номер провадження справи 4/73/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 Справа № 908/1375/18

м. Запоріжжя Запорізької області

за позовом Приватного підприємства «Обрій», (49000, м. Дніпро, вул. Каштанова, буд. 4Б)

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія», (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 175)

про стягнення заборгованості за договором поставки № 14/07 від 14.07.2017 в розмірі 597981,51 грн., пені в розмірі 79107,09 грн., 3 % річних в розмірі 16976,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 59196,59 грн.

суддя Зінченко Н.Г.

секретар судового засідання Петриченко А.Є.

Представники сторін:

від позивача – не з’явився;

від відповідача – Мартиненко К.І., довіреність б/н від 21.08.2018;

16.07.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Обрій», м. Дніпро до Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія», м. Мелітополь Запорізької області про стягнення заборгованості за договором поставки № 14/07 від 14.07.2017 в розмірі 597981,51 грн., пені в розмірі 79107,09 грн., 3 % річних в розмірі 16976,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 59196,59 грн.

16.07.2018 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу № 908/1375/18 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.07.2018 відкрито провадження у справі № 908/1375/18, присвоєно справі номер провадження 4/73/18, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.09.2018 суд ухвалив розглядати справу № 908/1375/18 за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого судового засідання призначено на 15.10.2018.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.09.2018 у зв’язку із тим, що 15.10.2018 є вихідним днем, підготовче засідання у справі № 908/1375/18 перенесено на 16.10.2018.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.10.2018 підготовче засідання відкладалося до 05.11.2018.

У зв’язку з перебуванням судді Зінченко Н.Г. з 29.10.2018 на лікарняному судове засідання, призначене на 05.11.2018, не відбулося. Сторонам у справі направлено повідомлення про неможливість проведення судового засідання з розгляду справи та перенесення судового засідання на 26.11.2018.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.11.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/1375/18 до 12.12.2018, підготовче засідання відкладено на 26.11.2018.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.11.2018 закрито підготовче провадження у справі № 908/1375/18, призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 10.12.2018.

В судовому засіданні 10.12.2018 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

Позивач в судове засідання 10.12.2018 не з’явився, про поважність причин неявки уповноваженого представника суд завчасно не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи № 908/1375/18 представник позивача Коваленко В.Ю. (довіреність б/н від 01.02.2018), присутній в судовому засіданні 26.11.2018, повідомлявся під розписку.

За приписами ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд заслухав думку представника відповідача щодо можливості розгляду справи по суті в судовому засіданні за відсутності уповноваженого представника позивача.

Відповідач вважає за можливе розглядати справу по суті в судовому засіданні за відсутності позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вирішив за можливе розглядати справу по суті в судовому засіданні 10.12.2018 за відсутності позивача, оскільки неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві за вих. № 02/07-4 від 02.07.20118 (вх. № 1482/08-07/18 від 16.07.218). Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст., ст. 257, 512, 514, 526, 549, 551, 553, 554, 610, 611, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України та умови договору поставки № 14/07 від 14.07.2017. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 14/07 від 14.07.2017, за умовами якого позивач поставив відповідачу кукурудзу в загальній кількості 127,23 тонни на загальну суму 597981,51 грн., що підтверджується видатковими накладними № 4/17/07 від 17.07.2017, № 1/21/07 від 21.07.2017 і № 2/24/07 від 24.07.2017. На оплату товару, поставленого за вказаними видатковими накладними, відповідачу виставлені рахунки на оплату № 458 від 17.07.2017, № 469 від 21.07.2017 і № 474 від 24.07.2017 на загальну суму 597981,51 грн. Відповідач в порушення умов договору та положень чинного законодавства не виконав свої зобов’язання щодо повної оплати позивачу поставленого товару, у зв’язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 597981,51 грн. У зв’язку із порушенням відповідачем зобов’язань щодо оплати отриманого товару за договором поставки йому нараховано пеню згідно з п. 4.1 договору, а також втрати від інфляції та 3 % річних відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю та стягнути з ПрАТ «Агропромислова компанія» 597981,51 грн. основного боргу, 79107,09 грн. пені, 3 % річних в розмірі 16976,00 грн. та 59196,59 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду по справі від 23.07.2018 суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 08.08.2018.

Відзив на позовну заяву (за вих. № 196 від 07.08.2018) з доданими до нього документами від ПрАТ «Агропромислова компанія», м. Мелітополь Запорізької області надійшов на адресу суду 09.08.2018 за вх. № 08-08/14285/18 (згідно поштового штемпелю зданий на пошту 07.08.2018).

Відповідний відзив прийнятий судом до розгляду та залучений до матеріалів справи.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву за вих. № 196 від 07.08.2018. Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зазначив, що між сторонами дійсно укладений договір поставки № 14/07 від 14.07.2017, за умовами якого позивач поставив відповідачу кукурудзу на загальну суму 597981,51 грн. Проте, при подані позову позивачем не враховано, що відповідачем здійснено оплату за кукурудзу в розмірі 194303,83 грн. платіжним дорученням № 4363 від 20.06.3017 згідно рахунку № 403 від 20.06.2017. Також відповідач зазначає, що відповідно до п. 4.4 договору позивач зобов’язаний видати відповідачу за першою подією (отримання грошей або відвантаження товарів) податкову накладну, оформлену відповідно до правил, встановлених п. 201.1 Податкового кодексу України. Оформлена позивачем податкова накладна повинна бути зареєстрована позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 2 днів з дня виникнення податкових зобов’язань. Отже, як зазначає відповідач, у зв’язку із невиконанням позивачем зобов’язань щодо оформлення і надання відповідачу податкових накладних на поставлений за договором поставки № 14/07 від 14.07.2017 товар (кукурудза) знаходиться у відповідача на відповідальному зберіганні та буде оприбуткований після виконання позивачем п. 4.4 договору.

23.08.2018 за вх. № 08-08/15026/18 від відповідача надійшли пояснення по суті позовних вимог (долучені до матеріалів справи), в яких відповідач зазначає, що умовами договору поставки № 14/07 від 14.07.2017 не встановлений строк (термін) виконання грошового зобов’язання відповідачем. Тому, відповідач вважає, що строк виконання ним обов’язку по сплаті основної суми заборгованості за договором повинен визначатися відповідно до приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України. 08.02.2018 на адресу відповідача від позивача надійшла претензія вих. № 8/02/02 від 02.02.2018 з вимогою про погашення заборгованості за договором № 14/07 від 14.07.2017 в розмірі 597981,51 грн. Таким чином, відповідач вважає, що строк виконання основного зобов’язання сплинув 12.02.2018, у зв’язку із чим дата прострочення виконання основного зобов’язання за договором наступила 13.02.2018 і з цього моменту у позивача виникло право нарахування пені, 3 % річних і втрат від інфляції. Враховуючи викладене, відповідач навів свій контррозрахунок штрафних санкцій за період з 13.02.2018 по 02.07.2018 та просить суд відмовити в частині стягнення пені в розмірі 1680,77 грн., відмовити в частині стягнення 3 % річних в розмірі 10095,12 грн. і відмовити в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 42297,75 грн.

01.11.2018 на адресу суду від відповідача надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду у справі № 908/1375/18 на чотири місяці із сплатою заборгованості щомісячно рівними частинами, яку мотивовано певними особливостями здійснення відповідачем господарської діяльності як сільгоспвиробником, а також важким фінансовим становищем відповідача. Заява судом прийнята до розгляду.

06.11.2018 на адресу суду від позивача надійшли пояснення по справі за вих. № 02/11-2 від 02.11.2018 (долучені до матеріалів справи), в яких позивач зазначив, що грошові кошти в розмірі 194303,83 грн., сплачені відповідачем за отриману кукурудзу платіжним дорученням № 4363 від 20.06.2017 згідно рахунку № 403 від 20.06.2017, враховані при вирішення господарським судом Запорізької області спору у справі № 908/1303/18 за участю ПП «Обрій» та ПрАТ «Агропромислова компанія» про стягнення заборгованості за договором поставки № 03/07 від 03.07.2015. У вище вказаній справі позивачем подавалася заява про зменшення позовних вимог в частині основного боргу на суму 194303,83 грн., яка судом прийнята до розгляду, спір у справі № 908/1303/18 вирішений з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Також позивач вважає безпідставним твердження відповідача про невиконання зі сторони ПП «Обрій» обов’язку щодо реєстрації ПДВ по видатковими накладними № 4/17/07 від 17.07.2017, № 1/21/07 від 21.07.2017 і № 2/24/07 від 24.07.2017, у підтвердження чого надав суду копії відповідних податкових накладних.

15.11.2018 на адресу суду від позивача надійшли пояснення до заяви про розстрочення виконання судового рішення за вих. № 05/11-1 від 05.11.2018 (долучені до матеріалів справи), в яких позивач не заперечує проти надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду у справі № 908/1375/18 строком не більше чотирьох місяців.

Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення відповідача, суд –

ВСТАНОВИВ:

14.07.2017 ПП «Обрій», (Постачальник, позивач у справі) та ПрАТ «Агропромислова компанія», (Покупець, відповідач у справі) укладено Договір поставки № 14/07 (далі за текстом – Договір), відповідно до умов якого Постачальник передає, а Покупець приймає та оплачує товар на умовах цього Договору. (п. 1.1)

Умови поставки сторонами визначено в розділі 2 Договору, а саме: найменування товару – кукурудза; умови поставки – транспортом Постачальника; кількість товару – 174,01 тонни; ціна товару – 3916,67 грн. за 1 тонну без ПДВ, ПДВ 783,33 грн.; сума товару – загальна вартість товару 817847,69 грн. з ПДВ. (п., п. 2.1. – 2.5)

Відповідно до п. 2.6 Договору строком поставки вважається дата в товарній накладній.

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що він ступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань.

Матеріали справи свідчать, що позивач належним чином виконав свої зобов’язання за Договором, а саме: здійснив поставку відповідачу обумовленого Договором товару – кукурудзи в загальній кількості 127,23 тонни на загальну суму 597981,51 грн.

Факт поставки зазначеного товару підтверджується видатковими накладними № 4/17/07 від 17.07.2017 на суму 203228,17 грн. з ПДВ, № 1/21/07 від 21.07.2017 на суму 204732,18 грн. з ПДВ і № 2/24/07 від 24.07.2017 на суму 190021,16 грн. з ПДВ, які підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідач претензій щодо поставленого товару позивачу не пред’являв.

Доказів щодо не поставки або неповної поставки Постачальником товару згідно Договору поставки № 14/07 від 14.07.2017 відповідач суду не подав.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов Договору поставки № 14/07 від 14.07.20118 є доведеним.

Загальна сума поставки за Договором склала 597981,51 грн.

На оплату кожної окремої партії товару позивачем відповідачу виставлялися рахунки на оплату – № 458 від 17.07.2017 на суму 203228,17 грн.; № 469 від 21.07.2017 на суму 204732,18 грн. і № 474 від 24.07.2017 на суму 190021,16 грн.

Відповідно до п. 2.7 Договору сторонами погоджені умови і форма оплати – сума за товар перераховується на розрахунковий рахунок Постачальника у вигляді передоплати, можлива оплата суми частинами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав умови Договору в частині оплати вартості поставленого товару, не сплатив кошти за товар, що призвело до невиконання грошового зобов'язання і виникнення боргу за поставлений товар в сумі 597981,51 грн.

З метою досудового врегулювання спору 06.02.2018 позивачем на адресу відповідача направлено претензію направлено претензію № 8/02/02 від 02.02.2018 з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар за Договором поставки № 14/07 від 14.07.2017 в сумі 597981,51 грн.

Зазначена претензія 08.02.2018 відповідачем отримана (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення), але залишена без відповіді і задоволення.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. (ч. 2 ст. 692 ЦК України)

Зі змісту п. 2.7 Договору, яким визначено умови і форму оплати за цим Договором, вбачається, що сторонами чітко не визначений строк оплати отриманого товару.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача з моменту приймання товару, поставленого за видатковими накладними № 4/17/07 від 17.07.2017, № 1/21/07 від 21.07.2017 і № 2/24/07 від 24.07.2017, виникло зобов’язання його оплатити.

При цьому підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставами виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Як зазначено в поясненнях ПрАТ «Агропромислова компанія» по суті позовних вимог, відповідач вважає, що строк оплати товару, отриманого за видатковими накладними № 4/17/07 від 17.07.2017, № 1/21/07 від 21.07.2017 і № 2/24/07 від 24.07.2017, слід визначати за правилами ч. 2 ст. 530 ЦК України з моменту пред’явлення позивачем претензії № 8/02/02 від 02.02.2018. Таким чином, на думку відповідача, останнім днем строку виконання зобов’язання з оплати товару, отриманого за вищевказаними видатковими накладними є 12.02.2018. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що в Договорі поставки № 14/07 від 14.07.2017 сторонами не встановлений строк (термін) виконання ним грошового зобов’язання.

Наведені доводи відповідача судом відхиляються як безпідставні виходячи з того, що строк виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений спеціальною нормою права – ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Зважаючи на те, що між сторонами мають місце правовідносини, що склалися на підставі договору поставки, за яким сторони не визначали чіткий строк здійснення відповідачем оплати за отриманий товар (п. 2.7 Договору лише передбачено форму оплати у вигляді передоплати та можливість оплати частинами), то в такому випадку слід керуватися вищевказаною нормою Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 692 ЦК України), оскільки, як вже зазначалося судом раніше, до договору поставки застосовуються положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Таким чином, за товар, отриманий за видатковою накладною № 4/17/07 від 17.07.2017 відповідач повинен був розрахуватися 17.07.2017, за видатковою накладною № 1/21/07 від 21.07.2017 – 21.07.2017 і за видатковою накладною № 2/24/07 від 24.07.2017 – 24.07.2017.

Матеріалами справи доведено, що відповідач в порушення вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України за видатковими накладними № 4/17/07 від 17.07.2017, № 1/21/07 від 21.07.2017 і № 2/24/07 від 24.07.2017 у встановлені строки не розрахувався, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 597981,51 грн.

Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач факт існування основної заборгованості за поставлений товар за Договором поставки № 14/07 від 14.07.2017 не заперечив, доказів погашення заборгованості в повному обсязі суду не надав.

З урахуванням викладеного, оскільки основна заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 597981,51 грн. за поставлений позивачем товар станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 597981,51 грн. основного боргу підлягає задоволенню судом.

Твердження відповідача стосовно того, що при подані позову позивачем не враховано оплату в розмірі 194303,83 грн., що здійснена платіжним дорученням № 4363 від 20.06.3017 згідно рахунку № 403 від 20.06.2017, суд вважає необґрунтованим, оскільки рішенням господарського суду Запорізької області від 22.10.2018 у справі № 908/1303/18 за участю ПП «Обрій» та ПрАТ «Агропромислова компанія» про стягнення заборгованості за договором поставки № 03/07 від 03.07.2015, яке у встановленому порядку набрало законної сили, встановлено, що зазначені грошові кошти в сумі 194303,83 грн. враховані в погашення заборгованості за договором поставки № 03/07 від 03.07.2015.

Доводи відповідача стосовно невиконання позивачем п. 4.4 Договору в частині оформлення і надання відповідачу податкових накладних на поставлений за договором поставки № 14/07 від 14.07.2017 товар судом відхиляються як безпідставні, оскільки це не звільняє відповідача від його обов’язку повного і своєчасного розрахунку за отриманий товар.

В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує пунктом 4.1 Договору, яким сторони визначили, що за прострочення оплати, неповну передачу товару сторони сплачують пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла в період, за яки нараховується пеня, від вартості недопоставленого/неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до розрахунку позивача сума пені за несплату відповідачем товару, поставленого за видатковою накладною № 4/17/07 від 17.07.2017, становить 26753,75 грн., яка розрахована за період з 18.07.2017 по 17.01.2018; сума пені за несплату товару, поставленого за видатковою накладною № 1/21/07 від 21.07.2017, становить 27041,48 грн., яка розрахована за період з 22.07.2017 по 21.01.2018; сума пені за несплату товару, поставленого за видатковою накладною № 2/24/07 від 24.07.2017, становить 25311,86 грн., яка розрахована за період з 25.07.2017 по 24.01.2018.

Загалом за неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язання за Договором поставки № 14/07 від 14.07.2017 позивачем пред’явлена до стягнення пеня в розмірі 79107,09 грн.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, суд прийшов до висновку, що даний розрахунок не порушує норми законодавства, проте арифметично виконаний невірно, зокрема, при виконанні розрахунку пені за несплату відповідачем товару, поставленого за видатковими накладними № 4/17/07 від 17.07.2017 і № 1/21/07 від 21.07.2017, позивачем допущені арифметичні помилки.

Отже, за несплату товару, поставленого за видатковою накладною № 4/17/07 від 17.07.2017, стягненню з відповідача підлягає 26915,20 грн. пені, а за несплату товару, поставленого за видатковою накладною № 1/21/07 від 21.07.2017, – 27041,48 грн. пені.

У відповідності до приписів ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача пені заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі – 79107,09 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання з оплати товару, поставленого за Договором поставки № 14/07 від 14.07.2017, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Так, позивачем заявлена вимога про стягнення 16976,00 грн. 3 % річних, які розраховані наступним чином: за несплату відповідачем товару, поставленого за видатковою накладною № 4/17/07 від 17.07.2017, сума 3 % річних становить 5830,00 грн., яка розрахована за період з 18.07.2017 по 02.07.2018; сума 3 % річних за несплату товару, поставленого за видатковою накладною № 1/21/07 від 21.07.2017, становить 5805,00грн., яка розрахована за період з 22.07.2017 по 02.07.2018; сума 3 % річних за несплату товару, поставленого за видатковою накладною № 2/24/07 від 24.07.2017, становить 5341,00 грн., яка розрахована за період з 25.07.2017 по 02.07.2018.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний вірно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 16976,00 грн. судом задовольняється.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Позивачем заявлена вимога про стягнення 59196,59 грн. інфляційних втрат, які розраховані наступним чином: за несплату відповідачем товару, поставленого за видатковою накладною № 4/17/07 від 17.07.2017, сума інфляційних втрат становить 20188,37 грн., яка розрахована за період з 18.07.2017 по 02.07.2018; сума інфляційних втрат за несплату товару, поставленого за видатковою накладною № 1/21/07 від 21.07.2017, становить 20267,26 грн., яка розрахована за період з 22.07.2017 по 02.07.2018; сума інфляційних втрат за несплату товару, поставленого за видатковою накладною № 2/24/07 від 24.07.2017, становить 18810,96 грн., яка розрахована за період з 25.07.2017 по 02.07.2018.

Індекс інфляції – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Судом було перевірено розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок виконаний не вірно. Як вбачається з розрахунку позивача, в порушення вищезазначених рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції, розрахунок починається з включенням індексу інфляції за липень 2017, тоді як необхідно починати с серпня 2017 (строк оплати за кожною окремою партією поставленого товару починається після 15 числа липня місяця 2017). Крім того, кінцевою датою періоду, за який розраховуються інфляційні втрати, позивачем визначено 02.07.2018, а при відповідному розрахунку індекс інфляції за червень 2018 не включено.

Отже, за несплату товару, поставленого за видатковою накладною № 4/17/07 від 17.07.2017, стягненню з відповідача підлягає 19672,57 грн. інфляційних втрат, за несплату товару, поставленого за видатковою накладною № 1/21/07 від 21.07.2017, – 19818,16 грн. інфляційних втрат, а за видатковою накладною № 2/24/07 від 24.07.2017, стягненню з відповідача підлягає 18394,13 грн. інфляційних втрат, а всього – 57884,86 грн. інфляційних втрат.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню частково в розмірі 57884,86 грн. В іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат в задоволені позову відмовляється.

Заперечення відповідача стосовно того, що позивачем невірно виконані розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних втрат в тій частині, що нарахування повинно здійснюватися з 13.02.2018, суд вважає хибними з підстав, які вже раніше наведені судом в цьому рішенні.

За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач належними доказами доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 597981,51грн. основного боргу за поставлений товар, 79107,09грн. пені, 57884,86 грн. інфляційних втрат та 16796,00 грн. 3 % річних. В іншій частині позовних вимог в задоволені позову відмовляється.

Також відповідачем подано заяву про розстрочення виконання рішення по справі № 908/1375/18 на 4 місяці.

Розглянувши вказану заяву, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Умовою для надання розстрочки виконання рішення суду є встановлення судом факту наявності виняткових обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен врахувати викладені відповідачем обставини, матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Необхідність надання розстрочки виконання судового рішення, відповідач обґрунтовує наступними обставинами.

Відповідач є підприємством сільгоспвиробником, яке займається господарською діяльністю з розведенням свиней та птиці, що має певні особливості. Зокрема, відповідач постійно несе витрати, пов’язані з придбанням кормів для тварин, здійснення ветеринарного і санітарного догляду за тваринами, а також інші витрати на їх утримання. Також відповідачу доводиться постійно нести витрати на ветеринарно-епідеміологічні, фіто-санітарні заходи, пов’язані із спалахами різних вірусів на території України, що спричиняє великі збитки у тваринництві. Крім того, економічна та загальнополітична ситуація в державі призвела до значного погіршення фінансового стану відповідача, суттєвого зростання дебіторської та кредиторської заборгованості підприємства. Проте, з 2017 року значно виросла ціна на м'ясо свинини та птиці при незмінному стані вартості кормів, тобто наявна тенденція коли доходи відповідача почали перевищувати витрати, пов’язані із вирощуванням тварин, що дає позитивні сподівання на покращення фінансово-господарського стану відповідача.

Позивач щодо розстрочення виконання рішення суду не заперечив та погодився з розстроченням строком на 4 місяці.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає за можливе скористатися наданим ч. 6 ст. 238 ГПК України правом та задовольнити заяву відповідача, надати розстрочку виконання рішення в частині стягнення основної суми заборгованості, пені, 3% річних та суми інфляційних втрат строком на 4 місяці починаючи з січня 2019 року по квітень 2019 року включно із щомісячною сплатою коштів в розмірі 187987,37 грн., а в останньому місяці – 187987,35 грн., враховуючи, що розстрочка виконання рішення не порушить баланс інтересів сторін.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236 – 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «Обрій», м. Дніпропетровськ до Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» м. Мелітополь Запорізької області про стягнення заборгованості за договором поставки № 14/07 від 14.07.2017 задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія», (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 175, ) на користь Приватного підприємства «Обрій», (49000, м. Дніпро, вул. Каштанова, буд. 4Б, ) 597981 (п’ятсот дев’яносто сім тисяч дев’ятсот вісімдесят одну) грн. 51 коп. основного боргу, 79107 (сімдесят дев’ять тисяч сто сім) грн. 09 коп. пені, 16976 (шістнадцять тисяч дев’ятсот сімдесят шість) грн. 00 коп. 3 % річних, 57884 (п’ятдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 86 коп. інфляційних втрат та 11279 (одинадцять тисяч двісті сімдесят дев’ять) грн. 25 коп. судового збору. Видати наказ.

3. Розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 597981,51 грн., пені в розмірі 79107,09 грн., 3 % річних в розмірі 16796,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 57884,86 грн. строком на 4 (чотири) місяці починаючи з січня 2019 року по квітень 2019 року включно із щомісячною сплатою коштів в розмірі 187987 (сто вісімдесят сім тисяч дев’ятсот вісімдесят сім) грн. 37 коп., а в останньому місяці – 187987 (сто вісімдесят сім тисяч дев’ятсот вісімдесят сім) грн. 35 коп.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України “20” грудня 2018.

Суддя                               Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.