ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" грудня 2018 р.м. Одеса справа № 916/2074/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.

розглянувши справу № 916/2074/18

за позовом: акціонерного товариства «Миколаївобленерго»/, адреса - 54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40, е-mail: /

до відповідача: Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України /, адреса - 65017, м. Одеса, Люстдофська дорога, 9/

про стягнення коштів 12 779,05 грн.

за участю представників:

від позивача: Кучерява Т.Ю., довіреність в матеріалах справи;

від відповідача: не з`явився , повідомлений належним чином, причини неявки невідомі;

ВСТАНОВИВ:

26.09.2018 року акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (постачальник) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 2240/18) до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (покупець) про стягнення коштів у розмірі 12 779,05 грн, з яких: 518,28 грн - борг за реактивну енергію, 9 707,95 грн - пеня, 1 550,65 грн - інфляційні витрати, 1002, 17 грн - 3% річних та 1762, 00 грн - суми судового збору.

Ухвалою суду від 17.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2074/18, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання для розгляду справи призначено на 14.11.2018 року.

В судовому засіданні, 14.11.2018 року була оголошена протокольна ухвала про відкладення судового засідання на 12.12.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог, АТ «Миколаївобленерго» посилається на те, що 25.06.2018 року між сторонами укладено договір № 44/6197 про постачання електричної енергії (попередні редакції від 11.05.2017 року, 10.04.2018 року).

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що відповідач, відповідно до п.2.3.3. договору зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 10 «Порядок розрахунків» та № 4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», але останній систематично порушував договірні зобов'язання в частині своєчасної оплати рахунків за активну та реактивну енергію, а саме, оплату здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі. У зв'язку з порушенням договірних зобов'язань у відповідача утворилася заборгованість за використану та згенеровану з січня по липень 2018 реактивну енергію, розмір якого складає 518,28 грн.

В той же час, позивач наполягає на тому, що у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченої суми, що складає 1 550,65 грн, а також 3 % річних з простроченої суми, що складає 1002,17 грн.

До того ж, відповідач систематично порушував договірні зобов'язання в частині своєчасної оплати рахунків за активну та реактивну енергію, у зв'язку з цим останньому, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань була нарахована пеня за період з 20.04.17 року по 01.08.18 року на загальну суму 9 707,95 грн.

11.12.2018 року, через канцелярію суду, надійшов відзив відповідача по справі, який позов визнав частково. В частині існування основної суми боргу - 518,28 грн, відповідач заперечень не має, як і заперечень щодо стягнення з останнього інфляційних витрат в сумі 1550,65 грн та 3 % річних з простроченої суми, що складає 1002,17 грн . В обґрунтування своїх заперечень на іншу позовну вимогу, в частині стягнення пені за період з 20.04.17 року по 01.08.18 року відповідач, посилаючись на ст. 233 ГК України просив зменшити розмір пені до 518, 28 грн.

Вказані вище обставини зумовили звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду з посиланням на норми ст. ст. 526, ч. 2 ст.625, 714 ЦК України та п. 6.33, 6.11 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЄ від 31.07.1996 року № 28.

В судовому засіданні представник акціонерного товариства «Миколаївобленерго» - Степаненко О.О. підтримала позов і просила його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце повідомлений належним чином.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 11.05.2017 року, між ПАТ «Миколаївобленерго» та Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції було укладено договір про постачання електричної енергії № 44/6197 (а. с. 15-21).

Пізніше, редакція вищевказаного договору була змінена, а саме, укладено договір в редакції від 10.04.2018 року (а.с. 22-27), та в редакції від 15.06.2018 року (а.с. 28-47).

Відповідно до п.2.1. договору в редакції від 15.06.2018 року сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України при виконанні умов договору та при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором.

Відповідно до п. 2.2.2. Договору, позивач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 10 «Порядок розрахунків» (а.с. 46 - 47) та № 4 «Графіком зняття показів засобів обліку електричної енергії» (а.с. 39-40).

У відповідності з Додатком № 10 ( а.с. 46-47) розрахунковим вважається період з 01 числа місяця по 31 число цього місяця (або іншого останнього дня місяця) включно. Споживач протягом розрахункового періоду до 20 числа поточного місяця здійснює плановий платіж у розмірі 100% заявленого обсягу споживання активної електричної енергії поточного розрахункового періоду на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

У відповідності до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Судом досліджено рахунки про надання 100% заявленого обсягу споживання активної електричної енергії та акти про використану електричну енергію (а.с. 50-120), які відповідачем не спростовано, з яких вбачається, що в період з грудня 2017 року по липень 2018 року, у відповідача по справі утворилася заборгованість за використання реактивної електроенергії в сумі 518,25 грн. Вищевказані документи судом перевірено та прийнято як належні та допустимі докази. Оскільки відповідачем вимога позивача не оспорювалась, прийнята як належна, суд визнає вище досліджені докази достатніми.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного Кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено: якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Таким чином, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за використану та згенеровану з січня по липень 2018 року реактивну енергію, розмір якої складає 518,28 грн.

В той же час, судом встановлено, що відповідачу, у зв'язку з систематичним порушенням договірних зобов'язань в частині своєчасної оплати рахунків за активну та реактивну енергію, була нарахована пеня за період з 20.04.17 по 01.08.18 на загальну суму 9 707,95 грн. (дев'ять тис. сімсот сім грн. 95 коп.).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме в п. 4.2.1 договору регламентоване положення, що за внесення платежів, передбачених п. 2.3.3 договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 10, споживач сплачує електропостачальній організації пеню у межах подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу по день фактичної оплати, 3 % річних та індекс інфляції.

Згідно ч.1 ст. 179 ГКУ майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Судом досліджено та перевірено, що відомості, наданих позивачем актах про використану електричну енергію, протоколах розрахунку за типом заборгованості - пеня, рахунках до договору (а.с. 50-153), не містять суперечностей, судом перевірені та приймаються як належні та допустимі докази.

В той же час, суд ставиться критично до заперечення відповідача у частині зменшення суми пені з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Водночас, у ч. 2 ст. 233 ГК України під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участі у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов'язані з кредитором договірними відносинами. Якщо порушення зобов'язання боржником не потягло за собою відшкодування збитків кредитора перед цією третьою особою, то боржник сплачує, відповідно, менші збитки кредиторові. Підставою для зменшення розміру неустойки судом має бути явна невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення зобов'язання, під якою слід розуміти ступінь виконання зобов'язання боржником; причини невиконання та заходи, вжиті боржником для належного виконання, часткова сплата неустойки в добровільному порядку; форма вини боржника та інші обставини, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язань, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. Так, в касаційній постанові Вищого господарського суду України від 11.01.2005 у справі № 13/151 зазначено, що суд при розгляді спорів, пов'язаних зі зменшенням відповідальності боржника, повинен дослідити всі обставини справи в їх сукупності на підставі поданих йому доказів і свої висновки викласти відповідно до процесуального закону і коментованій нормою. Тому для визнання судом підстав для зменшення неустойки за доцільні необхідно привести досить серйозні аргументи.

Судом встановлено, що відповідачем не було вжито жодних заходів щодо часткової сплати неустойки в добровільному порядку, не визначені причини невиконання та заходи, вжиті боржником для належного виконання зобов'язання. Таким чином, стороною відповідача при судовому розгляді не доведено винятковості випадку зменшення стягуваної пені за основним зобов'язанням. Тому, суд приходить до висновку про відхилення аргументу відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву щодо зменшення розміру пені за основним зобов'язанням. Перевіривши розрахунки за типом заборгованості - пені, суд вважає за необхідне задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 20.04.17 року по 01.08.18 року на загальну суму 9 707,95 грн.

Разом з тим, позивачем заявлено, а відповідачем не спростовано вимог позивача про стягнення з відповідача на користь АТ «Миколаївобленерго» інфляційних витрат у розмірі 1 550,65 грн. та 3 % річних у сумі 1002,17 грн.

Пунктом 4.2.1 Договору регламентоване положення, що за внесення платежів, передбачених п. 2.3.3 Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 10 (копія додається), Споживач сплачує електропостачальній організації пеню у межах подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу по день фактичної оплати, З % річних та індекс інфляції.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання. Згідно з наведеною нормою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не визнаються неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону інфляційні втрати, нараховані на суму боргу, та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки вони є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні кредитору матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові. Отже, стягнення інфляційних витрат у розмірі 1 550,65 грн. та 3 % річних у сумі 1002,17 грн чітко узгоджується з вимогам чинного законодавства.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача з відповідача на користь АТ «Миколаївобленерго» інфляційних витрат у розмірі 1 550,65 грн. та 3 % річних у сумі 1002,17 грн є такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при подачі позову сплатив судовий збір у розмірі 1762,00 грн., що вбачається із платіжного доручення № від року (а.с. 14).

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог АТ «Миколаївобленерго» у повному обсязі, судовий збір у розмірі 1762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача - Південнеого міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241, 248-252 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги акціонерного товариства "Миколаївобленерго"- задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України /, адреса - 65017, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 9/ на користь акціонерного товариства "Миколаївобленерго" /, адреса - 54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40, e-mail: / заборгованість у розмірі 12 779,05 грн. /дванадцять тисяч сімсот сімдесят дев'ять гривень 05 копійок/, з яких: 518,28 грн. - основний борг, 9 707,95 грн. - пеня, 1 550,65 грн. - інфляційні втрати, 1 002,17 грн. - три відсотки річних.

3. Стягнути з південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України /, адреса - 65017, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 9/ на користь акціонерного товариства "Миколаївобленерго" /, адреса - 54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40, e-mail: / судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. /одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок/.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17 грудня 2018 р.

Суддя Н.Д. Петренко