ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2018 місто Дніпро Справа № 912/1231/15-г
Центрального апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.08.2018 (головуючий суддя Макаренко Т.В. (доповідач), судді Коваленко Н.М., Тимошевська В.В., повне рішення складено 06.08.2018) у справі №912/1231/15-г

за позовом Військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (позивач-1) та Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" (позивач-2), м. Київ

до Приватного підприємства "Агрорембудсервіс", м. Кіровоград

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Філія Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" "1080-Управління начальника робіт", м. Кіровоград

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство АБ "Укргазбанк", м. Київ

про визнання права власності та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:
Військовий прокурор Кіровоградського гарнізону звернувся до Господарського суду Кіровоградської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" з позовом до Приватного підприємства "Агрорембудсервіс", в якому просить:

- визнати за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно, а саме: на 3/20 частин комплексу будівель і споруд по вул. Леваневського, 2-В у м. Кіровограді, а саме: адмінбудівлю загальною площею 94,5 кв. м (літ.А кр.кр. 1), гаражі, загальною площею 255,4 кв.м (літ. В, В1, В2), кузню (літ. Гг), естакаду (літ. ДХ), вбиральню (літ. З), мийку (літ. д), АЗС (літ. Л), будівлю підземного зберігання паливно-мастильних матеріалів (літ М), цех по виготовленню скла, загальною площею 37,7 кв.м (літ. П), столярний цех, загальною площею 96,6 кв.м (літ. П1п), навіси (літ Н, 01), гараж (літ. О), розчинно-бетонний вузол (літ СС1), вбиральню (літ. С2), оглядову яму (літ Б), водопровідну колонку (літ. Е), вапняну яму (літ. Р);

- витребувати це майно шляхом вилучення від ПП "Агрорембудсервіс" та передати його ДП "Укрвійськбуд" в особі Філії ДП "Укрвійськбуд" "1080-Управління начальника робіт".

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 23.06.2015, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.09.2015, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.12.2015 рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.06.2015 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Кіровоградської області.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 01.03.2016, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.01.2017, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2017 рішення Господарського суду Кіровоградської області від 01.03.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 скасовано; справу №912/1231/15-г передано на новий розгляд до Господарського суду Кіровоградської області.

Під час нового розгляду справи 03.08.2018 Військовим прокурором Кіровоградського гарнізону Південного регіону України подано заяву №2824вих.-18 про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить:

1. Визнати за Державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на 3/20 частин комплексу будівель і споруд по вул. Леваневського 2-В, у м. Кропивницький, а саме: адмінбудівлі літ. "А", площею 127,26 м2, оглядова яма з навісом літ. "Б", площею 44,65 м2 , гараж літ. "В", площею 140,22 м2 , гараж літ. "В1", площею 82,41 м2 , гараж літ. "В2", площею 83,03 м2, кузня літ. "Г", площею 116,37 м2, прибудова літ. "г", площею 5,36 м2, естакада літ. "Д", площею 80,75 м2, водопровідна колонка (підсобне) літ "Е", площею 2,21 м, вбиральня літ. "З", площею 6 м2 , АЗС літ "Л", площею 11,7 м2, підсобне зберігання ПММ літ "М", площею 32 м , навіс літ, "Н", площею 83 м2 , навіс літ. "ОІ", площею 20,52 м , цех по виготовленню скла літ. "П", площею 44,63 м2 , столярний цех літ. "П1", площею 79,72 м2, прибудова літ. "п", площею 7,58 м2 , вапнякова яма літ. "Р", площею 72 м2 , розчино - бетонний вузол літ. "С", площею 98 м2 , розчино - бетонний вузол літ. "СІ", площею 135 м2, вбиральня літ. "С2", площею 9,88 м, огорожа літ. "N", ворота літ. "N1", хвіртка літ. "N2", ворота літ. "N3", ворота літ. "N6".

2. Витребувати шляхом вилучення від Приватного підприємства "Агрорембудсервіс" та передати Державному підприємству Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" в особі філії Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" "1080-Управління начальника робіт" 3/20 частин комплексу будівель і споруд по вул. Леваневського 2-В, у м. Кропивницький, а саме: адмінбудівлі літ. "А", площею 127,26 м2, оглядова яма з навісом літ. "Б", площею 44,65 м2 , гараж літ. "В", площею 140,22 м2 , гараж літ. "В1", площею 82,41 м2, гараж літ. "В2", площею 83,03 м2, кузня літ. "Г", площею 116,37 м2, прибудова літ. "г", площею 5,36 м2, естакада літ. "Д", площею 80,75 м2, водопровідна колонка (підсобне) літ "Е", площею 2,21 м, вбиральня літ. "З", площею 6 м2 , АЗС літ "Л", площею 11,7 м2, підсобне зберігання ПММ літ "М", площею 32 м , навіс літ, "Н", площею 83 м2 , навіс літ. "ОІ", площею 20,52 м , цех по виготовленню скла літ. "П", площею 44,63 м2 , столярний цех літ. "П1", площею 79,72 м2, прибудова літ. "п", площею 7,58 м2 , вапнякова яма літ. "Р", площею 72 м2 , розчино - бетонний вузол літ. "С", площею 98 м2 , розчино - бетонний вузол літ. "СІ", площею 135 м2, вбиральня літ. "С2", площею 9,88 м , огорожа літ. "N", ворота літ. "N1", хвіртка літ. "N2", ворота літ. "N3", ворота літ. "N6".

Вказану заяву прокурора прийнято місцевим господарським судом як таку, що подана в порядку норм статті 42 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.08.2018 у справі №912/1231/15-г в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що в рішенні Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.10.2012 у справі №22ц/1190/2937/12 встановлено, що договір щодо спірного нерухомого майна, укладений 2 грудня 2005 року між ДП Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" і ПП "Агрорембудсервіс" не був нотаріально посвідчений, тому є нікчемним. Такий правочин не породжує будь-яких прав та обов`язків, є недійсним з моменту його вчинення і без рішення суду не має юридичної сили.

При цьому місцевим господарським судом зазначено, що прокурором та позивачами не доведено, що майно вибуло із володіння власника поза його волею, оскільки відчуження такого майна проводилось в межах процедури банкрутства ДП МОУ "Укрвійсьбуд", яка відбувалась у відповідності до законодавства, що було чинним на той момент; вказане підтверджується законністю судових рішень, що винесені в ході провадження справи про банкрутство № 24/612-б-43/234 і які не скасовані в порядку, визначеному процесуальним законодавством.

Як зазначено у рішенні суду не підпадає під норму статті 388 Цивільного кодексу України обставина стосовно укладення між сторонами - ДП МОУ "Укрвійськбуд" та ПП "Агрорембудсервіс" біржової угоди, яка є нікчемною у зв`язку із відсутністю її нотаріального посвідчення, оскільки норми досліджуваної статті можуть бути застосовані лише за відсутності між сторонами договірних відносин. У зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов до висновку, що зазначена підстава - витребування майна від добросовісного набувача в порядку статті 388 Цивільного кодексу України не є належним способом захисту в результаті нікчемності біржової угоди та застосування її наслідків.

Відповідач отримав у власність спірне майно за відплатним договором (біржовою угодою), тому в світлі положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до неї, витребування майна без належної грошової компенсації становитиме незаконне втручання у мирне володіння майном ПП "Агрорембудсервіс", яке не є необхідним у демократичному суспільстві. Під майном у контексті, як його трактує Європейський суд з прав людини розуміється як нерухоме майно так і грошові кошти, які були сплачені відповідачем за відплатним договором за таке нерухоме майно.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Міністерство оборони України звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.08.2018 у справі №912/1231/15-г та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про те, що заявлена прокурором вимога про витребування майна від добросовісного набувача в порядку статті 388 Цивільного кодексу України не є належним способом захисту в результаті нікчемності біржової угоди та застосування її наслідків. Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що між Міністерством оборони України та Приватним підприємством "Агрорембудсервіс" відсутні договірні відносини. Міністерство оборони України зазначає, що вимога про визнання недійсною біржової угоди не заявлялася, належним способом захисту вважає визнання права власності та витребування майна у особи, яка володіє нерухомим майном на підставі недійсної угоди (Приватного підприємства "Агрорембудсервіс").

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 відкрито провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.08.2018 у справі №912/1231/15-г, розгляд скарги призначений у судове засідання на 03.10.2018.

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №912/1231/15-г визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач), суддів Коваль Л.А., Чередка А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2018 справу №912/1231/15-г за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.08.2018 у справі №912/1231/15-г прийнято до свого провадження, розгляд скарги розпочато спочатку та призначено у судове засідання на 03.12.2018.

Приватне підприємство "Агрорембудсервіс", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Відповідач зазначає, що твердження про нікчемність біржової угоди зазначена у мотивувальній частині рішення у справі №22ц/1190/2937/12 без вирішення спору та зазначення у резолютивній частині, тому вказані обставини підлягають доведенню у загальному порядку. Відповідач звертає увагу на те, що станом на час укладення біржової угоди діяла норма статті 15 Закону України "Про товарну біржу", за приписами якої угода укладена на біржі не підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідач вважає правильним висновок місцевого господарського суду про те, що укладення біржової угоди здійснювалось під час провадження у справі про банкрутство у встановленому законом порядку, тому твердження щодо недобросовісності набуття майна є безпідставним. Також відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що володіє майном більше 13 років, придбав це майно за відплатним договором, тому витребування спірного майна порушує право власності відповідача.

Державне підприємство Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", у відзиві на апеляційну скаргу, підтримало та просило її задовольнити. Позивач-2 зазначає, що спірне майно передане виключно в експлуатацію, а не повне господарське відання, справа про банкрутство припинена у зв`язку із фіктивністю, біржова угода є недійсною, право розпоряджатися спірним майном має виключно кабінет Міністрів України, тому вимоги про визнання права власності та витребування спірного майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 03.12.2018 оголошувалась перерва до 19.12.2018.

У судових засіданнях, які відбулися 03.12.2018 та 19.12.2018, представник апелянта та прокурор підтримали апеляційну скаргу, представник позивача-2 підтримав апеляційну скаргу та пояснення, надані у відзиві; представник відповідача підтримав заперечення, надані у відзиві.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 29.01.1998 Міністром оборони України видано наказ № 27 "Про створення та реєстрацію державних підприємств Міністерства оборони України", згідно якого на базі розформованих військових частин та організацій будівельно-квартирного комплексу організовано створення відособлених структурних підрозділів державних підприємств Міністерства оборони України, зокрема "Укрвійськбуд" (пункт 1), а також доручено начальнику розквартирування військ і капітального будівництва Збройних сил - начальнику Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України у 10-денний термін після призначення встановленим порядком керівників державних підприємств Міністерства оборони України організувати роботу по прийому-передачі фондів, зазначених у пункті 1 (пункт 4).

Відповідно до вказаного наказу та згідно Плану організаційних заходів у квартирно-будівельному комплексі Збройних Сил України у 1998 році, який є додатком №1 до наказу №27 від 29.01.1998, створено Державне підприємство "Укрвійськбуд", розформовано 1080 управління начальника робіт Головного управління військового будівництва (м. Кіровоград), умовне найменування "Військова частина НОМЕР_1 " (ідентифікаційний код 08539313 анульований), фонди і майно передано Державному підприємству Міністерства оборони "Укрвійськбуд", яке визнано правонаступником розформованої військової частини.

Вказаним наказом затверджені Статути державних підприємств Міністерства оборони України та зобов`язано керівників, зокрема, керівника Державного підприємства "Укрвійськбуд", встановленим порядком подати до органу державної реєстрації статут підприємства, організувати розробку та затвердити положення про відособлені структурні підрозділи, наділити структурні підрозділи основними фондами згідно з їх завантаженістю (пункти 2, 3 наказу).

На виконання зазначеного наказу Міністра оборони України, наказу начальника ГУРВ і КВ МОУ від 16.11.1998 №111, наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 25.08.1998 №123 складено ліквідаційний акт по ліквідації Військової частини НОМЕР_1 , який затверджено командиром ВЧ А 0200 10.06.1999 (а.с. 16-18, том 8).

Згідно вказаного акту Державному підприємству Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" передані основні засоби згідно актів прийому передачі, затверджених заступником начальника ГУРВ і КВ (реєстр актів прийому-передачі основних засобів додано до акта (а.с. 28-31 том 8) на загальну суму 1640998,53 грн., серед яких 26 об`єктів групи 1 будівлі і споруди загальною вартістю 693600,05 грн. Акти прийняття передачі основних засобів на зазначені 26 об`єктів (а.с.114-139, том 8) відповідають даним, вказаним у реєстрі, що є додатком до ліквідаційного акта.

Згідно з висновком комісії за даними актів прийняття передачі основних засобів будівлі та споруди підлягали включенню до списку на наділення основними фондами ДП МОУ "Укрвійськбуд".

Відповідно до преамбули Статуту Державного підприємства "Укрвійськбуд" (а.с. 105-110, том 2) підприємство засноване на майні Збройних Сил України, яке є загальнодержавною власністю; засновником підприємства є Міністерство оборони України орган управління майном.

Відповідно до розділу 4 цього Статуту майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства; майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання; здійснюючи право повного господарського відання підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту; відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплене за підприємством, здійснюється за погодженням з Органом управління майном у порядку встановленому законодавством (пункти 4.1., 4.2., 4.4. Статуту).

Статтею 10 Закону України "Про підприємства в Україні" (у редакції, чинній на момент затвердження ліквідаційного акта) передбачено, що майно підприємства відповідно до законів України, статуту підприємства та укладених угод належить йому або на праві власності або на праві повного господарського відання (частина 2); майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання; здійснюючи право повного господарського відання, державне підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та статуту підприємства (частини 3).

Зазначені докази (наказ Міністра оборони України №27 від 29.01.1998, ліквідаційний акт, акти прийняття передачі основних засобів) свідчать, що майно від Військової частини НОМЕР_1 передано Державному підприємству Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на праві повного господарського відання, що узгоджується з приписами Статуту Державного підприємства "Укрвійськбуд", частин 2, 3 статті 10 Закону України "Про підприємства в Україні" та спростовує твердження прокурора та позивачів щодо передачі цього майно державному підприємству "Укрвійськбуд" лише в експлуатацію.

Підтвердженням того, що цілий комплекс будівель, що був розташований в м. Кіровограді по вул. Леваневського, 1В, станом на час продажу перебував у державній власності і був закріплений за Державним підприємством "Укрвійськбуд" на праві повного господарського відання є також Свідоцтво про право власності від 21.01.2003 №30, видане на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 14.01.2003 №64. Як встановлено господарським судом, і не заперечується представниками учасників судового процесу, саме згідно вказаного свідоцтва за державою було проведено реєстрацію права власності в тому числі і нерухомого майна, яке є спірним у даній справі.

Ухвалою арбітражного суду міста Києва від 06.11.2000 за заявою ініціюючого кредитора - ДПІ у Дарницькому районі міста Києва порушено провадження у справі №24/612-б-43/234 (повний номер на час закінчення розгляду справи) про банкрутство Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд". 03.04.2001 ухвалою суду введена процедура санації Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на підставі статті 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка передбачала особливості проведення санації боржника його керівником. Ухвалою від 18.01.2002 затверджено план санації боржника.

12.10.2006 клопотання комітету кредиторів Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" про перехід до процедури санації за загальною процедурою на підставі статті 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 23.02.2006 господарським судом задоволено, продовжена процедура санації Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на шість місяців, про що винесена відповідна ухвала.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2007, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.01.2008, апеляційне провадження та провадження у справі № 24/612-б-43/234 припинено на підставі статті 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 29.01.2008 у справі № 24/612-б-43/234, судом апеляційної інстанції у постанові від 31.10.2007 був встановлений факт погашення боржником у повному обсязі вимог конкурсних кредиторів, у зв`язку з чим, обґрунтовано на підставі статті 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" припинено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд". Виходячи із системного аналізу вимог статей 1, 14, 15, 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд касаційної інстанції зробив висновок про те, що боржник має обов`язок виконання усіх своїх зобов`язань саме перед конкурсними кредиторами. Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено факт погашення Державним підприємством Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" вимог конкурсних кредиторів у повному обсязі, що у відповідності до приписів пункту 7 частини 1 статті 40 згаданого Закону є підставою для припинення провадження у справі, суд касаційної інстанції визнав правомірним припинення провадження у справі про банкрутство цього підприємства за такою підставою.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2007 у кримінальній справі № 1-175/07 по обвинуваченню ОСОБА_1 (заступника генерального директора по фінансово-економічній роботі ДП МОУ "Укрвійськбуд") у діях за статтею 218 Кримінального кодексу України, на який міститься посилання у постанові Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2007 у справі №24/612-б-43/234, не був підставою для припинення провадження у справі про банкрутство.

Підтвердженням цьому є постанова Вищого господарського суду України у справі про банкрутство Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" від 25.11.2014, винесена за результатами розгляду касаційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 про роз`яснення постанови цього ж суду від 31.10.2007.

Таким чином, посилання Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на те, що провадження у справі про банкрутство Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" припинено у зв`язку з встановленням факту фіктивності (удаваності, вигаданості) банкрутства Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" не відповідає зазначеним матеріалам справи №24/612-б-43/234.

Свідоцтво про право власності від 21.01.2003 за №30 на цілий комплекс будівель, який розташований в м. Кіровограді по вул. Леваневського, 1В, видано на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 14.01.2003 №64 (а.с. 24, том 1).

У Свідоцтві зазначено, що вказаний цілий комплекс будівель належить державі в особі Верховної Ради України на праві повного господарського відання Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", форма власності загальнодержавна. За змістом рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 14.03.2003 №64 підставою його прийняття було клопотання Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" про оформлення права власності за державою на цілий комплекс будівель по вул. Леваневського, 1В, а також наказ Міністра оборони України №27 від 29.01.1998, Статут Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", акти комісії про прийняття закінчених будівництвом об`єктів від 30.12.91 №91-122/8, від 30.12.92 №91-122/10, від 29.12.93 №91-122/35, від 29.12.93 №91-122/24, від 29.12.93 №91-122/22, від 29.12.93 №91-122/30, від 30.03.93 №91-122/18, від 30.12.92 №91-122/19, від 30.03.93 №91-122/16, від 30.03.93 №91-122/20-2, від 30.03.93 №91-122/20-1, від 29.12.93 №91-122/15, від 29.12.93 №91-122/21, висновок ОКП "Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" від 01.10.02 №4-4413, висновок управління містобудування, архітектури, екології та земельних відносин (а.с. 136, том 1).

Зазначення у Свідоцтві про власність відомостей про орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення від імені та в інтересах держави Україна права власності на спірне майно - Верховну Раду України, відповідає чинним на час видачі цього свідоцтва положенням Закону України "Про власність".

Так, зокрема, статтею 3 Закону України "Про власність" (у редакції чинній на час прийняття рішення та видачі свідоцтва) суб`єктами права власності в Україні визнавалися: народ України, громадяни, юридичні особи та держава.

До державної власності в Україні згідно статті 31 згаданого Закону належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Суб`єктом права загальнодержавної (республіканської) власності є держава в особі Верховної Ради України (частина 1 статті 32 Закону України "Про власність"). Відповідно до положень статті 34 цього Закону майно Збройних сил України належить до об`єктів права загальнодержавної (республіканської) власності.

Статтею 1 Закону України від 21.09.1999 №1075-XIV "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (у редакції чинній на момент оформлення свідоцтва про право власності) визначено, що військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, які у даному законі охоплюються загальним поняттям - військові частини. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном (стаття 2 Закону).

Аналізуючи зазначені норми Законів України "Про власність", "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" у сукупності із встановленими господарським судом обставинами, які свідчать, що Державне підприємство Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" засноване на майні Збройних Сил України, яке є загальнодержавною власністю, засновником підприємства є Міністерство оборони України - орган управління майном (наказ Міністра оборони України №27 від 29.01.1998, ліквідаційний акт, акти прийняття передачі основних засобів, Статут Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд"), господарський суд, з яким погоджується апеляційний господарський суд, дійшов до висновку та погодився з доводами прокурора та позивачів, що спірне майно на момент оформлення свідоцтва про право власності мало статус військового майна.

Визначення у Свідоцтві про право власності органу, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення від імені та в інтересах держави права власності на цілий комплекс будівель, який розташований в м. Кіровограді по вул. Леваневського, 1В - Верховну Раду України, а не Міністерство оборони України, викликано вимогами діючих на час його (свідоцтва) оформлення положень Закону України "Про власність".

На час звернення прокурора із позовом у даній справі норма статті 326 Цивільного кодексу України передбачала, що від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Суб`єкти управління об`єктами державної власності визначені у статті 4 Закону України від 21.09.2006 №185-V "Про управління об`єктами державної власності". До них Закон (у редакції чинній на дату подання позову) відносить:

Кабінет Міністрів України;

центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об`єктами державної власності;

центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політики у сфері економічного розвитку;

міністерства та інші органи виконавчої влади (далі уповноважені органи управління);

Фонд державного майна України;

органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України;

органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами;

державні господарські об`єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі господарські структури);

Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Отже дослідженням питання щодо органу державної влади, який на час звернення прокурора з позовом у даній справі, здійснює від імені та в інтересах держави право власності на спірне майно, господарський суд встановив, що прокурором правильно визначено у позові позивачем - Міністерство оборони України, як орган, уповноважений державою здійснювати функції щодо управління державним майном, яке є спірним у даній справі.

У процедурі провадження у справі про банкрутство Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" (тобто до моменту припинення провадження у цій справі згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2007), органом уповноваженим управляти майном боржника - Міністерством оборони України в особі виконуючого обов`язки Міністра оборони України Шкідченко В.П., та Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України в особі заступника Державного секретаря І.Уманського, 02.11.2001 та 30.10.2001 відповідно було погоджено План санації відновлення платоспроможності та виведення з кризи Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", який також було схвалено комітетом кредиторів Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" (протоколом № 2 від 15.11.2001). Зазначений план санації затверджено Господарським судом міста Києва ухвалою від 18.01.2002.

Прокурор та позивачі посилаються на копії висновків експертів (а.с. 23-236, том 13), які провели експертизи в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 16.03.2013 № 0003558 за фактом незаконного відчуження у період 2003-2007 років службовими особами Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами, майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 19, який перебував на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" під час процедури санації зазначеного підприємства у зв`язку з його фіктивним банкрутством. Так висновком експерта № 8-4/1563 від 19.08.2017 встановлено, що підпис на титульному аркуші "Плані санації ДП МО України "Укрвійськбуд" ліворуч від рукописного надпису Шкідченко В.П., виконано самим ОСОБА_2 ; підпис на титульному аркуші "Доповненні до плану санації ДП МО України "Укрвійськбуд" ліворуч від рукописного надпису Шкідченко В.П. виконано не Шкідченко В.П., а іншою особою з наслідуванням підпису Шкідченко В.П.

Між тим, майно 1080 Управління начальника робіт (адреса управління: 25005, м. Кіровоград, вул. Добровольського, 5а), яке призначено до реалізації увійшло до додатку №5 "Перелік будинків і споруд у загальній структурі ДП МОУ "Укрвійськбуд", призначених до реалізації" Плану санації відновлення платоспроможності та виведення з кризи Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", який погоджено органом уповноваженим управляти майном боржника - Міністерством оборони України в особі виконуючого обов`язки Міністра оборони України Шкідченко В.П., та Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України в особі заступника Державного секретаря І.Уманського, 02.11.2001 та 30.10.2001 відповідно та схвалено комітетом кредиторів Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" (протоколом № 2 від 15.11.2001) (а.с. 100-136, том 1).

Так, у Додатку №5 "Перелік будинків і споруд у загальній структурі ДП МОУ "Укрвійськбуд", призначених до реалізації" Плану санації відновлення платоспроможності та виведення з кризи Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", перелічене майно 1080 Управління начальника робіт (адреса управління: 25005, м. Кіровоград, вул. Добровольського, 5а), призначене для реалізації, до складу якого увійшло і спірне майно.

Зазначений план санації затверджено Господарським судом міста Києва ухвалою від 18.01.2002 (а.с. 14, том 9).

Таким чином, спірне майно увійшло до Плану санації ДП МО України "Укрвійськбуд" (додаток №5), а не в Доповнення до плану санації ДП МО України "Укрвійськбуд" (додаток №5-1), підпис на титульному аркуші якого виконано не Шкідченко В.П., а іншою особою з наслідуванням підпису Шкідченко В.П.

Таким чином твердження прокурора та позивачів про погодження Плану санації (додаток №5) неналежними особами не підтверджується матеріалами справи, оскільки в Доповненнях до плану санації ДП МО України "Укрвійськбуд" (додаток №5-1) спірне майно відсутнє.

Посилання позивачів та прокурора на обов`язковість погодження продажу майна Фондом державного майна України із посиланням на норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (абз. 2 ч. 2 ст. 20) також спростовуються проведенням такого продажу в процедурі банкрутства Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" в межах провадження справи №24/612-б-43/234 і необхідність такого погодження не встановлено в ході розгляду такої справи.

Отже, під час процедури санації до припинення провадження у справі про банкрутство №24/612-б-43/234 між Державним підприємством Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" в особі Уповноваженого представника Дубова О.Г. (керуючого санацією Коробкіна В.С., який діяв на підставі ухвали Господарського суду міста Києва №24/612-б від 28.10.2005), який діяв на підставі доручення №05 від 17.11.2005 (продавець) і тимчасовим членом біржі, Приватним підприємством "Агрорембудсервіс" в особі директора Цегульської І.В., яка діяла на підставі наказу №28 від 18.11.2005 (покупець) 02.12.2005 укладено біржову угоду №27-05/12 - договір купівлі-продажу нерухомості. За умовами вказаного договору продавець продав, а покупець купив будівлі та споруди, що складають 3/20 частини комплексу та знаходяться за адресою: м. Кіровоград, вул. Леваневського, 1В, а саме: адмінбудівля, загальною площею 94,5 кв.м. (літера А кр.кр.1 за планом земельної ділянки) за ціною 20572,80 грн. з ПДВ; гаражі загальною площею 255,4 кв.м (літера В,В1,В2 за планом земельної ділянки) за ціною 51444,00грн з ПДВ; кузня (літера Гг за планом земельної ділянки) за ціною 23040грн з ПДВ; естакада (літера ДХ за планом земельної ділянки) за ціною 2178,00грн з ПДВ; вбиральня (літера З за планом земельної ділянки) за ціною 4564,80грн з ПДВ; мийка (літера Д за планом земельної ділянки) за ціною 2722,80грн з ПДВ; АЗС (літера Л за планом земельної ділянки) за ціною 4264,80грн з ПДВ; будівля підземного зберігання паливно-мастильних матеріалів (літера М за планом земельної ділянки) за ціною 8511,60 грн з ПДВ; цех по виготовленню скла загальною площею 37,7 кв.м (літера П за планом земельної ділянки), столярний цех загальною площею 96,6 кв.м (літера П1п за планом земельної ділянки) за ціною 22419,60грн з ПДВ; навіси (літера Н,01 за планом земельної ділянки) за ціною 4320,00грн з ПДВ; гараж (літера О за планом земельної ділянки) за ціною 5575,20грн з ПДВ; розчинно-бетонний вузол (літера СС1 за планом земельної ділянки) за ціною 32200,80грн з ПДВ; вбиральня (літера С за планом земельної ділянки) за ціною 4279,20грн з ПДВ; оглядова яма з навісом (літера Б за планом земельної ділянки) за ціною 2322,00грн з ПДВ; водопровідна колонка (літера Е за планом земельної ділянки) за ціною 1,20грн з ПДВ; вапняна яма (літера Р за планом земельної ділянки) за ціною 1,20грн з ПДВ.

Договір зареєстровано на філії "Київська торгова палата" ТБ "Українська інвестиційна" на підставі статті 15 Закону України "Про товарну біржу".

У подальшому до зазначеної біржової угоди сторонами внесено зміни і доповнення №1 від 07.12.2005 та №2 від 02.10.2006.

Приватним підприємством "Агрорембудсервіс" здійснено оплату за придбане майно шляхом перерахування коштів Філії "Київська торгівельна палата" Товарної біржі "Українська інвестиційна", що підтверджується копіями платіжних доручень та банківських виписок (а.с. 144-147, том 1).

Згідно копії Довідки про належність нерухомого майна №483 від 21.12.2005, виданої ОКП "Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації", із комплексу будівель, розташованих за адресою: м. Кіровоград. вул. Леваневського, 1В на праві приватної спільної часткової власності Приватному підприємству "Агрорембудсервіс" належить 3/20 частини на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2005 №27-05/12 Товарної біржі "Українська інвестиційна" філія "Київська торгова палата" (а.с. 48, том 4). Дана інформація підтверджується копією Витягу №9370673 від 21.12.2005 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 50, том 4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2006 у справі №2-3217/2006 задоволено позов Приватного підприємства "Агрорембудсервіс" та виділено вказаному підприємству у натурі належне йому майно на праві власності - 3/20 частини комплексу будівель і споруд, що знаходяться за адресою: м. Кіровоград, вул. Леваневського, 1-в; припинено право спільної часткової власності на комплекс будівель і споруд, розташованих за адресою: м. Кіровоград, вул. Леваневського, 1-в, між Приватним підприємством "Агрорембудсервіс, ОСОБА_3 і Державним підприємством Міністерства оборони України "Укрвійськбуд"; визнано право власності за Приватним підприємством "Агрорембудсервіс" на комплекс будівель і споруд, розташованих за адресою: м. Кіровоград, вул. Леваневського, 1-в.

За інформацією управління містобудування, архітектури, екології та земельних відносин (лист від 08.11.2006 №4923) адреса місцезнаходження вказаного нерухомого майна була змінена на: м. Кіровоград, вул. Леваневського, 2В, що не заперечується відповідачем.

Згідно Довідки ОКП "Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" про належність нерухомого майна №11822 від 25.12.2006, комплекс будівель, що розташований за адресою: м. Кіровоград. вул. Леваневського, 2В, належить на праві приватної власності Приватному підприємству "Агромбудсервіс" відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2006 (а.с.40, том 4).

Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно №28397776 від 17.12.2010 підтверджує реєстрацію права власності на вказаний об`єкт за відповідачем (а.с. 51, том 4).

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.10.2012 у справі №22ц/1190/2937/12 рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2006 скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у позові Приватного підприємства "Агрорембудсервіс" до ОСОБА_3 та філії Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" "1080 Управління начальника робіт" про виділення в натурі частини майна.

При цьому, в рішенні Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.10.2012 у справі №22ц/1190/2937/12 зазначено, що договір щодо спірного нерухомого майна, укладений 2 грудня 2005 року між Державним підприємством Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" і Приватним підприємством "Агрорембудсервіс" не був нотаріально посвідчений, тому є нікчемним. Такий правочин не породжує будь-яких прав та обов`язків, є недійсним з моменту його вчинення і без рішення суду не має юридичної сили.

За таких обставин колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку про те, що висновок суду щодо наявності у позивача права власності на спірне майно є помилковим, оскільки угода про відчуження цього майна Приватному підприємству "Агрорембудсервіс" є нікчемною.

Такий висновок Апеляційного суду Кіровоградської області відповідає викладеній у постанові Верховного Суду України від 16.02.2010 у справі №10/14 правовій позиції про те, що договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 3 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у справі № 22ц/1190/2937/12 Державним підприємством Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" подано апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, в результаті подання якої вказане рішення скасовано, таким чином Апеляційним судом Кіровоградської області було допущено Державне підприємство Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" до участі у справі в якості особи, чиї права порушені прийнятим рішенням.

Крім вказаного господарський суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Військовий прокурор Кіровоградського гарнізону у позові, посилаючись на статтю 220 Цивільного кодексу України, згідно якої встановлено нікчемність правочину в разі відсутності його нотаріального посвідчення, на підставі статті 388 Цивільного кодексу України просить витребувати спірне майно від добросовісного набувача Приватного підприємства "Агрорембудсервіс". Також, із посиланням на статті 391, 392 Цивільного кодексу України, прокурор просить визнати право власності за Державою в особі Міністерства оборони України на 3/20 частин комплексу будівель і споруд по вул. Леваневського, 2-В у м. Кіровограді.

Як зазначено у рішенні місцевого господарського суду, 03.08.2018 прокурором подано заяву № 2824вих.-18 про збільшення розміру позовних вимог, у зв`язку із наданням відповідачем копії висновку експерта від 20.07.2018 № 11, яким встановлено фактичну наявність будівель та споруд та їх розміри.

Місцевий господарський суд визнав таку заяву прокурора як заяву, яка подана в порядку норм статті 42 Господарського процесуального кодексу України та розглянув справу з врахуванням цієї заяви.

Наведена у заяві прокурора про збільшення розміру розміру позовних вимог та копії висновку експерта від 20.07.2018 № 11 інформація щодо будівель та споруд частково не співпадає з тим переліком будівель і споруд та їх розмірами, які були відчужені за біржовою угодою та в подальшому зареєстровані за відповідачем.

Так, змінились розміри будівель у порівняні з тими, які були зазначені у позовній заяві. За висновком експерта деякі будівлі та споруди мають такі площі: адмінбудівлі "А" площею 127,26 м2 (раніше 94,5м2), кузні літ. "Г" площею 116,37 м.2 (раніше площа не зазначалась), естакади літ. "Д" площею 80,75м2 (раніше площа не зазначалась), вбиральні літ. "З" площею 6 м2 (раніше площа не зазначалась), АЗС літ. "Л" площею 11,7 м2 (раніше площа не зазначалась), підземного зберігання ПММ літ. "М" площею 32 м2 (раніше площа не зазначалась), навіс літ. "Н" площею 83 м2 (раніше площа не зазначалась), навіс літ. "О1" площею 20,52 м2, цех по виготовленню скла літ. "П" площею 44,632 м2 (раніше 37,7м2).

Огорожа літ. "N", ворота "N 1", хвіртка "N 2", ворота літ. "N 3", ворота літ. "N 6" не значились ні в позовній заяві, ні у біржовій угоді.

Крім того, у висновку експерта зазначено, що визначити чи були знесення, перенесення, добудови відносно фактично розташованих на момент проведення експертизи споруд та будівель за адресою: м. Кропивницький, вул. Леваневського 2-В відповідно до матеріалів інвентарної справи не представляється можливим. На момент проведення експертизи встановлено, що відсутня огорожа літ. "N 8" , яка зазначена на генеральному плані (схемі) території по вул. Леваневського 2Б, та на генеральному плані (схемі) території по вул. Леваневського 1в. Наявний навіс перед кузнею літ. "Г" який не зазначений на генеральному плані (схемі) території по вул. Леваневського 2Б, та на генеральному плані (схемі) території по вул. Леваневського 1в.

За змістом біржової угоди, будівлі та споруди, що були придбані відповідачем за такою угодою, становили 3/20 частини цілого комплексу, що знаходився за адресою: м. Кіровоград, вул. Леваневського, буд. 1В.

В подальшому Приватним підприємством "Агрорембудсервіс" було зареєстровано придбану частину як цілий комплекс будівель.

Разом з тим, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 68671899 від 21.09.2016 скасовано право власності Приватного підприємства "Агрорембудсервіс" на комплекс за адресою вул. Леваневського, буд. 2-в. Підставою виникнення права власності на комплекс, об`єкт житлової нерухомості за адресою вул. Леваневського, 2-в зазначено рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, підставою скасування державної реєстрації права власності - рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.10.2012 у справі № 22ц/1190/2937/12.

Приватне підприємство "Агрорембудсервіс" зазначає, що скасовано право власності, яке визнано згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, тим самим поновлено право спільної часткової власності, яке було скасованим рішенням припинено.

На підтвердження вказаного Приватним підприємством "Агрорембудсервіс" надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 80750502 від 20.02.2017 (а.с. 299-300, том 12), відповідно до якої у власності Приватного підприємства "Агрорембудсервіс" перебуває комплекс, об`єкт житлової нерухомості за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Леваневського, буд. 2-в.

Отже, доводи Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" стосовно внесення запису про скасування права власності відповідача на спірне майно згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №68671899 від 21.09.2016 спростовуються вищевказаним.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 цього Кодексу).

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 названого Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статей 317, 326 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник. Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто в особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння.

Таким чином, статтею 388 Цивільного кодексу України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло із володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею.

Матеріалами справи підтверджується, що спірне майно від Військової частини НОМЕР_1 передано Державному підприємству Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на праві повного господарського відання, що узгоджується з приписами Статуту Державного підприємства "Укрвійськбуд", частин 2, 3 статті 10 Закону України "Про підприємства в Україні", також Свідоцтво про право власності від 21.01.2003 №30, видане на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 14.01.2003 №64.

Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

У процедурі провадження у справі про банкрутство Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" (тобто до моменту припинення провадження у цій справі згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2007), органом уповноваженим управляти майном боржника - Міністерством оборони України в особі виконуючого обов`язки Міністра оборони України Шкідченко В.П., та Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції України в особі заступника Державного секретаря І.Уманського, 02.11.2001 та 30.10.2001 відповідно було погоджено План санації відновлення платоспроможності та виведення з кризи Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", який також було схвалено комітетом кредиторів Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" (протоколом № 2 від 15.11.2001). Зазначений план санації затверджено Господарським судом міста Києва ухвалою від 18.01.2002.

Матеріалами справи підтверджується, що План санації ДП МО України "Укрвійськбуд" (в тому числі Додаток №5) затверджено ухвалою від 18.01.2002 Господарським судом м. Києва у справі про банкрутство №24/612-б-43/234, яка не скасована у встановленому законом порядку і набрала законної сили. Саме в ході проведення процедури санації у справі про банкрутство №24/612-б-43/234 було перевірено відповідність приписам Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (абз. 6 ч. 5 ст. 18, в редакції на час затвердження плану санації) погодження плану санації боржника з органом, уповноваженим управляти державним майном.

Таким чином, за наявності чинної ухвали від 18.01.2002 у справі про банкрутство №24/612-б-43/234, якою затверджено План Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" (в тому числі й Додаток №5) спростовуються доводи прокурора про відсутність волевиявлення власника майна на проведення санації боржника - Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" і, як наслідок, на продаж спірного майна.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що спірне майно придбане відповідачем за відплатним договором в особи, яка мала право його відчужувати, майно вибуло з володіння власника з його волі.

Апеляційний господарський суд відхиляє посилання апелянта на те, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2007 у кримінальній справі № 1-175/07 по обвинуваченню ОСОБА_1 (заступника генерального директора по фінансово-економічній роботі ДП МОУ "Укрвійськбуд") у діях за статтею 218 Кримінального кодексу України, підтверджується вибуття спірного майна поза волею власника, оскільки зазначеним вироком не встановлено та не досліджувались обставини укладення правочинів щодо відчуження спірного майна позивача. Будь-які свідчення про те, що були укладені право чини безпосередньо спрямовані на незаконне заволодіння державним майном, у вироку від 03.03.2007 відсутні.

Місцевим господарським судом, з яким погоджується апеляційний господарський суд, зазначено, що прокурором та позивачами не доведено, що майно вибуло із володіння власника поза його волею, оскільки відчуження такого майна проводилось в межах процедури банкрутства Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", яка відбувалась у відповідності до законодавства, що було чинним на той момент; вказане підтверджується законністю судових рішень, що винесені в ході провадження справи про банкрутство № 24/612-б-43/234 і які не скасовані в порядку, визначеному процесуальним законодавством.

Також не підпадає під норму статті 388 Цивільного кодексу України обставина стосовно укладення між сторонами - Державним підприємством Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" та Приватним підприємством "Агрорембудсервіс" біржової угоди, яка є нікчемною у зв`язку із відсутністю її нотаріального посвідчення, оскільки норми досліджуваної статті можуть бути застосовані лише за відсутності між сторонами договірних відносин.

Так згідно з частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до абз. 2 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частиною 4 статті 216 Цивільного кодексу України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін.

Як зазначив місцевий господарський суд у рішенні, вимога про визнання права власності за Державою України в особі Міністерства оборони України на 3/20 частин комплексу будівель і споруд по вул. Леваневського, 2-В у м. Кіровограді може бути лише в результаті реституції за наслідками нікчемності договору.

Між тим, в апеляційній скарзі позивач-1 наполягає на тому, що правовою підставою вимоги про витребування майна є стаття 388 Цивільного кодексу України, апелянт зазначає, що не просив застосувати реституцію, а лише витребувати майно на підставі статті 388 Цивільного кодексу України (а.с. 118, том 16).

Таким чином, апеляційний господарський суд надає оцінку вимогам в межах заявлених вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що спірне майно придбане відповідачем за відплатним договором в особи, яка мала право його відчужувати, майно вибуло з володіння власника з його волі.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення вимог про витребування майна від добросовісного набувача в порядку статті 388 Цивільного кодексу України.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову в частині витребування шляхом вилучення від Приватного підприємства "Агрорембудсервіс" 3/20 частин комплексу будівель і споруд по вул. Леваневського, 2-В, у м. Кіровограді.

Крім того прокурором та позивачами не доведено яке саме майно складає 3/20 частин від цілого комплексу будівель і споруд, які на даний час перебувають у володінні відповідача.

Щодо вимог прокурора про визнання права власності апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як зазначено в апеляційній скарзі, право позивача-1 на визнання за ним права власності щодо спірного майна, а також вимоги щодо повернення майна базується на визнанні права власності абсолютним, яке не втрачається із незаконним набуттям речі з володіння власника і переходом у володіння інших осіб.

Як встановлено місцевим господарським судом та не спростовано апелянтом, спірне майно придбане відповідачем за відплатним договором в особи, яка мала право його відчужувати, майно вибуло з володіння власника з його волі.

Відповідач отримав у власність спірне майно за відплатним договором (біржовою угодою), тому в світлі положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до неї, витребування майна без належної грошової компенсації становитиме незаконне втручання у мирне володіння майном Приватним підприємством "Агрорембудсервіс", яке не є необхідним у демократичному суспільстві. Під майном у контексті, як його трактує Європейський суд з прав людини розуміється як нерухоме майно так і грошові кошти, які були сплачені відповідачем за відплатним договором за таке нерухоме майно.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.08.2018 у справі №912/1231/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.08.2018 у справі №912/1231/15-г залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Міністерство оборони України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня прийняття.

Повна постанова складена 21.12.2018.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко