ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 рокуСправа № 912/2766/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу № 912/2766/18

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Трейднафттранс", 08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, будинок 1-Б

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд", 27656, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Степове, вул. Кільцева, 5

про стягнення 135 934,58 грн

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_3, довіреність від 26.01.2018р.;

від відповідача - участі не брали;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Трейднафттранс" до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд" про стягнення заборгованості за ОСОБА_4 №Т-25-1/06/2018 від 25.06.2018 у сумі 130 179,96 грн, пені у сумі 4 920,05 грн та 3% річних у сумі 834,57 грн, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем ОСОБА_4 поставки нафтопродуктів оптовими партіями №Т-25-1/06/2018 від 25.06.2018, в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою від 23.10.2018 господарський суд залишив позовну заяву ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Трейднафттранс" без руху в порядку статті 174 Господарського процесуального кодексу України та встановив десятиденний строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду.

02.11.2018 від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Трейднафттранс" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачем надано докази сплати судового збору.

Отже, з огляду на викладене, позивачем були усунені недоліки, які призвели до залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою від 23.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №912/2766/18 за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд призначено на 29.11.2018 на 10:00 год., встановлено відповідачу та позивачу строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвалою від 29.11.2018 судовий розгляд справи №912/2766/18 відкладено до 18.12.2018 до 16:00 гд., зобов'язано позивача надати до господарського суду: належним чином засвідчену копію рахунку на оплату продукції №677 від 25.06.2018; належним чином засвідчену копію рахунку на оплату продукції №1040 від 20.07.2018; письмові пояснення на підтвердження переходу права власності на товар до покупця з урахуванням пункту 5.6. ОСОБА_4 №Т-25-1/06/2018 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 25.06.2018 з наданням відповідних доказів ( документи на підтвердження видачі товару зі зберігання, акти звірки взаємних розрахунків, видаткові та податкові накладні на отриманий товар, тощо).

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні 18.12.2018 не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про місце, дату та час засідання суду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, наявними в матеріалах справи.

Стаття 202 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати всі витребувані та додаткові документи, в т. ч. заперечення проти позову, які мають значення для розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріали справи містять достатньо документів для його вирішення по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача, відносно якого судом вжито достатніх заходів про сповіщення щодо судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2018 між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Трейднафттранс" (надалі - Постачальник) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд" надалі - Покупець) укладено Договір №Т-25-1/06/2018 поставки нафтопродуктів оптовими партіями (а.с. 10-15), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов'язується постачати Покупцю нафтопродукти партіями (Товар), а Покупець зобов'язується прийняти товар від Постачальника та оплатити його вартість на умовах даного ОСОБА_4.

Згідно пункту 1.3. ОСОБА_4 асортимент та кількість товару (об'єм товарної партії) погоджуються сторонами у видаткових накладних та рахунках-фактурах на товар.

Товар згідно даного ОСОБА_4 постачається Постачальником Покупцю партіями. Під партією товару розуміється кількість та асортимент товару, визначений в окремій видатковій накладній та рахунку-фактурі на товар (пункт 1.4. ОСОБА_4).

Відповідно до пункту 1.5. ОСОБА_4 розрахунки за відпущений за даним ОСОБА_4 товар, здійснюються виключно у безготівковій формі, із застосуванням, зокрема, талонів (п.п.1.5.1. ОСОБА_4) - спеціальний документ, що має встановлену Постачальником форму, зміст, ступінь захисту, серійний/порядковий номери, тощо, який містить інформацію про найменування, марку та кількість товару. Талон видається Постачальником на умовах та за ціною згідно цього договору. Талони за цим ОСОБА_4 не є спеціальним платіжним засобом (платіжною карткою) у розумінні Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" і призначені виключно для підтвердження повноважень представників Покупця на отримання товару за цим ОСОБА_4, та є власністю Постачальника.

Пунктом 2.1. ОСОБА_4 передбачено, що ціна за одиницю виміру кількості товару встановлюється за погодженням сторін у видаткових накладних та рахунках-фактурах на товар. Ціна включає податки, збори та інші обов'язкові платежі до бюджетів, передбачені чинним законодавством України. До ціни товару входить також вартість зберігання товару Постачальником на умовах, передбачених даним ОСОБА_4 та протягом строку дії талонів та карток на пальне.

Загальна сума ОСОБА_4 становить суму вартості товару, поставленого протягом терміну дії даного ОСОБА_4 (пункт 2.2. ОСОБА_4).

Відповідно до пункту 3.1. розрахунки між сторонами здійснюються в Українській національній валюті - гривнях. Вид розрахунків - безготівковий, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Розрахунки за товар Покупець здійснює на умовах 100% попередньої оплати вартості товару на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури. Моментом виконання зобов'язань Покупця по оплаті товару вважається момент поступлення грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (пункт 3.2. ОСОБА_4).

Право власності на товар переходить до Покупця в момент безпосереднього отримання товару за пред'явленими талонами (п. п. 3.5.6. ОСОБА_4).

Даний Договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 25.06.2019, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання сторонами (пункт 10.9. ОСОБА_4).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

На виконання умов договору, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Трейднафттранс" виставлено відповідачу рахунки на оплату: №677 від 25.06.2018 на суму 100 018,80 грн та №1040 від 20.07.2018 на суму 30 161,16 грн.

Позивач, відповідно до видаткових накладних №1015 від 25.06.2018 на суму 100 018,80 грн та №1657 від 20.07.2018 на суму 30 161,16 передав у власність відповідача талони та картки на бальне (бензин автомобільної марки А-95), всього на загальну суму 130 179,96 грн.

Як вбачається з листа ТОВ "Олеум-трейд" вих 14-1/12/2018 від 14.12.2018 талони на пальне (бензин автомобільної марки А-95, видаткові накладні №1015 від 25.06.2018 та №1657 від 20.07.2018) погашені, пальне отримано кінцевим споживачем, що підтверджує виконання позивачем ОСОБА_4 №Т-25-1/06/2018 від 25.06.2018.

Відповідач не виконав належним чином власні зобов'язання щодо здійснення оплати за отриманий товар, передбачені п.3.2. ОСОБА_4 та не сплатив позивачу борг за отриманий товар у розмірі 130 179,96 грн.

За твердженням позивача, сторони не досягли згоди шляхом переговорів. Відповідач усіляко намагається уникнути виконання власних зобов'язань.

Таким чином, заборгованість відповідача за отримані нафтопродукти на момент подання позову у справі складає 130 179,96 грн, відтак зобов'язання відповідача з оплати повної вартості поставлених йому позивачем нафтопродуктів згідно ОСОБА_4 є невиконаним, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Розглядаючи позовні вимоги, господарський суд враховує положення статті 67 Господарського кодексу України, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частина 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачає, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 3.2. ОСОБА_4 розрахунки за товар Покупець здійснює на умовах 100% попередньої оплати вартості товару на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури.

Відповідно до статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару та водночас виконання постачальником обов'язку з поставки товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, здійснивши поставку товару, що підтверджується матеріалами справи, а саме видатковими накладними №1015 від 25.06.2018 та №1657 від 20.07.2018.

Відповідачем докази погашення заборгованості за отриманий товар господарському суду не надані, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Оскільки, сторонами не надано до матеріалів справи доказів оплати відповідачем поставленого товару в сумі 130 179,96 грн, господарський суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 130 179,96 грн боргу, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 4920,05 грн за період заборгованості з 20.07.2018 по 05.10.2018.

Як передбачено статтею 61 Цивільного кодексу України, одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов'язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов'язань, визначається відповідним суб'єктом господарювання - господарською організацією.

Таким чином, чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управленої та зобов'язаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується і конкретний її розмір.

Згідно п. 7.1. ОСОБА_4, у випадку порушення умов ОСОБА_4 винна в порушенні умов сторона несе відповідальність, визначену цим ОСОБА_4 та (або) чинним законодавством України.

Відповідно до п. 7.2. порушенням ОСОБА_4 є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього ОСОБА_4.

Зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що ним нарахована пеня за прострочку виконання відповідачем грошового зобов'язання за ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 231 Господарського кодексу України, тобто застосовано неустойку.

Проте, як вбачається із ОСОБА_4 сторони не визначили такої штрафної санкції як пеня за неналежне виконання умов ОСОБА_4 та не встановили конкретного розміру (відсотку) пені, яка в силу ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 231 Господарському кодексу України підлягає обчисленню саме у відсотках.

Отже, безпосередньо Договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, не містить розміру пені, а містить лише відсилання на чинне законодавство.

За приписом же ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Окрім цього, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Між тим, ст. 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування стягнення пені, не є такою нормою законодавства, яка встановлює обов'язок та умови сплати пені, тобто є підставою для стягнення неустойки в силу закону, а відтак не може бути застосована у даному випадку.

При цьому, слід, зазначити, що умовами ОСОБА_4 взагалі не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов'язання, а ст. 231 Господарського кодексу України, також не встановлює конкретного розміру (відсотку) пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, суд вважає вимогу позивача про стягнення пені необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 834,57 грн за період нарахування з 20.07.2017 по 05.10.2018.2018.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрати матеріального характеру.

Перевіривши розрахунок позивач 3 % річних, господарський суд встановив, що позивачем невірно визначено період заборгованості. Так, правильним є розрахунок з 20.07.2018 по 05.10.2018 на суму заборгованості 100 018,80 грн (видаткова накладна №1015 від 25.06.2018) 3% річних складає 641,22 грн та з 21.07.2018 по 05.10.2018 на суму заборгованості 30 161,16 грн (видаткова накладна №1657 від 20.07.2018) 3% річних складає 190,88 грн.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 832,10 грн 3% річних. В іншій частині стягнення 3% річних господарський суд відмовляє.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Трейднафттранс" до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Спецтрансбуд" підлягають частковому задоволенню на суму 131 012,06 грн з яких: 130 179,96 грн сума основного боргу, 832,10 грн - 3% річних. У задоволені позовних вимог в іншій частині господарський суд відмовляє.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки, спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНСБУД" (27656, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Степове, вул. Кільцева, 5, ідентифікаційний код 32892736) на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДНАФТТРАНС" (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, будинок 1-Б, ідентифікаційний код 38807824) заборгованість у розмірі 131 012,06 грн з яких: 130 179,96 грн сума основного боргу, 832,10 грн - 3% річних , а також 1762,00 судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення вручити або направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДНАФТТРАНС" (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, будинок 1-Б та 04053, АДРЕСА_1), ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНСБУД" (27656, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Степове, вул. Кільцева, 5).

Повне рішення складено 22.12.2018.

Суддя Т. В. Макаренко

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості забезпечення учасникам справи права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.