ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуСправа № 912/3154/14
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., за участю секретаря судового засідання Скопець В.В. розглянув у cудовому засіданні справу № 912/3154/14

за позовом: публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт"

про стягнення 693 679,31 грн.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 592 від 29.12.2017;

від відповідача - участі не брали.

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" заборгованості за договором складського зберігання зерна № 98 від 08.11.2013 в сумі 294336,54 грн, 6 861,77 грн 3% річних, 21 461,76 грн пені, 36 949,33 грн інфляційних втрат, 20 603,55 грн штрафу, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором складського зберігання зерна № 98 від 08.11.2013 не оплатив вартість наданих позивачем, як зерновим складом, послуг з приймання, зберігання, відвантаження зерна та додаткових послуг, які були надані позивачем за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з листопада 2013 року по жовтень 2016 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яку він відповідно до ч. 1 ст. 957, ст.ст. 526, 527, 946 Цивільного кодексу України та умов договору зобов'язаний погасити, а також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України зобов'язаний сплатити інфляційні втрати та три відсотки річних за невиконання грошового зобов'язання та відповідно до ч. 1 ст. 216, частини 2 ст. 217, ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України та умов договору має нести відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій (пені та штрафу).

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 31.03.2017, залишеного без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.07.2017, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2018 рішення Господарського суду Кіровоградської області від 31.03.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.07.2018 у справі скасовано; дану справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Кіровоградської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2018 дану справу призначено судді Вавренюк Л.С.

Ухвалою від 15.08.2018 господарський суд у складі судді Вавренюк Л.С. прийняв справу № 912/3154/14 до свого провадження; постановив справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 28.08.2018.

28.08.2018 представником позивача подано до суду письмову позицію з урахуванням постанови Верховного Суду від 06.07.2018, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 308 981,07 грн. заборгованості за договором № 98 від 08.11.2013, 26 512,87 грн. 3% річних, 53 403,33 грн. пеня, 284 178,49 грн. інфляційних втрат, 20 603,55 грн. 3% штрафу, всього 693 679,31 грн., з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору, з огляду на наступне:

- відповідач підписуючи акти надання послуг, не заперечував належного виконання позивачем своїх обов"язків по Договору № 98 та погодився з вартістю послуг, наданих позивачем; проте відповідач не оплатив надані послуги;

- у зв"язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 98, а саме відсутністю розрахунку за надані послуги у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на дату подання позовної заяви на суму 294 336,54 грн.;

- посилаючись на Закон України "Про зерно та ринок зерна в Україні", Інструкцію № 9-7-88 по зберіганню зерна, маслонасіння, борошна і крупи, затвердженої наказом Міністерства хлібопродуктів СРСР від 24.06.1988 та умови договору складського зберігання зерна № 98 від 08.11.2013 вважає, що здійснення зерновим складом дій зокрема з очищення та сушіння зерна, переданого на зберігання є необхідними заходами, які зерновий склад зобов"язаний вчинити з метою забезпечення належного зберігання зерна поклажодавця та підтримання його якісних показників, і такі дії є складовою комплексу заходів, що визначають суть зберігання зерна в розумінні пункту 10 статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні". Тому, стверджує позивач, відповідач зобов"язаний оплатити позивачу надані послуги з приймання, очищення, сушіння та відвантаження зерна кукурудзи;

- позивач вважає, що закінчення строку зберігання не позбавляє зберігача обов"язку зберігати річ надалі, оскільки зі статтею 949 ЦК України, зберігач зобов"язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання та у стані, якому вона була прийнята а зберігання, при цьому цей обов"язок не припиняється із закінченням строку зберігання.

Ухвалою від 28.08.2018 господарський суд задовольнив клопотання відповідача від 28.08.2018 про перенесення слухання справи; за ініціативою суду продовжив відповідачу визначений судом строк до 25.09.2018 для подання письмового відзиву на позов з дотриманням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в частині додання до відзиву доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу; за ініціативою суду продовжив строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів; підготовче засідання відклав на 19.10.2018.

Ухвалою від 19.10.2018 господарський суд закрив підготовче провадження у справі та призначив до судового розгляду по суті на 12.11.2018.

12.11.2018 від відповідача надійшли до суду письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 06.07.2018, за змістом якої відповідач не погоджується з висунутими позивачем вимогами та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав:

- відповідач не має обов"язку оплачувати додаткові послуги, що замовлялися новим власником зерна, а саме ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України";

- обов"язок по оплаті додаткових послуг, які надаються Зерновим складом, виникає лише у разі замовлення таких послуг Поклажодавцем. В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, Поклажодавцем не було здійснено жодного замовлення додаткових послуг, всі дії вчинені зерновим складом за власним бажанням та за власний рахунок;

- надання будь-яких послуг, які не замовлялися Поклажодавцем та оплачуються додатково, може здійснюватися тільки при погодженні з Поклажодавцем, інакше такі дії не можуть створювати будь-яких юридичних або ж фінансових наслідків для Поклажодавця;

- позивач позбавив відповідача права відмовитись від наданих послуг, оскільки повідомив його вже постфактум, виставивши рахунок. Такі дії позивача порушують істотні умови договору;

- відповідач вважає, що позивачем були порушені умови договору, що регулюють надання додаткових послуг, а саме надано додаткові послуги без письмового або ж будь-якого замовлення Поклажодавця, а тому такі дії позивача не може створювати для відповідача будь-яких наслідків юридичного чи фінансового характеру.

В судовому засіданні 12.11.2018 та 03.12.2018 оголошувались перерви, зокрема 12.11.2018 до 03.12.2018, 03.12.2018 до 11.12.2018, про що постановлено протокольні ухвали.

10.12.2018 представником відповідача подано до суду письмові пояснення відносно не подання відзиву на позовну заяву в строки зазначені судом, а саме до 25.09.2018, мотивоване відсутністю адвоката, оскільки договірні відносини з попереднім адвокатом відповідача, були розірвані з незалежних від відповідача обставин; договір про надання правничої допомоги з адвокатом ОСОБА_2 було підписано 18.10.2018, як це вбачається з договору № 18/10-01 від 18.10.2018 про надання правничої допомоги. Поряд з цим, зазначає, що для підписання відзиву на позовну заяву, новому адвокату знадобився час для ознайомлення з матеріалами справи та побудови правової позиції відповідача по справі, тому просить суд вважати обставини не вчасного подання відзиву поважними та долучити до справи.

У судовому засіданні 11.12.2018 представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, заявою від 11.12.2018 на вимогу суду долучено до матеріалів справи документи, що мають значення для справи.

Відповідач участь в судовому засіданні не брав, 10.12.2018 подав до суду клопотання про перенесення судового засідання, мотивоване тим, що 11.12.2018 адвокат відповідача залучений в невідкладні слідчі дії, яка призначена на 09:30 год та відбудеться в м. Дніпрі, у зв"язку з чим не зможе явитися в судове засідання.

Протокольною ухвалою від 11.12.2018 згідно ч. 4 ст. 233 Гоподарського процесуального кодексу України судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про перенесення судового засідання, з огляду на закінчення визначеного процесуальним законом строку для вирішення справи по суті.

Розглянувши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

18.04.2013 між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" (постачальник) було укладено договір поставки зерна майбутнього врожаю № К019КІR-F (далі - договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити відповідачу 750,000 тонн зерна кукурудзи 3 класу в термін до 01.11.2013, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його. До зазначеного договору поставки зерна між сторонами було підписано ряд додаткових угод. Зокрема, додатковою угодою від 01.11.2013 сторонами змінено термін поставки - до 29.11.2013 (а.с.7-32 том 3).

08.11.2013 між позивачем у справі - Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - ПАТ "ДПЗКУ" або зерновий склад) та відповідачем у справі - Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" (далі - ТОВ "Український Агропродукт" або поклажодавець) укладено договір складського зберігання зерна № 98 (далі - договір складського зберігання зерна, Договір або спірний договір), відповідно до пункту 1.1. якого поклажодавець зобов'язався передати, а зерновий склад зобов'язався прийняти на зберігання зернові, зернобобові, круп'яні, олійні культури врожаю 2013 року (далі - зерно), надавати додаткові послуги, відповідно до додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 1.4. договору складського зберігання зерна, орієнтовний обсяг (кількість) зерна, що планується до передачі на зберігання, складає 1000 тонн кукурудзи, яка має відповідати наступним показникам якості для розрахунку залікової ваги, а саме: ДСТУ 4525:2006, вологість - 14%, смітна домішка - 2,0%, зернова домішка до 10%.

Згідно з пунктом 1.5. Договору фактичні обсяги зерна, що передається на зберігання зерновому складу можуть бути визначені лише при безпосередній передачі його на зберігання при оформленні складського документа.

Відповідно до пунктів 4.1.1., 4.3.2. Договору зерновий склад зобов'язаний прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі та здійснити відпуск поклажодавцю згідно умов даного договору, а поклажодавець зобов'язаний своєчасно розрахуватися за надані послуги з приймання, зберігання, відвантаження, а також додаткові послуги згідно з додатком 1 до цього договору.

В пунктах 5.4. - 5.9. Договору сторонами обумовлено, що зерновий склад зобов'язаний щомісяця до 3 (третього) числа наступного за звітним місяця надавати поклажодавцю акт наданих послуг та виставити рахунок для оплати послуг, що надані зерновим складом; плата за сушіння, очищення зерна проводиться згідно з актами надання послуг, що складені на підставі актів на сушіння, очищення, а за відвантаження та переоформлення - за фактичну кількість відвантаженого та переоформленого зерна; оплата послуг, що надана зерновим складом із зберігання, відвантаження та переоформлення зерна, а також додаткових послуг, повинні бути оплачені поклажодавцем протягом 3-х робочих днів з дня одержання виставленого зерновим складом рахунку; поклажодавець у триденний термін з дня отримання акту наданих послуг, підписаного із сторони зернового складу, в разі згоди з наданими послугами, зобов'язаний підписати його та повернути зерновому складу 1 (один) примірник; у разі незгоди підписувати акт наданих послуг поклажодавець у триденний термін з дня отримання акту надсилає зерновому складу свої обґрунтовані заперечення; у разі не підписання поклажодавцем наданих послуг у 3-й термін з дня його отримання та ненадання обґрунтованих заперечень, акт наданих послуг вважається підписаним.

Крім того, сторонами в Договорі були погодженні й інші умови.

Згідно пункту 12.1. цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.05.2014, а в частині розрахунків - до повного виконання умов цього договору.

Додатком 1 до Договору сторони погодили перелік та вартість послуг зернового складу.

Договір і додаток №1 до нього підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Обставини дійсності договору складського зберігання зерна № 98 від 08.11.2013 були встановлені господарськими судами в іншій справі № 912/3856/14, за результатами розгляду якої рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 14.06.2016, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.09.2016, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" (відповідач у даній справі) про визнання недійсним договору складського зберігання зерна № 98 від 08.11.2013 відмовлено повністю (а.с.179-184 том 1).

При цьому, господарські суди у справі № 912/3856/14 дійшли висновку, що спірний договір та додаток № 1 до нього підписані від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" неуповноваженою особою, однак, вчинені товариством після укладення договору дії свідчать про схвалення ним зазначеного правочину, що унеможливлює визнання його недійсним.

Господарськими судами у справі № 912/3856/14 також було встановлено, що на виконання договору поставки зерна майбутнього врожаю № К019КІR-F від 18.04.2013 в період з 08.11.2013 по 28.11.2013 на підставі товарно-транспортних накладних Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" було поставлено та здане на відповідальне зберігання по договору складського зберігання зерна №98 від 08.11.2013 на Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1 зерно кукурудзи фізичною вагою 895,720 тонн, що підтверджується складськими квитанціями на зерно. В подальшому зерно кукурудзи в кількості 750,000 тонн на підставі видаткових накладних №25 від 15.11.2013, №№ 29, 30 від 29.11.2013 було передано Публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" за договором поставки, у зв'язку з чим між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт", Кіровоградським комбінатом хлібопродуктів №1 та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" були підписані трьохсторонні акти приймання-передачі від 15.11.2013, від 29.11.2013 та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" здійснено переоформлення поставленого зерна кукурудзи. Зазначені акти приймання-передачі свідчать про те, що зерно кукурудзи переоформлялось на Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" через зерновий склад, у якого воно знаходилось на зберіганні.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене господарський суд визнає доведеними обставини щодо передачі відповідачем на відповідальне зберігання позивачу зерна кукурудзи фізичною вагою 895,720 тонн по договору складського зберігання зерна №98 від 08.11.2013, частина з якого в кількості 750,000 тонн була в подальшому, а саме: 15.11.2013 та 29.11.2013 переоформлена відповідно до умов договору поставки на позивача, у зв'язку з чим 15.11.2013 та 29.11.2013 позивачем, як зерновим складом, прийнято від себе ж на зберігання 750,000 тонн зерна кукурудзи, що підтверджується складськими квитанціями на зерно № 531 від 15.11.2013 (серія АФ № 324833) про прийняття на зберігання 277 530 тон зерна, № 623 (серія АФ № 324925) від 29.11.2013 про прийняття на зберігання 440 810 тон зерна та № 624 (серія АФ № 324926) від 29.11.2013 про прийняття на зберігання 31 660 тон зерна (а.с.52, 53, 70 том 1).

Решта зерна кукурудзи, що належить відповідачу залишилась на зберіганні на зерновому складі в кількості 22 760 кг, що підтверджується відповідною заявою позивача у справі (а.с. 32 том 3).

Господарським судом встановлено. що на виконання умов договору складського зберігання зерна позивачем були складені наступні акти здачі-приймання робіт (надання послуг), які містять підпис представника відповідача та відбиток печатки товариства:

1) № 167 від 11.11.2013 на суму 52816,25 грн (з ПДВ),

2) № 174 від 13.11.2013 на суму 33896,45 грн (з ПДВ),

3) № 177 від 15.11.2013 на суму 5660,20 грн (з ПДВ),

4) № 191 від 24.11.2013 на суму 141336,12 грн (з ПДВ),

5) № 201 від 28.11.2013 на суму 50666,79 грн (з ПДВ),

6) № 202 від 29.11.2013 на суму 16354,56 грн (з ПДВ), відповідно до яких позивачем, як виконавцем були виконані роботи з приймання, сушіння, очищення, зберігання, переоформлення кукурудзи та передбачено відшкодування вартості складських квитанцій (а.с. 32-36 том 1).

За доводами відповідача, зазначені акти підписані зі сторони відповідача ОСОБА_3, який не мав на те відповідних повноважень.

Однак, при вирішенні спору у даній справі господарський суд враховує преюдиційні обставини, встановлені господарськими судами у справі № 912/3856/14 щодо дійсності договору складського зберігання зерна та вчинення відповідачем дій, направлених на схвалення зазначеного договору, зокрема передачі відповідачем зерна кукурудзи на зберігання позивачу за спірним договором, обставини часткової оплати рахунку, виставленого зерновим складом за актом здачі приймання робіт № 167 від 11.11.2013та обставини того, що після переоформлення частини переданого відповідачем на зберігання зерна на позивача інша частина зерна, яка належить поклажодавцю, продовжувавла зберігатися на зерновому складі.

Саме на цю обставину звернув увагу та наголосив Верховний суд у своїй постанові від 06.07.2018 у даній справі (а.с. 164-182 том 3).

Судом у даній справі також встановлено, що після переоформлення зерна в кількості 750,000 тон на позивача, останнім на виконання умов договору складського зберігання зерна (пункт 5.4.) складались та надсилались відповідачу для оплати акти здачі-приймання робіт (надання послуг), за якими позивачем здійснювалось нарахування плати за зберігання зерна поклажодавця, які не були підписані останнім, а саме акти:

1) № 223 від 30.11.2013 на суму 14,97 грн (з ПДВ);

2) № 265 від 31.12.2013 на суму 464,01 грн (з ПДВ);

3) № 8 від 31.01.2014 на суму 464,01 грн (з ПДВ);

4) № 37 від 28.02.2014 на суму 431,50 грн (з ПДВ);

5) № 65 від 31.03.2014 на суму 464,01 грн (з ПДВ);

6) № 94 від 30.04.2014 на суму 14,97 грн (з ПДВ);

7) № 95 від 30.04.2014 на суму 420,08 грн (з ПДВ;

8) № 120 від 31.05.2014 на суму 449,04 грн (з ПДВ);

9) № 131 від 30.06.2014 на суму 434,54 грн (з ПДВ);

10) № 147 від 31.07.2014 на суму 449,04 грн (з ПДВ);

11) № 173 від 01.09.2014 на суму 449,04 грн (з ПДВ);

12) № 211 від 30.09.2014 на суму 434,54 грн (з ПДВ;

13) № 251 від 31.10.2014 на суму 449,04 грн (з ПДВ);

14) № 268 від 30.11.2014 на суму 434,54 грн (з ПДВ);

15) № 280 від 31.12.2014 на суму 449,04 грн (з ПДВ);

16) № 4 від 31.01.2015 на суму 449,04 грн (з ПДВ);

17) № 12 від 28.02.2015 на суму 405,58 грн (з ПДВ);

18) № 29 від 31.03.2015 на суму 449,04 грн (з ПДВ);

19) № 36 від 30.04.2015 на суму 434,54 грн (з ПДВ);

20) № 42 від 31.05.2015 на суму 449,04 грн (з ПДВ);

21) № 48 від 30.06.2015 на суму 434,54 грн (з ПДВ);

22) № 69 від 31.07.2015 на суму 620,90 грн (з ПДВ);

23) № 102 від 31.08.2015 на суму 620,90 грн (з ПДВ);

24) № 124 від 30.09.2015 на суму 600,86 грн (з ПДВ);

25) № 177 від 31.10.2015 на суму 620,90 грн (з ПДВ);

26) № 212 від 30.11.2015 на суму 600,86 грн (з ПДВ);

27) № 6 від 31.01.2016 на суму 1241,80 грн (з ПДВ);

28) № 9 від 29.02.2016 на суму 580,85 грн (з ПДВ);

29) № 33 від 31.03.2016 на суму 620,90 грн (з ПДВ);

30) № 57 від 30.04.2016 на суму 600,86 грн (з ПДВ);

31) № 81 від 31.05.2015 на суму 620,90 грн (з ПДВ);

32) № 105 від 30.06.2016 на суму 600,86 грн (з ПДВ);

33) № 167 від 31.07.2016 на суму 633,30 грн (з ПДВ);

34) № 237 від 31.08.2016 на суму 620,90 грн (з ПДВ);

35) № 291 від 30.09.2016 на суму 600,86 грн (з ПДВ);

36) № 336 від 31.10.2016 на суму 620,90 грн (з ПДВ) (а.с.33-64 том 2).

За твердженням позивача, зазначені акти разом з рахунками на оплату послуг були надіслані відповідачу та були ним отримані. Заперечень проти підписання актів в порядку, визначеному пунктами 5.8., 5.9. договору складського зберігання зерна відповідач не надав, у зв'язку з чим, на думку позивача, такі акти за умовами договору вважаються підписаними відповідачем. Однак, відповідач здійснив лише часткову оплату наданих позивачем послуг, передбачених актом здачі-приймання робіт № 167 від 11.11.2013 на суму 10000,00 грн, а інші послуги, передбачені рештою актів не оплатив, у зв'язку з чим, як стверджує позивач, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за договором складського зберігання зерна в загальній сумі 308 981,07 грн, яка включає в себе вартість послуг з приймання, сушіння, очищення, переоформлення та зберігання зерна та відшкодування вартості складської квитанції.

У зв'язку з тим, що вартість наданих позивачем послуг за зазначеними вище актами не була оплачена відповідачем, позивач звернувся до господарського суду з позовом у цій справі про стягнення з відповідача 693 679,31 грн заборгованості за договором складського зберігання зерна, з яких: 308 981,07 грн основна заборгованість за надані послуги з приймання, сушіння, очищення, зберігання та переоформлення зерна кукурудзи та відшкодування вартості складських квитанцій, 26 512,87 грн - три відсотки річних, 53 403,33 грн - пеня, 2 84178,49 грн інфляційне збільшення суми боргу, 20 603,55 грн штраф у розмірі 7%.

Правовідносини між власниками зерна та суб'єктами зберігання зерна (зерновими складами) регулюються, зокрема, положеннями глави 66 Цивільного кодексу України та Законом України "Про зерно і ринок зерна в Україні".

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберегти річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частинами 1, 2 ст. 957 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності; договір складського зберігання, укладений складом загального користування, є публічним договором.

Статтею 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що договір складського зберігання зерна є публічним договором, за яким зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Вирішуючи даний спір по суті, у даній справі господарським судом у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України враховуються преюдиційні обставини, які були встановлені господарськими судами в іншій справі № 912/3856/14, щодо дійсності договору складського зберігання зерна № 98 від 08.11.2013 та вчинення відповідачем дій, направлених на схвалення зазначеного договору, зокрема обставини передачі відповідачем зерна кукурудзи на зберігання позивачу за спірним договором, обставини часткової оплати рахунку, вставленого зерновим складом за актом здачі приймання робіт №167 від 11.11.2013 та обставини того, що після переоформлення частини переданого відповідачем на зберігання зерна на позивача інша частина зерна, яка належить поклажодавцю, продовжувала зберігатися на зерновому складі.

При цьому, господарський суд зауважує, що обставини підписання актів з боку відповідача неуповноваженою особою, як і не підписання актів відповідачем не спростовують факту передачі відповідачем зерна кукурудзи на зберігання позивачу, частина якого, що належить відповідачу, залишилась на зберіганні на зерновому складі після переоформлення частини переданого зерна на позивача та не спростовує факту надання позивачем послуг, передбачених актами надання послуг, які є первинними документами в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

За доводами позивача, в день підписання відповідачем актів здачі-приймання робіт (надання послуг) від 11, 13, 15, 24 та 28 листопада 2013, відповідачем також отримано виставлені позивачем відповідні рахунки на оплату вартості наданих останнім послуг, що зазначені у актах, саме які й підписано з боку відповідача, як поклажодавця. Ці обставини підтверджуються, як фактично здійсненою 15.11.2013 відповідачем частковою оплатою отриманих послуг, з посиланням на рахунок № 190 від 11.11.2013, виставлений на підставі акту № 167 від 11.11.2013 згідно договору складського зберігання зерна (а.с. 54, 101 том 1), а також складськими квитанціями на переоформлення зерна за №№ 531 від 15.11.2013 та 623, 624 від 29.11.2013 (а.с. 52, 53 том 1) згідно договору поставки з відповідача на позивача, що свідчать про відповідність показників якості перерформленої кукурудзи 3 класу, тоді як з наявних у справі первинних документів, а саме: карток лабораторного аналізу та відповідних до них актів на очистку, сушку зерна (а.с. 193 - 236, 237-250 том 2, а.с. 1-17 том 3) вбачається, що на зберігання відповідачем передано позивачу зерно кукурудзи 3 класу, показники якості якої не відповідали показникам якості, визначеним Договором (п. 1.4. Договору).

Отже, господарський суд вважає, що передача частини зерна позивачу шляхом переоформлення, була здійснена за показниками якості з урахуванням доробки зерна і відповідач, який передавав таке (дороблене) зерно позивачу, був обізнаний про проведення зерновим складом покращення якісних характеристик зерна, погодив та прийняв доробку зерна та в подальшому передав дороблене зерно позивачу.

Більш того, про факт отримання відповідачем актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та виставлених на їх підставі відповідних рахунків свідчить також акт звірення взаєморозрахунків за період з 01.09.2013 по 29.11.2013, підписаний з боку відповідача його представником, підпис останього посвідчено круглою печаткою відповідача (а.с. 102 том 1).

Зазначені вище обставини отримання відповідачем та визнання ним боргу на суму наданих позивачем за Договором послуг підтверджуються також листами самого відповідача від 29.11.2013 та 26.12.2013, за підписом виконавчого директора ТОВ "Український Агропродукт", а також Генерального директора ТОВ "Український Агропродукт", адресовані позивачу у справі, зі змісту яких вбачається, що відповідач у строк до 14.12.2013 та до 01.02.2014 зобов"язувався погасити заборгованість за послуги елеватора в сумі 274 375,81 грн згідно акта звірення взаємних розрахунків за період з 01.09.2013-29.11.2013, а також в сумі 290 745,34 згідно акта звірення взаємних розрахунків за період з 01.09.2013-26.12.2013 (а.с. 161 том 1, а.с. 33 том 4).

Господарський суд звертає увагу, що зміст акту звірення та лист від 29.11.2013 свідчать, що сума визнана відповідачем як заборгованість за послуги елеватора становить суму наданих позивачем послуг за актами, що підписані відповідачем та частково ним сплачені та згідно яких виставлено на оплату відповідачу позивачем відповідні рахунки, а саме: № 167 від 11.11.2013 на суму 52816,25 грн, № 174 від 13.11.2013 на суму 33896,45 грн, № 177 від 15.11.2013 на суму 5660,20 грн, № 191 від 24.11.2013 на суму 141 336,12 грн, № 201 від 28.11.2013 на суму 50666,79 грн (52 813,25 + 33 896,45 + 5660,20 + 141 336,12 + 50 666,79 = 274 375, 81 грн., без врахування акта здачі-приймання робіт (надання послуг) від 29.11.2013 на суму 16 354,56 грн

Разом з тим, лист від 26.12.2013, підписаний Генеральним директором відповідача від 26.12.2013 вказує на визнання заборгованості відповідачем за надані зерновим складом послуги, до вартості яких включено також підписаний відповідачем акт здачі-приймання робіт (надання послуг) за № 202 від 29.11.2013 на суму 16 354,56 грн, що також був підписаний відповідачем та на підставі якого виставлено відповідний рахунок за № 237 від 29.11.2013 (а.с. 47, 59 том 1).

Враховуючи наведене вище, господарський суд вважає, що часткова сплата відповідачем послуг, наданих за актом здачі-приймання робіт № 167 від 11.11.2013 також є фактично схваленням відповідачем здійснення зерновим складом дій з доробки зерна.

А отже, наведеними вище доказами підтверджується факт визнання відповідачем заборгованості на суму 290 730,37 грн. на підставі шести актів, що фактично підписані відповідачем, що в свою чергу свідчить про отримання наданих позивачем послуг та отримання відповідачем рахунків на оплату, а отже виникнення у відповідача обумовленого Договором обов"язку сплатити вартість наданих позивачем послуг, перелік яких містять підписані з боку відповідача акті здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме :

1) № 167 від 11.11.2013 на суму 52816,25 грн,

2) № 174 від 13.11.2013 на суму 33896,45 грн,

3) № 177 від 15.11.2013 на суму 5660,20 грн,

4) № 191 від 24.11.2013 на суму 141336,12 грн,

5) № 201 від 28.11.2013 на суму 50666,79 грн,

6) № 202 від 29.11.2013 на суму 16354,56 грн,

відповідно до яких позивачем були виконані роботи з приймання, сушіння, очищення, зберігання, переоформлення кукурудзи та передбачено відшкодування вартості складських квитанцій (а.с. 32-36, 47 том 1).

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено виникнення у відповідача зобов"язання за Договором щодо оплати наданих позивачем послуг за Договором на суму 290 730, 37 грн, а отже про наявність заборгованості відповідача перед позивачем на зазначену суму.

При цьому господарський суд вважає безпідставними посилання позивача як належний доказ у справі, а саме: копії фіскального чеку та опису вкладення від 06.09.2014 щодо направлення на адресу відповідача актів та рахунків, з огляду на те, що вони не містять ані дат, ані номерів відповідних актів та рахунків (а.с. 51 том 1). Такі докази не є належними в розумінні ст.76 Господарського процесуального кодексу України.

Що ж стосується вимог позивача в решті суми основного боргу, господарський суд враховує наступне.

Виходячи із умов укладеного сторонами договору складського зберігання зерна, а саме п. 5.6 Договору, оплата послуг, в тому числі додаткових послуг за Договором, здійснюється на підставі виставленого позивачем рахунку, протягом 3-х робочих днів, з дня отримання останнього.

Позивачем в супереч вимог ч. 1 ст. 74 Госпадарського процесуального кодексу України не надано суду належних доказів отримання відповідачем рахунків на оплату наданих послуг зерновим складом, на підставі актів здачі-приймання робіт (надання послуг), починаючи з 30 листопада 2013 по 31.10.2016, а саме актів, що не були підписані з боку відповідача та пред"явлені до оплати у даній справі.

Так на докази, що обгрунтовують вимоги позивача, викладені, зокрема у заяві про збільшення позовних вимог, позивач вказує на опис вкладення до цінного листа № 740 від 23.11.2016, за змістом якого позивачем на адресу відповідача було направлено оригінали актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та відповідні до них рахунки, що датуються періодом з 30.01.2014 по 30.10.2016 (а.с. 96-98 том 2).

Однак, даний доказ свідчить лише про направлення позивачем зазначених в описі документів на адресу відповідача, але не є підтвердженням отримання відповідачем даної кореспонденції, що не спростовується також й наданими позивачем результатом пошуку щодо відстеження пересилання поштових відправлень (а.с. 99-100 том 2).

Позивачем в супреч вимог процесуального закону та умов укладеного сторонами договору складського зберігання зерна (п. 5.6 Договору) не доведено належними та допустимими доказами у справі, в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, одержання (отримання) відповідачем, як поклажодавцем актів здачі-приймання робіт (надання послуг) для їх підписання, а також виставлених на підставі таких актів відповідних рахунків, отримання саме яких зумовлене підставою виникненням у відповідача обов"язку підписати такі акти та сплатити вартість наданих послуг або надіслати обгрунтовані заперечення (п. 5.8 Договору).

Отже, наведена вище обставина, виключає доведеність одержання відповідачем виставлених позивачем рахунків, перелік яких наведено в описі вкладення від 23.11.2016. Що в свою чергу вказує на безпідставність вимог позивача в цій частині відносно, як суми основного боргу, а також інших нарахувань на суми, що входять до цієї частини основного боргу.

В наданих до суду відповідачем письмових поясненнях останній не визнає факту отримання ним для підписання актів здачі-приймання робіт (надання послуг), позивач зазначених доводів також не спростував, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Отже, матеріали справи не містять належних доказів, які свідчать про виникнення у відповідача зобов"язання, передбаченого п. 5.6. Договору відносто тих актів здачі-приймання робіт (надання послуг), які не були підписані відповідачем та які позивачем було, зокрема, покладено в обгрунтування заявлених у справі вимог в цій частині.

Таким чинном, вимоги позивача в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Позивачу слід відмовити в позові в цій частині.

Оскільки господарським судом вимоги позивача в цій частині визнанні безпідставними, судом не досліджуються обставини, що підтверджують кількість зерна поклажодавця (відповідача), яке залишилось на зберіганні на зерновому складі після переоформлення частини зерна на позивача.

Помилковими вважає господарський суд також й доводи відповідача в частині безпідставності надання позивачем додаткових послуг згідно Договору, посилаючись на відсутність обумовленого договором письмового замовлення поклажодавця на надання таких послуг.

При цьому господарський суд, враховує наступне.

Відповідно до пункту 10 статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Як визначено в статтях 24, 33 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання. За втрату, нестачу чи пошкодження зерна, переданого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством.

Порядок приймання, розміщення, обробка та зберігання зерна, що забезпечує якісне зберігання та його раціональне використання передбачений Інструкцією № 9-7-88 по зберіганню зерна, маслонасіння, борошна і крупи, затвердженої наказом Міністерства хлібопродуктів СРСР від 24.06.1988, (далі Інструкція).

Пунктами 3.18., 9.3. Інструкції визначено, що зберігання вологого та сирого зерна кукурудзи в складах елеватора забороняється.

Згідно з пунктами 4.1. 4.3. Інструкції зерно, яке прибуває на підприємство, підлягає обробці (очищенню, сушінню, охолодженню, обеззаражуванню та інше) в терміни, які забезпечують збереження його якості. Рівень вологості при зберіганні зерна не повинен перевищувати 14,5% для зерна кукурудзи. Все свіжозібране зерно рекомендується піддівати очищенню.

Пунктом 9.2. Інструкції передбачено, що основним заходом, що забезпечує збереження свіжозібраної кукурудзи в зерні підвищеної вологості, є сушіння її в потоці на зерносушилках різних типів. Строк формування партії для сушіння не повинен перевищувати одну добу.

Статтею 942 вказаного Кодексу встановлено обов'язок зберігача вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

В підпунктах 4.1.1., 4.1.11., 4.1.13. пункту 4.1. договору складського зберігання зерна сторони погодили, що зерновий склад зобов'язаний прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі та здійснити відпуск поклажодавцю згідно умов даного договору; зерновий склад зобовязаний здійснювати всі необхідні заходи при прийманні та забезпеченні довготривалого якісного зберігання зерна згідно з Інструкцією № 9-7-88 по зберіганню зерна, маслонасіння, борошна і крупи, затвердженої наказом Міністерства хлібопродуктів СРСР від 24.06.1988; у випадку невідповідності якісних показників зерна нормам стандартів та з метою не допущення погіршення кількісно-якісного стану зерна, зерновий склад вживає необхідні заходи щодо збереження зерна з рахунок поклажодавця.

Таким чином, сторони Договору погодили обов"язки зернового складу, зокрема в частині вжиття останнім необхідних заходів щодо збереження зерна за рахунок поклажодавця, у випадку невідповідності якісних показників зерна нормам стандартів.

В пункті 1.4. Договору сторони погодили, що зерно кукурудзи, яке прийматиметься на зберігання зерновим складом, має відповідати наступним показника якості: вологість 14%, смітна домішка 2,0%, зернова домішка до 10%.

Згідно з підпунктом 4.3.5. пункту 4.3. Договору поклажодавець зобов'язаний визнавати природні втрати зерна при зберіганні у відповідності з нормами природних втрат зерна, продуктів його переробки, насіння трав, кормів трав'яних, штучно висушених і насіння олійних культур при зберіганні на зернових складах, затверджених постановою Державного комітету СРСР з матеріально-технічного постачання № 4 від 07.01.1986, а також визнавати втрати, що виникають при покращенні якості зерна, в тому числі у випадках необхідної підробки при зберіганні зерна на технологічному обладнанні зернового складу, виходячи з технологічних особливостей обладнання.

Наведені вище норми чинного законодавства та умови договору складського зберігання зерна № 98 від 08.11.2013 свідчать про те, що здійснення зерновим складом дій зокрема з очищення та сушіння зерна, переданого на зберігання, є необхідними заходами, які зерновий склад зобов'язаний вчинити з метою забезпечення належного зберігання зерна поклажодавця та підтримання його якісних показників, і такі дії є складовою комплексу заходів, що визначають суть зберігання зерна в розумінні пункту 10 статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні". Метою передачі поклажодавцем зерна на зберігання на зерновий склад з огляду на специфіку такого продукту, як зерно, є не лише безпосередньо саме зберігання, а і зберігання в умовах, в яких має зберігатися зерно, з проведенням необхідних заходів для підтримання належної якості зерна. Тобто, передаючи зерно на зберігання, поклажодавець має на меті належне його утримання та доробку, усвідомлює необхідність та обов'язковість здійснення таких заходів для належного зберігання зерна.

Про необхідність врахування у даній справі наведеної вище позиції та застосування зазначених вище норм чинного законодавства до даних правовідносин, що мають застосовуватись судом при вірішенні даного спору, зазначив Верховний Суд у даній справі в постанові від 06.07.2018, якою скасовував постановлені у даній справі рішення першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові.

Господарський суд досліджуючи обставини спору у даній справі дійшов висновку про обгрунтованість дій зернового складу, зокрема, із сушіння та очищення зерна, які на думку відповідача помилково віднесено до додаткових послуг, оскільки останнім не було враховано, зокрема пункту 10 статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", а також наведені вище положення Інструкції № 9-7-88 по зберіганню зерна, маслонасіння, борошна і крупи, затвердженої наказом Міністерства хлібопродуктів СРСР від 24.06.1988, та умови Договору, укладеного сторонами (п. 4.1.13 Договору).

Господарський суд вважає доводи відповідача помилковими в тій частині, що для вчинення таких дій зерновий склад має отримати від поклажодавця додаткове замовлення на такі послуги.

Як вже встановлено судом, зерно кукурудзи передано згідно Договору відповідачем на зерновий склад з якісними характеристиками, що не відповідали умовам Договору (п. 1.4 Договору), а отже існувала необхідність здійснення зерновим складом доробки такого зерна для досягнення необхідних якісних показників, а отже позивачем підставно було вжито необхідні заходи щодо приведення зерна до належної його якості.

Враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що позовін вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 290 730, 37 грн є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в решті частині суми основного боргу вимоги позивача є недоведеними, а тому безпідставними.

Крім суми основної заборгованості позивач також просить стягнути з відповідача 6 861,77 грн 3% річних, 21 461,76 грн пені, 36 949,33 грн інфляційних втрат, 20 603,55 грн штрафу.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 6.2 Договору за прострочку оплати вартост послуг, наданих Зерновим складом понад 3 дні з моменту отримання рахунку, Поклажодавець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ простроченої суми за кожний день прострочки.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов"язання, в якому хоча б одна сторона є суб"єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки то за порушення строків виконання зоборв"язання стягується пеня в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За обгрунтуваннями позивача, наведеними у позовній заяві, позивач у справі належить до суб"єктів господарювання державного сектору економіки відповідно до ч. 2 ст. 22 ГК України, у зв"язку з чим та згідно ч. 2 ст. 231 ГК України відповідачу нараховано 7 % штрафу від суми боргу.

У відповідності до наданого до суду розрахунку, позивачем здійснено нарахування пені, штраф, інфляційні та 3 % річних на суми заборгованості, що визначаються актами здічі приймання робіт (надання послуг), окремо по кожному з них, розрахунок яких наведено у заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 8-29 том 2).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, господарський суд зазнаає наступне.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" врегульовано договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Однак, здійснюючи розрахунок пред'явленої до стягнення суми пені, позивачем не правильно визначено граничний строк оплати наданих послуг, враховуючи умови Договору (п. 5.6 Договору), а також дату визнання відповідачем заборгованості за шестьма актами здачі-приймання робіт (надання послуг), що підписані відповідачем.

Господарським судом здійснено правильний розрахунок суми пені, інфляційних втрат, 3 % річних, нарахованих на суми заборгованості по кожному із підписаних актів.

Так стягненню з відповідача підлягає стягненню нарахована сума пені, з урахуванням граничного строку за кожним актом, з урахуванням умов Договору (п. 5.6 Договору), листів відповідача від 29.11.2013 та 26.12.2013, а також враховуючи межи строків нарахування, зазначених позивачем у розрахунках, а також в межах нарахованих ним сум, а саме:

пеня :

- по акту № 167 від 11.11.2013 на суму 42 816,25 грн. (з урахуванням проведеної відповідачем часткової оплати 15.11.2013 в сумі 10 000,00 грн) за період з 05.12.2013 по 05.06.14 в сумі 3 156, 67 грн.;

- по акту № 174 від 13.11.2013 на суму 33896,45 грн за період з 05.12.2013 по 05.06.2014 в сумі 2 499,05 грн.;

- по акту № 177 від 15.11.2013 на суму 5660,20 грн за період з 05.12.2013 по 05.06.2014 в сумі 417,30 грн;

- по акту № 191 від 24.11.2013 на суму 141336,12 грн за період з 05.12.2013 по 05.06.2014 в сумі 10 420,15 грн.;

- по акту № 201 від 28.11.2013 на суму 50666,79 грн за період з 05.12.2013 по 05.06.2014 в сумі 3 735, 46 грн.;

- по акту № 202 від 29.11.2013 на суму 16354,56 грн за період з 02.01.2014 по 02.07.2014 в сумі 1 272,52 грн., а всього на суму 21 501, 15 грн;

інфляційні нарахування:

- по акту № 167 від 11.11.2013 на суму 42 816,25 грн. (з урахуванням проведеної відповідачем часткової оплати 15.11.2013 в сумі 10 000,00 грн) за період з 05.12.2013 по 05.11.16 в сумі 41 419,27 грн.;

- по акту № 174 від 13.11.2013 на суму 33896,45 грн за період з 05.12.2013 по 17.11.2016 в сумі 32 790,50 грн.;

- по акту № 177 від 15.11.2013 на суму 5660,20 грн за період з 05.12.2013 по 19.11.2016 в сумі 5 475,52 грн;

- по акту № 191 від 24.11.2013 на суму 141336,12 грн за період з 05.12.2013 по 28.11.2016 в сумі 136 724,70 грн;

- по акту № 201 від 28.11.2013 на суму 50666,79 грн за період з 05.12.2013 по 30.11.2016 в сумі 49 013,67 грн;

- по акту № 202 від 29.11.2013 на суму 16354,56 грн за період з 02.01.2014 по 30.11.2016 в сумі 15 820,95грн., а всього на суму 281 244,61 грн.

3 % річних:

- по акту № 167 від 11.11.2013 на суму 42 816,25 грн. (з урахуванням проведеної відповідачем часткової оплати 15.11.2013 в сумі 10 000,00 грн) за період з 05.12.2013 по 15.11.16 в сумі 3 787,04 грн;

- по акту № 174 від 13.11.2013 на суму 33896,45 грн за період з 05.12.2013 по 17.11.2016 в сумі 3 003,65грн.;

- по акту № 177 від 15.11.2013 на суму 5660,20 грн за період з 05.12.2013 по 19.11.2016 в сумі 502,49грн;

- по акту № 191 від 24.11.2013 на суму 141336,12 грн за період з 05.12.2013 по 28.11.2016 в сумі 12 651,60грн.;

- по акту № 201 від 28.11.2013 на суму 50666,79 грн за період 05.12.2013 по 30.11.2016 в сумі 4 543,71грн.;

- по акту № 202 від 29.11.2013 на суму 16354,56 грн за період з 02.01.2014 по 30.11.2016 в сумі 1 429,01грн., а всього на суму 25 917,50грн;

штраф на суму 290 730, 37 грн. х 7 % = 20 351,13 грн.

В решті вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих сум пені, інфляційних та 3 % річних є безпідставними та такими, що не підлягають задовленню, з огляду на безпідставність вимог позивача в частині основного боргу, що судом відхилено, як безпідставні та недоведені.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає загальна сума заборгованості 639 745,13 грн., з яких: основний борг в сумі 290 730, 37 грн., штраф в сумі 20 351, 13 грн., пеня в сумі 21 501,15 грн., інфляційні втрати в сумі 281 244,61 та 3 % річних в сумі 25 917,50 грн.

Доводи відповідача у справі спростовуються наведеними вище та встановленими судом фактичними обставинами справи та наявними доказами у справі.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню, в задоволенні решти вимог позивача слід відмовити.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-80, 129, 232-233, 236-238, 240-242, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" (01033, м.Київ, вул. Саксаганського,1, , банківські рахунки не відомі) на користь публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"(28001, Кіровоградська область, м.Олександрія, провулок Якіра, 5, , банківські рахунки не відомі) заборгованість в сумі 639 745,13 грн., з яких: 290 730,37 грн. - основний борг, 25 917,5 грн. - 3% річних, 21 501,15 грн. - пеня, 281 244,61 грн. -інфляційні втрати та штраф - 20 351,13 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 11 321,75 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення направити сторонам, а саме:

позивачу за адресою: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1;

відповідачу за адресою: 28001, Кіровоградська область, м. Олександрія, пров.Якіра, 5.

Дата складення повного рішення 21.12.2018.

Суддя Л.С. Вавренюк