ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2018 Справа № 920/767/18
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Мудрицької С.Ю.,

розглянувши матеріали справи № 920/767/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (пров. Шевченка, буд. 12, м. Київ, 01001),

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Сумський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40002),

про стягнення 591 467 грн. 03 коп. заборгованості, відповідно до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 6-10-452, укладеного між сторонами 23.06.2008,

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 09/12/121 від 22.02.2018),

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 0401/1 від 04.01.2018).

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 826 551 грн. 76 коп., з яких 591 467 грн. 03 коп. інфляційних збитків та 235 084 грн. 73 коп. 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати кредиту відповідно до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 6-10-452, укладеного між сторонами 23.06.2008.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав зобовязань за договором про відкриття кредитної лінії № 6-10-452 в частині своєчасного повернення кредиту.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 28.09.2018 відкрите провадження у справі № 920/767/18, призначено підготовче засідання з повідомленням сторін; відповідачу наданий пятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву, відповідно до ст. 165 ГПК України.

18.10.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву № 06/1269 від 16.10.2018, в якому вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними.

26.10.2018 відповідач подав заяву № 06/1319 від 26.10.2018 про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

02.11.2018 відповідач подав письмове пояснення до заяви про застосування строку позовної давності № 06/1328, в якому вказує на те, що зі сплатою коштів в рахунок погашення кредиту між сторонами припинилися взаємовідносини по частині сплачених вимог. Виконання відповідачем обов'язку за договором не позбавляє права позивача на звернення до суду з позовною заявою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, проте таке звернення відбуватиметься в порядку ст. 625 ЦК України, а отже і строк позовної давності становить три роки.

05.11.2018 позивач подав відповідь на відзив № 119/45, в якій вказує на те, що згідно з п. 6.12. договору, сторони погодили збільшений строк позовної давності до 10 років для вимог позивача.

У судовому засіданні 05.11.2018 судом було оголошено перерву до 28.11.2018 о 10 год. 00 хв.

22.11.2018 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог № 09-2-1/1209, в якій просить суд стягнути з відповідача 591 467 грн. 03 коп. інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати кредиту відповідно до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 6-10-452, укладеного між сторонами 23.06.2008. Позивач просить суд повернути судовий збір в сумі 3526 грн. 27 коп. у звязку зі зменшенням розміру позовних вимог.

22.11.2018 позивач подав відповідь на письмові пояснення до заяви про застосування строку позовної давності № 117/06-97, в якій зазначає, що вимога щодо сплати сум заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції заявлена на підставі умов кредитного договору та відповідно до п.6.12. договору позивач пред'явив вимогу про захист порушеного права в строки позовної давності, які складають 10 років. На підставі черговості погашення заборгованості по кредитному договору, що визначена у п. 3.7 за рахунок сплачених відповідачем 1 921 763,01 грн. 30.12.2010 погашено 148 712, 33 грн. прострочених відсотків за користування кредитом за період з 01.11.2010 по 29.12.2010 та 1 773 050, 68 грн. простроченого кредиту.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 28.11.2018 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, закрите підготовче провадження у справі № 920/767/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.12.2018 на 11 год. 00 хв.

Таким чином предметом спору є стягнення з відповідача 591 467 грн. 03 коп. інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати кредиту відповідно до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 6-10-452, укладеного між сторонами 23.06.2008.

Позивач підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позов повністю, повернути судовий збір в сумі 3526 грн. 27 коп., у звязку зі зменшенням розміру позовних вимог.

Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків.

23.06.2008 між сторонами було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 6-10-452, за умовами якого банк зобов'язується надати відповідачу кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 4 000 000,00 (чотири мільйони) гривень (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених цим договором, далі кредит або кредитна лінія, а позичальник (відповідач) зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені договором.

Термін користування кредитом становить 253 календарних дня. Початок терміну користування кредитом розпочинається з дати першої оплати платіжних документів з позичкового рахунку позичальника. Дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 05 березня 2009 року. У разі несвоєчасного погашення суми, що перевищує ліміт кредитної лінії, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитною лінією є п'ятий робочий день з дня, у якому сталось таке перевищення (п. 2.2. договору).

Відповідно до пунктів 4.2.1 та 4.2.2 договору, відповідач зобов'язався у встановлений строк остаточно повернути всі отримані в межах кредитної лінії суми кредиту та своєчасно сплачувати плату за кредит, проценти за неправомірне користування кредитом на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором.

Згідно з п. 3.7. договору, за наявності заборгованості по кредиту та/або плати за кредит (у тому числі процентах за неправомірне користування кредитом), сторони встановлюють наступну черговість погашення позичальником заборгованості: в першу чергу сплаті підлягає нарахована, але не сплачена в строк плата за кредит; в другу чергу сплаті підлягає нарахована плата за кредит, строк сплати якої ще не сплинув; в третю чергу сплаті підлягає прострочена заборгованість за кредитом; в четверту чергу сплаті підлягає неустойка, передбачена цим договором. Погашення позичальником заборгованості кожної наступної черги повинно відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги. Сторони встановлюють, що банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

За умовами п. 5.2. договору, відповідач у випадку прострочення ним виконання зобов'язання по поверненню позивачу сум кредиту та/або процентів за надання кредиту зобов'язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу.

Відповідно до п. 6.12. договору, всі спори між сторонами при недосягненні згоди шляхом переговорів передаються на вирішення господарського суду. При цьому строк, у межах якого банк може звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) встановлюється тривалістю у 10 років.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею ст. 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Рішенням господарського суду Сумської області від 22.10.2009 у справі № 4/224-09 за позовом Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії Відділення Промінвестбанку в м.Суми (правонаступник ПАТ Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банк) до відповідача - ОСОБА_1 підприємства Сумський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України, про стягнення 5 023 798 грн. 23 коп. відповідно до договору про відкриття кредитної лінії № 6-10-452 від 23.06.2008, позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 підприємства Сумський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України на користь Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії Відділення Промінвестбанку в м. Суми 5 023 798 грн. 23 коп. заборгованості, в тому числі: 4 000 000 грн. 00 коп. борг по кредиту, 317 698 грн. 63 коп. відсотки за користування кредитом, 484 109 грн. 63 коп. пеня на суму простроченого кредиту, 158 209 грн. 16 коп. інфляційних збитків та 3 % річних в сумі 63 780 грн. 82 коп.; судові витрати: 25 500 грн. 00 коп. державного мита та 312 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Судом встановлено факт несвоєчасного повернення кредиту, станом на 16.09.2009 борг відповідача по кредиту складав 4 000 000 грн. 00 коп.

За приписами ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604-609 Цивільного кодексу України , саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Судом встановлено, що кредит у розмірі 4 000 000 грн. 00 коп. був погашений відповідачем наступними платежами:

30.12.2010, згідно з платіжним дорученням № 23476, відповідачем сплачено 1 921 763 грн. 01 коп., з яких 148 712 грн. 33 коп. спрямовані банком на погашення прострочених відсотків за користування кредитом, 1773050 грн. 68 коп. на погашення боргу за кредит; 30.11.2011, згідно з платіжним дорученням № 1361, відповідачем сплачено 350 000 грн. 00 коп., що спрямовані банком на погашення боргу за кредит; 20.01.2012, згідно з платіжним дорученням № 184, відповідачем сплачено 100 000 грн. 00 коп., що спрямовані банком на погашення боргу за кредит; 15.03.2012, згідно з платіжним дорученням № 5, відповідачем сплачено 1 704 763 грн. 57 коп., що спрямовані банком на погашення боргу за кредит; 01.10.2013, згідно з платіжним дорученням № 11273, відповідачем сплачено 72 185 грн. 75 коп., що спрямовані банком на погашення боргу за кредит.

На підставі п. 5.2. договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем відповідачу нараховані інфляційні збитки в сумі 591 467 грн. 03 коп. за період з 16.09.2009 по 30.09.2013, виходячи з суми боргу за кредитом в розмірі 4 000 000 грн. 00 коп. з урахуванням часткових оплат.

Перевіривши розрахунок позивача, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної сплати заборгованості за кредитом, а також те, що право позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків передбачене умовами укладеного між сторонами договору та діючим законодавством України, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 591 467 грн. 03 коп. інфляційних збитків правомірними та обґрунтованими.

Відповідач просить суд застосувати позовну давність при вирішенні спору щодо заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (стаття 252 ЦК України).

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства України, порушене право позивача підлягає захисту судом у разі звернення позивача за захистом протягом строку позовної давності з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно з п. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Статтею 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено що в пункті 6.12 договору, сторони узгодили, що банк може звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) протягом 10 років. При цьому, обовязок відповідача, у випадку прострочення ним виконання зобов'язання по поверненню позивачу сум кредиту, щодо сплати суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, визначений п. 5.2. договору.

За умовами п. 6.8. договору, він діє до повного повернення позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та повного виконання позивальником будь-яких інших грошових зобовязань, прийнятих на себе згідно з умовами договору (п. 6.8. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 05 березня 2009 року. Відповідно, прострочення виконання грошового зобовязання з повернення сум кредиту почалося з 06.03.2009.

Інфляційні збитки нараховані позивачем за період з 16.09.2009 по 30.09.2013; позов поданий до суду 27.09.2018, тобто в межах десятирічного строку позовної давності, що передбачений п. 6.12. договору.

За таких обставин, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що вимоги заявлені на підставі ст. 625 ЦК України і строк позовної давності становить три роки згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України, оскільки вказане спростовується умовами укладеного між сторонами договору та підставами поданого позову.

За встановлених судом обставин, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами в межах визначеного договором строку позовної давності, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 591 467 грн. 03 коп. інфляційних збитків підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Сумський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40002, ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (пров. Шевченка, буд. 12, м. Київ, 01001, ) 591 467 грн. 03 коп. інфляційних збитків, 8872 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Відповідно до пп. 17.5. п. 17 Розділу XI Перехідних положень до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 20.12.2018.

СУДДЯ О.Ю.РЕЗНІЧЕНКО