ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Справа № 903/430/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Мельник О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю " К.П.Верес" на рішення господарського суду Волинської області, ухваленого 24 вересня 2018 року (суддею Костюк С. В.), повний текст складено 3 жовтня 2018 року в справі № 903/430/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "К.П. Верес"

до Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради

про стягнення в сумі 123 120 грн 67 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «К.П.Верес» (надалі - Позивач) звернулось в Господарський суд Волинської області з позовом до Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради (надалі –Відповідач) про стягнення з Відповідача боргу в сумі 121 169 грн 85 коп, трьох відсотків річних в розмірі 1090 грн 52 коп та інфляційних в сумі 3 513 грн 90 коп. (том 1, а.с. 3-5).

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на невиконання Відповідачем умов договору № 9 від 22 лютого 2017 року про надання послуг з озеленення територій та утримання зелених насаджень по знесенню зелених насаджень та озеленення міста в частині оплати послуг наданих в листопаді-грудні 2017 року, які, на думку Позивача, підтверджено: виданими Відповідачем ордерами на знесення зелених насаджень та актом виконаних робіт за листопад 2017 року на суму 35346,58 грн.; листами на адресу заступника міського голови, начальника Управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ковельської міської ради.

Щодо досудового врегулювання спору Позивач вказував на претензію № 241 від 15 березня 2018 року, яка Відповідачем не виконана (кошти не перераховано).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10 липня 2018 року було залучено до участі в справі третю особу на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору – Головне управління Державної казначейської служби у Волинській області (надалі – Третя особа; том 1, а.с. 85).

Позивачем 6 серпня 2018 року до місцевого господарського суду була подана заява про уточнення позову та позовних вимог, в котрій з підстав, наведених у даній заяві, Позивач просив стягнути з Відповідача суму заборгованості в розмірі 121169 грн 85 коп., три проценти річних в розмірі 860 грн. 30 коп., інфляційних в розмірі 1 090 грн 52 коп. (том 1, а.с. 97-98).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 24 вересня 2018 року відмовлено Позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що: зазначені в акті послуги неможливо надавати в листопаді місяці; Відповідач не був замовником даних послуг, оскільки передбачене договором від 22 лютого 2017 року № 9 фінансування на зазначені послуги на суму 774000 грн., станом на 1 листопада 2017 року, повністю використано; оскільки оплата послуг здійснюється за рахунок бюджетних коштів їх укладання на підставі усних договорів не допускається. Дана позиція підтримана Третьою особою. Окрім того, суд першої інстанції зауважив, що Позивач є управителем житлових будинків за адресами зазначеними в акті, а тому по даних послугах виникли відносини між співвласниками будинків та управителем, які регулюються положеннями Законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та «Про житлово-комунальні послуги».

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, 31 жовтня 2018 року Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 112-115), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким стягнути з Відповідача заборгованість в розмірі 121169 грн 85 коп., три проценти річних в розмірі 860 грн. 30 коп., інфляційні в розмірі 1 090 грн 52 коп..

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Позивач, зокрема виходив з того, що рішення місцевого господарського суду є необґрунтованим, та таким, що прийнято не відповідно до обставин та матеріалів справи. Як зазначає Позивач у своїй апеляційній скарзі, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом. Відтак, на переконання Позивача, судом не враховано, що шляхом підписання Відповідачем та Позивачем акта прийняття виконаних будівельних робіт за 1-30 листопада 2017 року на суму 35 346 грн 58 коп. сторони уклали договір у спрощенний спосіб. Також, апелянт зазначає, що Відповідач безпідставно відмовився від прийняття робіт згідно акта приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2017 року на суму 85823 грн 27 коп., своєчасно не заявивши про їх недоліки, а тому він не звільняється від обов’язку оплати виконані роботи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 5 листопада 2018 року справу №903/430/18 було прийнято до провадження суду в складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., судді Філіпова Т.Л., суддя Мельник О.В.. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача та запропоновано Відповідачам в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Позивачу.

15 листопада 2018 року на адресу Північно-західногог апеляційного господарського суду надійшов відзив від Відповідача, в котрому з підстав, наведених у даному відзиві, Відповідач вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 903/430/18 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 1 762 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 176 199 грн 99 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 5 листопада 2018 року було повідомлено сторін про те, що розгляд справи № 903/430/18 буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 7 січня 2018 року.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

При цьому, суд виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2017 року між Позивачем та Відповідачем за результатами публічних закупівель було укладено договір № 9 про надання послуг з озеленення територій та утримання зелених насаджень (надалі – Договір; том 1, а.с.14-15).

Пунктом 1.2 Договору встановлено найменування послуг з озеленення територій та утримання зелених насаджень, а саме: зрізування дерев; формування крон дерев; обрізка дерев та зрізка чагарників; догляд за газонами; посадка дерев і кущів; стрижка живоплоту.

Згідно пункту 3.1 Договору визначено, що ціна договору становить 774000 грн.

Згідно пунктами 1.3, 6.2.3 Договору: обсяги послуг та загальна вартість договору можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Як визначено підпунктом 6.1.2 Договору, Відповідач зобов’язаний приймати виконані роботи згідно представлених актів виконаних робіт.

У відповідності до пункту 10.1 Договору, він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2017 року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання Сторонами прийнятих на себе за даним Договором зобов’язань.

Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, Договір на суму 774000 грн. сторонами був виконаний, як в частині надання послуг так і оплати, в період з березня по жовтень 2017 року (дане не заперечується й Позивачем).

Позивач зазначає, що надані ним послуги за період з 1 по 30 листопада 2017 року на суму 35346 грн 58 коп. підтверджено актом приймання виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних робіт та витрат за листопад 2017 року (ф.КБ-3) (том 1, а.с.36-38).

Дослідивши даний акт колегія суддів зазначає, що в даному акті зазначено перелік послуг, зокрема, викошування суцільних газонів ручними газонокосарками, посів газонів партерних, мавританських та звичайних вручну, заготівля рослинної землі, корування пнів.

Окрім того, Позивач в підтвердження наданих послуг за листопад місяць, крім акту форми КБ-2в та довідки форми КБ-3 на суму 35346 грн 58 коп. та грудень місяці 2017 року на суму 85823 грн 27 коп. надає акт приймання виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в) без підпису Відповідача, ордери на знесення зелених насаджень, заяви жильців, а також листи звернення на адресу міського голови про виділення додаткового фінансування та листи-відношення на кронування дерев за підписом начальника управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства (том 1, а.с.20-29, 32, 39-40).

Позивач посилаючись на те, що ним проводилися відповідні роботи, які зазначені в переліку актів за листопад-грудень 2017 року, та які залишилися неоплаченими Відповідачем, звернувся до суду за захистом, порушеного на його думку, права з позовом про стягнення заборгованості в сумі 121169 грн 85 коп. за надані Позивачем послуги в листопаді, грудні 2017 року, на підставі усних договорів, оформлених листами, ордерами на знесення зелених насаджень.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

За частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, згідно частин 2 даної статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно твердження Позивача послуги надавались на підставі договорів укладених у спрощений спосіб (пункт 1 статті 181 Господарського кодексу України), а саме за листопад на суму 35346 грн 58 коп. шляхом підписання акта виконаних робіт на дану суму та за грудень на суму 85823 грн 27 коп., згідно виданих Відповідачем, як Замовником ордерів на знесення зелених насаджень, листів-відношень.

Апеляційний господарський суд констатує, що за своєю правовою природою правовідносини між сторонами по справі підпадають під ознаки, що випливають з договорів надання послуг та регулюються главою 63 Цивільного кодексу України.

Так, частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 902 Цивільного кодексу України визначено, що: виконавець повинен надати послугу особисто; у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Дослідивши укладений сторонами Договір саме на предмет відповідності його нормам діючого законодавства в розрізі існуючих правовідносин сторін, за твердженням Апелянта, щодо виконаних робітпоза даним Договором, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач на підставі звіту про результати проведення процедури закупівлі за державні кошти був переможцем відкритих торгів шляхом пред’явлення тендерної пропозиції щодо надання послуг на самих вигідних умовах (том 1, а.с. 163-166).

Колегія суддів звертає увагу, що даний Договір був укладений згідно статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Поряд з тим, судова колегія констатує, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону переможця процедури закупівлі, а істотні умови про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов’язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, наведених в пункті 4 статті статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Умовами Договору, а саме підпунктом 6.2.3 Договору передбачено, що Відповідач має право зменшувати обсяги виконання робіт та загальну вартість договору залежно від реального фінансування при внесенні відповідних змін до договору.

Умов щодо можливості збільшення обсягів виконання робіт та загальної вартості даний Договір не містить.

Водночас, доказами доданими до матеріалів справи підтверджено, що розрахунки проведенні по Договором в повному обсязі на суму 774000 грн. та після їх проведення (виконання) жодних змін до Договору щодо вартості чи обсягів робіт не вносилось (додаткові угоди не укладались, гарантійні листи щодо виконання оплатних робіт Відповідачем Позивачу не надавались). Вищевказане приводить колегію суду до висновку, що саме на підставі даного Договору відсутнє будь-яке грошове зобов’язання зі сторони Відповідача перед Позивачем.

При цьому суд констатує, що заперечуючи вимогу про стягнення заборгованості по акту за грудень 2017 року, Відповідач зазначає, що Позивач є управителем житлових будинків за адресами зазначеними в акті, а тому по даних послугах виникли відносини між співвласниками будинків та управителем, які регулюються положеннями Законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», «Про житлово-комунальні послуги».

Перелік будинків, в яких Позивач є управителем, та рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради про призначення управителем Позивача надані Відповідачем згідно заяви від 15 серпня 2018 року (том 1, а.с.135-138).

Дослідивши дані рішення Ковельської міської ради (а саме: Рішення № 354 від 27 жовтня 2016 року, рішення № 417 від 8 грудня 2016 року та рішення № 390 від 11 листопада 2016 року), колегія суддів звертає увагу на те, що Позивача призначено управителем багатоквартирних будинків за зазначеними адресами, зокрема, вул. Незалежності, 142, вул. Незалежності, 70, вул. Сагайдачного, 15, вул. О.Пчілки, 29, вул. Відродження, 18. При цьому дані адреси співпадають з територіями, де за твердженням Позивача ним проводилися роботи з обрізування крон дерев, на підставі Ордерів Відповідача, які зазначені в акті за грудень (котрий не підписаний Відповідачем).

Договори ж про надання послуг з управлінням багатоквартирними будинками, в яких Позивач виступає Управителем, укладені між виконавчим комітетом Ковельської міської ради (Замовник) та Відповідачем (Управитель) (том 1, а.с.186-191). Перелік послуг визначено в пункті 1.2 даних договорів.

Крім того, судова колегія акцентує увагу, що згідно з даними договорами до обов’язків Управителя належить утримання будинків і прибудинкових територій (в тому числі прибирання снігу, обрізання дерев та кущів – відповідно до затвердженого порядку), і господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Дані докази на переконання судової колегії, нівелюють твердження Позивача щодо проведення певного виду робіт (обрізання крон дерев, видалення сухостійних та аварійних дерев) на замовлення Відповідача, які зазначені в актах виконаних робіт за грудень, та які залишилися неоплаченими Відповідачем, та опосередковано свідчать про їх виконання на виконання зовсім інших відносин з іншими особами.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» Управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

В свою чергу пунктом 14 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

В матеріалах справи містяться договори про надання послуг з утримання місць загального користування, а саме: договір № 17 від 15 березня 2017 року, договір № 275 від 7 листопада 2017 року, договір № 304 від 6 грудня 2017 року, договір № 347 від 22 грудня 2017 року та довідки ф.КБ-3, що підтверджують їх повне виконання Позивачем. За умовами даних договорів надавались послуги з обслуговування міських парків культури, Меморіального комплексу та рекреаційної зони лівого берега водосховища (том 1, а.с.192-203).

Разом з тим, колегія суддів досліджуючи позовні вимоги Позивача в площинні доказів наявних в матеріалах справи, акцентує увагу, на тій обставині, що всі угоди між Позивачем та Відповідачем про надання певних послуг за бюджетні кошти укладались у письмовому вигляді за результатами проведених тендерів, в котрих було зазначено пункт про те, що розрахунки сторін проводяться шляхом оплати Замовником підписаних Підрядником актів виконаних робіт на протязі 30 банківських днів.

Водночас, з матеріалів справи слідує, що передумовою надання послуг з озеленення територій та утримання зелених насаджень є обов’язкове укладення між сторонами письмового договору за результатами тендеру, яким визначено переможця процедури закупівлі. Крім загальних норм Цивільного кодексу України, відносини щодо надання послуг регулюються спеціальним Законом України «Про публічні закупівлі», за котрим договір повинен містити умови, які не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції, а ціна договору відповідати договірній ціні (кошторису), оскільки оплата послуг здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

Доводи ж Позивача щодо укладення договорів у спрощений спосіб, а саме на підставі листів-відношень, ордерів на знесення зелених насаджень, на переконання колегії суддів не підтверджують факту надання послуг, оскільки: ними не узгоджено як ціни послуг, так і порядку їх оплати. Відтак, вони не можуть слугувати належними доказами для стягнення заборгованості.

Відтак, зважаючи на усе вищеописане в даній судовій постанові та в розрізі того, що стороною по укладеному, за твердженням Позивача, договору у спрощенний спосіб, є орган місцевого самоврядування (котрий виконує відповідні функції держави в зазначених галузях та фінансується з державного бюджету), колегія суддів вважає, що укладення будь-яких договорів у спрощенний спосіб шляхом використання державних коштів суперечить як вимогам діючого законодавства України («Про здійснення державних закупівель) так і інтересам держави цілому, і апріорі є неможливим у даному випадку.

Що ж до твердження Позивача про те, що підтвердження надання ним послуг по актах за листопад-грудень 2017 року є виписані Відповідачем ордерів на знесення зелених насаджень, то колегія суддів зазначає наступне.

Порядок видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1045 від 1 серпня 2006 року (із наступними змінами).

Пунктом 5 даного Порядку визначено, що Ордер на видалення зелених насаджень компетентний орган видає не пізніше наступного робочого дня після подання заявником документа про сплату відновної вартості зелених насаджень, що підлягають видаленню, а отже, ордери, на які посилається Позивач, не є підтвердженням укладення угоди між сторонами по справі у спрощеній формі, а є лише тим обов’язковим документом, що підтверджує здійснення відповідної процедури щодо видалення аварійних та сухостійних дерев уже по факту проведення оплати за такі дії.

Окрім того, не заслуговують на увагу і посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі щодо того, що сума в акті не перевищує 200 000 тис., а тому укладення договору у спрощений спосіб має місце бути, відповідно до закону України «Про публічні закупівлі».

Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» дія даного Закону застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень.

Водночас, пунктом 2 статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору; у разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг без використання електронної системи закупівель, за умови, що вартість предмета закупівлі дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники обов'язково оприлюднюють звіт про укладені договори в системі електронних закупівель відповідно до статті 10 цього Закону та укладають договір в письмовій формі.

Проте доказів чинення таких дій Позивачем не надано.

Відтак, навіть зважаючи на суми, зазначені в атах виконаних робіт за листопад-грудень, сторони не позбавлені обов’язку укладати письмовий договір та оприлюднювати звіт про укладення та виконання таких договорів.

З огляду на усе вищевстановлене в даній судовій постанові, оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що вартість (нібито) наданих послуг за листопад-грудень 2017 року на суму 121169 грн 85 коп., яка заявлена Позивачем, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. З огляду на усе вищеописане, колегія суду відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Відповідача заборгованості в розмірі 121 169 грн 85 коп..

Дане вчинено Господарським судом Волинської області, а відтак суд залишає без змін оспорюване рішення в цій частині.

Водночас, зважаючи на те, що колегією суддів відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення сум основного боргу з огляду на їх безпідставність та недоведеність Позивачем, в суду відсутні підстави і для нарахування річних та інфляційних на суму вказаної заборгованості на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. Відповідно, Північно-західний апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні позову і в цій частині.

Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відтак, суд залишає без змін оспорюване судове рішення і в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Позивача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з’ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно суд залишає без задоволення апеляційну скаргу Позивача.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Позивача, у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 270, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К.П.Верес" на рішення Господарського суду Волинської області від 24 вересня 2018 року в справі № 903/430/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 24 вересня 2018 року в справі № 903/430/18 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу № 903/430/18 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Мельник О.В.