884,78 грн, крім того ПДВ 20% - 776,96 грн, всього з ПДВ - 4 661,74 грн;

- згідно з пунктом 5.5 договору загальна сума вартості природного газу за цим договором становить 76 821 926,96 грн;

- зі змісту пункту 6.1 договору вбачається, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу;

- пунктом 6.3 договору сторони обумовили також необхідність зазначення у платіжних дорученнях покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

- відповідно до п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу;

- у розділі 11 договору сторони дійшли згоди, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення;

- згідно з п. 9.3 договору, строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років;

- на виконання умов договору ПАТ "НАК "НАфтогаз України" у період з січня 2013 року по грудень 2013 року поставив ПАТ "Горлівськтепломережа" природний газ на загальну суму 60 826 036,60 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 28.10.2013, 31.10.2013, 30.11.2013, 31.12.2013;

- відповідачем за зобов'язаннями січня-квітня та жовтня-грудня 2013 року була здійснена оплата на загальну суму 27 075 391,88 грн. Несплаченою залишилась заборгованість на загальну суму 33 750 644,72 грн;

- між тим, враховуючи здійснення відповідачем оплати за отриманий природний газ у січні-лютому 2013, березні 2013 на суму 1 092 306,57 грн з простроченням та наявність заборгованості з розрахунків за отриманий природний газ у березні 2013 в сумі 7 048 632,18 грн, квітні 2013 в сумі 2 120 647,02 грн та в жовтні-грудні 2013 в сумі 24 581 365,52 грн, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з вимогами про стягнення заборгованості в сумі 33 750 644,72 грн, а також нарахованих на неї та на суми несвоєчасно сплачених грошових коштів за поставлений у січні-квітні та у жовтні-грудні 2013 року природний газ, сум пені, 3% річних та інфляційної індексації.

2.4. Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий господарський суд до спірних правовідносин застосував Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та визначив момент прострочення виконання грошових зобов'язань в залежності від дати підписання сторонами актів приймання-передачі газу, що вплинуло на період для розрахунку нарахувань.

2.5. Скасовуючи частково рішення місцевого суду суд апеляційної інстанції визнав помилковим визначення кінцевої дати виконання зобов'язання за договором, посилаючись на п. 3.4. договору та відраховуючи початок нарахування моментом складання актів, та зазначив про правомірність нарахування позивачем річних, інфляційних та пені з 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПрАТ "Горлівськтепломережа" інфляційної індексації, штрафних санкцій та 3% річних на заборгованість за зобов'язаннями січня, лютого та частково березня 2013 року суд апеляційної інстанції погодився із місцевим судом про застосування Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". При цьому також зазначив, що застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Донецької області від 18.06.2018 та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.09.2018, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні 3% річних у розмірі 907 678,03 грн, інфляційних втрат у сумі 2 303 737,93 грн та пені у розмірі 2 206 154,13 грн скасувати та в цій частині задовольнити.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України":

- рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", частини 2 статті 11, частин 1 та 2 статті 236 Господарського процесуального кодексу України;

- судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що матеріали справи не містять доказів включення ПрАТ "Горлівськтепломережа" до реєстру підприємств та організацій, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є неправомірним.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

4.1. Предметом оскарження відповідно до вимог касаційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні 3% річних у розмірі 907 678,03 грн, інфляційних втрат у сумі 2 303 737,93 грн та пені у розмірі 2 206 154,13 грн у зв'язку із застосуванням до спірних правовідносин положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

4.2. Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

4.3. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондуються із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

4.4. У відповідності з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

4.5. Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

4.6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №13/3353-БО-6 від 28.12.2012 протягом 2013 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" передало, а ПрАТ "Горлівськтепломережа" прийняло природний газ на загальну суму 60 826 036,60 грн, яку було сплачено відповідачем частково та з порушенням встановлених договором строків. У зв'язку з цим ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заявлено вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних. При цьому судами встановлено що зобов'язання січня та лютого 2013 року були повністю виконані 10.01.2014 та 02.07.2014, відповідно, а заборгованість за березень 2013 року сплачена частково в сумі 1 092 306,57 грн 14.07.2014, тобто до 30.11.2016.

4.7. 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

4.8. Відповідно до статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

4.9. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

4.10. Частиною 1 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

4.11. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

4.12. Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

4.13. Водночас частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

4.14. Таким чином, із правового аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

4.15. Судами встановлено та передбачено пунктом 1.2 договору, що газ, який поставляється за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а відтак судами обґрунтовано зазначено про можливість застосування частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

4.16. З огляду на викладене, спростовуються доводи, викладені ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у касаційній скарзі, про безпідставне застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин сторін приписів частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" у зв'язку з відсутністю доказів включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості та виключає можливість стягнення на користь позивача заявленої суми пені, 3% річних та інфляційної індексації, що були нараховані на суму боргу сплачену відповідачем до набрання чинності означеним Законом.

В іншій частині рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції не оскаржуються.

4.17. При виборі і застосуванні норм права до спірних відносин, колегія суддів, відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 03.04.2018 № 904/11325/16, від 06.09.2018 № 925/106/18.

4.18. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

4.19. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

4.20. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

4.21. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

4.22. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.2. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

6. Судові витрати

6.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 18.06.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.09.2018 у справі № 905/301/18 в частині відмови у стягненні 3% річних у розмірі 907 678,03 грн, інфляційних втрат у сумі 2 303 737,93 грн та пені у розмірі 2 206 154,13 грн залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

Г. Вронська