СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2018 р. Справа № 905/2964/17

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

секретар судового засідання Гузікова Я.А.

за участю:

від апелянта ОСОБА_1

від відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м.Київ (вх. №374 Д/2)

на рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2018р. у справі №905/2964/17 (суддя Паляниця Ю.О., ухвалене в м. Харків о 17:42 год., повний текст рішення складено 04.04.2018р.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", м. Краматорськ Донецької області

про стягнення 125145521,07 грн.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 28.11.2018р. оголошено перерву до 21.12.2018р. о 12:15 годині.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз про стягнення боргу у загальній сумі 125145521,07 грн, в тому числі: основного боргу у сумі 80473059,38 грн, пені 17642638,72 грн, 3% річних 4421201,70 грн, інфляційних втрат 22608621,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №13-384-ВТВ від 24.01.2013р. (за поставками березня, травня-вересня, листопада-грудня 2015 року) в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, несвоєчасна оплата поставок жовтня-листопада 2014 року, заборгованість за якими стягнута рішенням господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. по справі №905/1228/15, стала підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за цими зобовязаннями у періоди, які не були предметом розгляду у вказаній справі.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 02.04.2018р. у справі №905/2964/17 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (84313, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Південна, буд.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) основний борг 33114769,54 грн, пеню - 10040893,14 грн, 3% річних 2585122,58 грн, інфляційні нарахування 12920959,37 грн, а також судовий збір в сумі 187011,16 грн.

Відстрочено виконання рішення від 02.04.2018р. господарського суду Донецької області по справі №905/2964/17 на 1 місяць з дня ухвалення рішення.

Провадження по справі в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м.Краматорськ на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ суми основного боргу у розмірі 38853293,96 грн закрито.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог мотивовано наступним:

позивач припустився помилок при визначенні кінцевої дати нарахування неустойки за зобовязаннями листопада-грудня 2015 року, тому сума пені за простроченими зобовязання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у жовтні-листопаді 2014 року, листопаді 2015 року (частково на суму 17625153,33 грн.), грудні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів), відповідно до здійсненого судом перерахунку, становить 10040893,14 грн., замість заявленої позивачем суми у розмірі 17642638,72 грн.;

невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, за період такого розстрочення або відстрочення, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 2585122,58 грн. за період з 21.01.2016р. по 14.09.2017р., оскільки арифметично вірною є сума 2585122,58 грн. (з урахуванням факту відстрочення рішенням господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. по справі №905/1228/15 про стягнення 81698233 грн. на шість місяців з моменту набрання даним судовим актом законної сили);

позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків не було враховано, що базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж, що призвело до безпідставного збільшення інфляційної складової боргу. У звязку з тим, що у позивача відсутні підстав для нарахування інфляційних втрат за поставками березня, травня-вересня, листопада 2015 року (частково на суму 4046822,44 грн), суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків у сумі 12920959,37 грн.

Суд першої інстанції, посилаючись на приписи п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про закриття провадження по справі в частині стягнення основного боргу в сумі 38853293,96 грн. у звязку з тим, що відповідач сплатив зазначену заборгованість під час розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 8504995,88 грн. до моменту звернення з позовом, суд першої інстанції залишив позовні вимоги в цій частині без задоволення.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі за текстом НАК Нафтогаз України) звернулося з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2018р. у справі №905/2964/17, у якій просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 7601745,58 грн. пені, 9687661,90 грн. інфляційних втрат, 1836079,12 грн. 3%річних, та прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Апелянт вважає рішення в цій частині таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції в частині нарахування інфляційних втрат необґрунтовано не враховано лист Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97-р, відповідно до якого збільшення суми боргу на індекс інфляції здійснюється за кожен місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду буде використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

НАК Нафтогаз України вважає, що суд першої інстанції в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат необґрунтовано послався на відстрочку рішення суду у справі №905/1228/15 на 6 місяців, тому вважає, що наявність відстрочки або розстрочки рішення виконання рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання у строки, визначені у договорі, та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз вважає висновки суду першої інстанції щодо нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних обґрунтованими, а доводи апелянта безпідставними, тому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, відповідач просить закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 33114769,54 грн., оскільки станом на 28.03.2018р. основна заборгованість відповідача була погашена в повному обсязі, що підтверджується доданими до апеляційної скарги платіжними дорученнями №12 від 27.03.2018р. у сумі 12623425,42 грн., платіжним дорученням №17 від 28.03.2018р. у сумі 20491344,22 грн. Відповідач посилається на те, що платіжні доручення надійшли на його адресу 05.04.2018р., тобто після ухвалення рішення, у звязку з чим відповідні докази неможливо було подати до суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.08.2018р. у справі 905/2964/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2018р. у справі №905/2964/17 та встановлено строк учасникам справи для подання відзиву до 03.09.2018р.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.09.2018р. у складі колегії суддів: головуючий суддя Попков Д.О., судді: Радіонова О.О., Стойка О.В., розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Нафтогаз України призначено на 26.09.2018р.

У судовому засіданні у справі №905/2964/17 оголошено перерву до 02.10.2018р.

У звязку з ліквідацією Донецького апеляційного господарського суду та утворенням Східного апеляційного господарського суду в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові, на підставі розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду від 01.10.2018р. "Про передачу судових справ до Східного та Центрального апеляційного господарських судів" відділом організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії здійснено передачу судових справ, що перебували у провадженні Донецького апеляційного господарського суду, до Східного апеляційного господарського суду, який розпочав свою роботу з 03.10.2018р.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018р. сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Лакізи В.В., відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018р. сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2018р. прийнято справу №905/2964/17 до провадження, розгляд справи призначено на 28.11.2018р.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 28.11.2018р. оголошено перерву до 21.12.2018р.

Стаття 269 ГПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ст.ст.222, 223 та п.17.7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, присутнього у судовому засіданні представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила.

24.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Публічним акціонерним товариством По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (покупець) підписано договір купівлі-продажу природного газу №13-384-ВТВ.

За змістом п.1.1 договору №13-384-ВТВ від 24.01.2013р. (в редакції додаткової угоди №12 від 22.12.2014р.) продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 2015 роках природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця (п.2.1 вказаного правочину).

Сторони неодноразово вносили зміни до п.5.2 договору №13-384-ВТВ від 24.01.2013р., змінюючи ціну газу.

Відповідно до п.11 договору №13-384-ВТВ від 24.01.2013р. (в редакції додаткової угоди №12 від 22.12.2014р.) останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №13-384-ВТВ від 24.01.2013р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (на території підконтрольній українській владі) на загальну суму 115040744,73 грн., а саме:

- б/н від 31.03.2015р. у березні 2015 року на суму 36169766,74 грн,

- б/н від 31.05.2015р. у травні 2015 року на суму 12413157,35 грн,

- б/н від 30.06.2015р. у червні 2015 року на суму 1516131,26 грн,

- б/н від 31.07.2015р. у липні 2015 року на суму 3242922,91 грн,

- б/н від 31.08.2015р. у серпні 2015 року на суму 4155945,60 грн,

- б/н від 30.09.2015р. у вересні 2015 року на суму 8677203,09 грн,

- б/н від 30.11.2015р. у листопаді 2015 року на суму 21671975,77 грн,

- б/н від 31.12.2015р. у грудні 2015 року на суму 27193642,01 грн.

Відповідач встановлений договором обовязок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого перед Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України утворилася заборгованість у сумі 80473059,38 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом довідки Операції по підприємству Донецькоблгаз ПАТ з 01.01.2013р. по 28.02.2018р. зобов'язання з оплати поставок березня, травня вересня, листопада 2015 року були виконані на суму 71508345,19 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1) за поставкою березня 2015 року на суму 36169766,74 грн:

- 23.08.2017р. - 152222,30 грн (спільне протокольне рішення №2625 від 18.05.2017р. на суму 2281835,17 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 4000000 грн (спільне протокольне рішення №2212 від 18.05.2017р. на суму 4000000 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 13667177,34 грн (спільне протокольне рішення №2213 від 18.05.2017р. на суму 13667177,34 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 1669386 грн (спільне протокольне рішення №2653 від 18.05.2017р. на суму 1669386 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 233267,19 грн (спільне протокольне рішення №2652 від 18.05.2017р. на суму 233267,19 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 657359,05 грн (спільне протокольне рішення №2622 від 18.05.2017р. на суму 657359,05 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 407051,37 грн (спільне протокольне рішення №2650 від 18.05.2017р. на суму 407051,37 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 268022,13 грн (спільне протокольне рішення №2661 від 18.05.2017р. на суму 268022,13 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 125531,15 грн (спільне протокольне рішення №2645 від 18.05.2017р. на суму 125531,15 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 922060,90 грн (спільне протокольне рішення №2644 від 18.05.2017р. на суму 922060,90 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 448604,85 грн (спільне протокольне рішення №2655 від 18.05.2017р. на суму 448604,85 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 5169124,81 грн (спільне протокольне рішення №2647 від 18.05.2017р. на суму 5169124,81 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 1307553,60 грн (спільне протокольне рішення №2660 від 18.05.2017р. на суму 1307553,60 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 5327367,63 грн (спільне протокольне рішення №2658 від 18.05.2017р. на суму 5327367,63 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 28.08.2017р. - 212957,03 грн (спільне протокольне рішення №2657 від 18.05.2017р. на суму 212957,03 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 20.09.2017р. - 1602081,39 грн (спільне протокольне рішення №2642 від 18.05.2017р. на суму 3683940,59 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

2) за поставкою травня 2015 року на суму 12413157,35 грн:

- 20.09.2017р. - 2081859,20 грн (спільне протокольне рішення №2642 від 18.05.2017р. на суму 3683940,59 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 20.09.2017р. - 3966989,03 грн (спільне протокольне рішення №2643 від 18.05.2017р. на суму 3966989,03 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 03.11.2017р. - 43766,94 грн (спільне протокольне рішення №3236 від 11.08.2017р. на суму 43766,94 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 03.11.2017р. - 33973,94 грн (спільне протокольне рішення №3220 від 11.08.2017р. на суму 33973,94 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 08.11.2017р. - 132217,80 грн (спільне протокольне рішення №3215 від 11.08.2017р. на суму 132217,80 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 08.11.2017р. - 124685,79 грн (спільне протокольне рішення №3219 від 11.08.2017р. на суму 124685,79 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 08.11.2017р. - 113090,64 грн (спільне протокольне рішення №3224 від 11.08.2017р. на суму 113090,64 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 08.11.2017р. - 154017,98 грн (спільне протокольне рішення №3214 від 11.08.2017р. на суму 154017,98 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 08.11.2017р. - 252313,17 грн (спільне протокольне рішення №3222 від 11.08.2017р. на суму 252313,17 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. - 65134,55 грн (спільне протокольне рішення №3230 від 11.08.2017р. на суму 65134,55 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. - 184066,93 грн (спільне протокольне рішення №3226 від 11.08.2017р. на суму 184066,93 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. - 218837,62 грн (спільне протокольне рішення №3231 від 11.08.2017р. на суму 218837,62 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. - 255312,35 грн (спільне протокольне рішення №3225 від 11.08.2017р. на суму 255312,35 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. - 491855,75 грн (спільне протокольне рішення №3221 від 11.08.2017р. на суму 491855,75 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. - 611931,07 грн (спільне протокольне рішення №3223 від 11.08.2017р. на суму 611931,07 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. - 747445,08 грн (спільне протокольне рішення №3228 від 11.08.2017р. на суму 747445,08 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. - 936463,54 грн (спільне протокольне рішення №3217 від 11.08.2017р. на суму 936463,54 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. - 1086656,31 грн (спільне протокольне рішення №3227 від 11.08.2017р. на суму 1086656,31 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. - 912539,66 грн (спільне протокольне рішення №3234 від 11.08.2017р. на суму 1370816,19 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

3) за поставкою червня 2015 року на суму 1516131,26 грн:

- 22.12.2017р. - 458276,53 грн (спільне протокольне рішення №3234 від 11.08.2017р. на суму 1370816,19 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. - 1057854,73 грн (спільне протокольне рішення №3229 від 11.08.2017р. на суму 1803951,78 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

4) за поставкою липня 2015 року на суму 3242922,91 грн:

- 22.12.2017р. 746097,05 грн (спільне протокольне рішення №3229 від 11.08.2017р. на суму 1803951,78 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. 2267507,34 грн (спільне протокольне рішення №3216 від 11.08.2017р. на суму 2267507,34 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. 229318,52 грн (спільне протокольне рішення №3233 від 11.08.2017р. на суму 2681826,86 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

5) за поставкою серпня 2015 року на суму 4155945,60 грн:

- 22.12.2017р. 2452508,34 грн (спільне протокольне рішення №3233 від 11.08.2017р. на суму 2681826,86 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. 1703437,26 грн (спільне протокольне рішення №3213 від 11.08.2017р. на суму 2761025,76 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

6) за поставкою вересня 2015 року на суму 8677203,09 грн:

- 22.12.2017р. 1057588,50 грн (спільне протокольне рішення №3213 від 11.08.2017р. на суму 2761025,76 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. 3427676,27 грн (спільне протокольне рішення №3218 від 11.08.2017р. на суму 3427676,27 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. 3739856,42 грн (спільне протокольне рішення №3235 від 11.08.2017р. на суму 3739856,42 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

- 22.12.2017р. 452081,90 грн (спільне протокольне рішення №3232 від 11.08.2017р. на суму 4498904,34 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.);

7) за поставкою листопада 2015 року на суму 21671975,77 грн:

- 22.12.2017р. 4046822,44 грн (спільне протокольне рішення №3232 від 11.08.2017р. на суму 4498904,34 грн, на виконання постанови Уряду №20 від 11.01.2005р., за прир. газ 2015р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.).

З доказів матеріалів справи також вбачається, що відповідачем в обґрунтування часткового погашення заявленої позивачем суми основного боргу за зазначені періоди надано:

- платіжне доручення №10 від 21.02.2018р. на суму 981257,90 грн., призначення платежу: постанова КМУ №256 від 04.03.2002р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.;

- платіжне доручення №13 від 28.02.2018р. на суму 305137,90 грн., призначення платежу: постанова КМУ №256 від 04.03.2002р., дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28.03.2018р. відповідач також частково сплатив суму основного боргу за заявлений позивачем період у процесі розгляду справи, що підтвердив наданими до справи доказами: платіжним дорученням №15 від 01.03.2018р. на суму 417630 грн. та платіжним дорученням №20 від 07.03.2018р. на суму 10000000 грн із призначенням платежу: постанова КМУ від 04.03.2002р. №256 за природний газ 2015р. дог. №13-384-ВТВ від 24.01.2013р. у т.ч. ПДВ 69605 грн.

Тобто у березні, травнівересні, листопаді-грудні 2015 року позивач, на виконання договору №13-384-ВТВ від 24.01.2013р., здійснив поставку природного газу на загальну суму 115040744,73грн., відповідачем зобовязання з оплати зазначених поставок були виконані на загальну суму 81925975,19 грн.

Отже, заборгованість відповідача на дату прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення становить 33114769,54 грн.

При цьому, судом встановлено, що часткове погашення боргу у розмірі 8504995,88 грн. (у період з 23.08.2017р. по 08.11.2017р.) відбулось до моменту звернення позивача з позовом до суду (12.12.2017р. згідно із поштовим штемпелем), а в сумі 38853293,96 грн. - під час розгляду справи судом першої інстанції.

Згідно з п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням того, що заборгованість відповідача перед позивачем на суму 38853293,96 грн. погашена в процесі розгляду справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження по справі №905/2964/17 стосовно вимог про стягнення основного боргу на вказану суму.

В частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 8504995,88 грн. позов підлягає залишенню без задоволення, оскільки проведення Публічним акціонерним товариством По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз часткової оплати товару на вказану суму відбулось до моменту звернення Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до суду з позовом.

Відповідач на дату прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, всупереч вимог ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказів сплати позивачу основної заборгованості у розмірі 33114769,54 грн. до суду не надав, отже, Публічним акціонерним товариством По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз своїх зобовязань, в порушення вимог ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, в цій частині не виконано.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач зобовязання за договором №13-384-ВТВ від 24.01.2013р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості отриманого товару від відповідача не надходило, а відповідачем порушені обовязки, передбачені у договорі №13-384-ВТВ від 24.01.2013р., тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз про стягнення суми основного боргу у розмірі 80473059,38 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 33114769,54 грн.

Враховуючи приписи п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження по справі в частині стягнення основного боргу в сумі 38853293,96 грн.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення основного боргу суд першої інстанції залишив без задоволення, оскільки відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 8504995,88 грн. до моменту звернення позивача до суду з позовом.

Рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржується.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 33114769,54 грн., яке надане у відзиві на апеляційну скаргу, в якому ПАТ По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз посилається на те, що станом на 28.03.2018р. основна заборгованість відповідача погашена в повному обсязі, що підтверджує доданими до апеляційної скарги платіжним дорученням №12 від 27.03.2018р. у сумі 12623425,42 грн., платіжним дорученням №17 від 28.03.2018р. у сумі 20491344,22 грн., судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з клопотання про закриття провадження, відповідач посилається на те, що платіжні доручення, які підтверджують повне погашення основної заборгованості перед позивачем, надійшли на його адресу 05.04.2018р., тобто після ухвалення рішення, у звязку з чим відповідні докази неможливо було подати до суду першої інстанції.

Частиною 1,3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємній звязок доказів у їх сукупності. Надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи приписи ст.269 ГПК України та те, що на момент винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції, в матеріалах справи були відсутні докази сплати основного боргу в сумі 33114769,54 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог в цій частині, тому клопотання відповідача про закриття провадження в частині стягнення основної заборгованості в сумі 33114769,54 грн. не підлягає задоволенню.

Судова колегія апеляційної інстанції звертає увагу відповідача на те, що під час виконання рішення документи щодо повного погашення основної заборгованості, повинні бути надані до відповідного органу, який буде здійснювати виконання рішення у справі №905/2964/17.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

У жовтні-листопаді 2014 року енергопостачальником було поставлено відповідачу на підставі договору №13-384-ВТВ від 24.01.2013р. природний газ на загальну суму 53249535,07 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. по справі №905/1228/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз про стягнення 85594041,98 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 81698233 грн, у тому числі 49547486,63 грн заборгованості за поставлений природний газ, 13533126,28 грн пені, 1366250,66 грн 3% річних та 17251369,43 грн інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 70135,86 грн; надано відстрочку виконання рішення суду строком на 6 місяців з моменту набрання даним судовим актом законної сили.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що судом досліджувалися обставини укладання договору №13-384-ВТВ від 24.01.2013р., здійснення позивачем постачання природного газу за період з січня 2013 року по листопад 2014 року, а також невиконання відповідачем власних платіжних зобовязань у вказаний період, що стало підставою для нарахування, в тому числі, пені за період з 20.02.2013р. по 28.04.2015р., 3% річних за період з 20.02.2013р. по 28.04.2015р., інфляційних збитків за загальний період з березня 2013 року по березень 2015 року.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. у справі №905/1228/15 не переглядалось в апеляційному, касаційному порядках та набрало законної сили.

Обставини, що встановлені судом при розгляді справи №905/1228/15 відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

Враховуючи, що відповідач після прийняття рішення у справі №905/1228/15 за спожитий у жовтні-листопаді 2014 року природний газ за договором №13-384-ВТВ від 24.01.2013р. у встановлені строки не розрахувався, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у загальній сумі 1642571,54, а саме:

-87535,28 грн за період з 29.04.2015р. по 19.05.2015р. (поставка жовтня 2014 року на суму 12197686,22 грн.),

-1555036,26 грн за період з 29.04.2015р. по 19.06.2015р. (поставка листопада 2014 року на суму 41051848,85 грн.).

Крім того, відповідні нарахування здійснені за зобовязаннями березня, травня-вересня, листопада-грудня 2015 року у період з 21.01.2016р. по 20.07.2016р. в сумі 16000067,18 грн.

Судом встановлено, що вартість спожитого природного газу за поставками березня, травня-вересня, листопада 2015 року була погашена, в тому числі, з коштів, отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій №20 від 11.01.2005р. та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України №493/688 від 03.08.2015р., на загальну суму у розмірі 70221949,39 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, посилання на які наявні у розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних ПАТ Донецькоблгаз за договором №13-384-ВТВ від 24.01.2013р., довідці Операції по підприємству Донецькоблгаз ПАТ з 01.01.2013р. по 28.02.2018р.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (постанова №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з постачанням електричної енергії населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме: витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення газорозподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України Про житлово-комунальні послуги, Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти, а також постанову №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, слід виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

Проте, така зміна порядку і строку проведення розрахунків за природний газ стосується виключно тієї заборгованості, яка була предметом укладених спільних протокольних рішень.

Оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Отже, з підписанням спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету сторони дійшли згоди про зміну порядку та строків проведення розрахунків за поставлений позивачем природний газ, які визначені договором купівлі-продажу природного газу №13-384-ВТВ від 24.01.2013р.

Аналогічних висновків щодо відсутності підстав для стягнення штрафних санкцій, передбачених умовами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, дійшов Верховний суд у постановах, викладених у справі №904/1858/16 від 14.02.2018р. та у справі №926/2733/16 від 22.05.2018р., та Верховний суд України у постанові №3-322гс15 від 01.07.2015р.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобовязання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996 № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

Відтак, для застосування штрафних санкцій, передбачених договором поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету.

У відповідності до пункту 7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок за поставлений у березні, травні вересні, листопаді 2015 року природний газ відбувся, в тому числі, у порядку та строки, передбачені вищевказаними спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету.

З огляду на наведене, підстави для стягнення пені, передбаченої договором №13-384-ВТВ від 24.01.2013р., у цій частині відсутні.

Враховуючи, що наданий позивачем розрахунок пені є арифметично невірним, та те, що сума пені за простроченими зобовязання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у жовтні-листопаді 2014 року, листопаді 2015 року (частково на суму 17625153,33 грн.), грудні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів) становить 10040893,14 грн., позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 17642638,72 грн. підлягають частковому задоволенню у сумі 10040893,14 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Виходячи з того, що відповідач після прийняття рішення у справі №905/1228/15 за спожитий у жовтні-листопаді 2014 року природний газ за договором №13-384-ВТВ від 24.01.2013р. у повному обсязі та у встановлені строки не розрахувався, позивач нарахував та заявив до стягнення проценти річних, а саме:

- 29390,52 грн за період з 29.04.2015р. по 29.10.2015р. (поставка жовтня 2014 року на суму 12197686,22 грн),

- 409686,86 грн за період з 29.04.2015р. по 11.02.2016р. (поставка листопада 2014 року на суму 41051848,85 грн).

В той же час, рішенням господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. по справі №905/1228/15, виконання вказаного рішення на суму 81698233 грн було відстрочено на шість місяців з моменту набрання даним судовим актом законної сили.

Невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, за період такого розстрочення або відстрочення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 17.10.2018р. у справі №923/1151/17.

Враховуючи, що виконання рішення господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. у справі №905/1228/15 було відстрочене з 11.12.2015р. (набрання законної сили) по 10.06.2016р. включно, підстави для нарахування 3% річних за зобовязаннями листопада 2014 року у період з 11.12.2015р. по 11.02.2016р відсутні.

Прострочене відповідачем грошове зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, оскільки інший розмір процентів не встановлений укладеним між сторонами Договором та не передбачений чинним законодавством.

Право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачеві.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач за спожитий протягом березня, травня вересня, листопада - грудня 2015 року природний газ за договором №13-384-ВТВ від 24.01.2013р. у повному обсязі та у передбачені строки не розрахувався, тому позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період з 21.01.2016р. по 14.09.2017р. у розмірі 3982124,32 грн.

Дослідивши розрахунок позивача в частині нарахування 3% річних за зобовязаннями березня, травня-вересня, листопада-грудня 2015 року, а також нарахованих за межами періоду з 11.12.2015р. по 11.02.2016р. (кінцева дата нарахування процентів річних за поставками жовтня-листопада 2014 року), та враховуючи відсутність підстав для нарахування процентів річних за поставками березня, травня-вересня, листопада 2015 року (частково на суму 4046822,44 грн.), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сума процентів річних за простроченими зобовязання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у жовтні-листопаді 2014 року, листопаді (частково на суму 17625153,33 грн), грудні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів) становить 2585122,58 грн.

З позовної заяви вбачається, що Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України просило стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 22608621,27 грн., а саме:

- 902021,60 грн. за період з квітня 2015 року по серпень 2015 року (поставка жовтня 2014 року на суму 12197686,22 грн.),

- 5249477,75 грн. за період з квітня 2015 року по січень 2016 року (поставка листопада 2014 року на суму 41051848,85 грн.),

- 327633,23 грн. за період з лютого 2016 року по липень 2017 року (поставка березня 2015 року на суму 36169766,74 грн.),

- 2538549,49 грн. за період з лютого 2016 року по липень 2017 року (поставка травня 2015 року на суму 12413157,35 грн.),

- 310056,03 грн. за період з лютого 2016 року по липень 2017 року (поставка червня 2015 року на суму 1516131,26 грн.),

- 663193,10 грн. за період з лютого 2016 року по липень 2017 року (поставка липня 2015 року на суму 3242922,91 грн.),

- 849910,57 грн. за період з лютого 2016 року по липень 2017 року (поставка серпня 2015 року на суму 4155945,60 грн.),

- 1774529,14 грн. за період з лютого 2016 року по липень 2017 року (поставка вересня 2015 року на суму 8677203,09 грн.),

- 4432021,73 грн. за період з лютого 2016 року по липень 2017 року (поставка листопада 2015 року на суму 21671975,77 грн.),

- 5561228,63 грн. за період з лютого 2016 року по липень 2017 року (поставка грудня 2015 року на суму 27193642,01 грн.).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Позивач при здійсненні розрахунку інфляційних збитків вищевказаного не врахував, що призвело до безпідставного збільшення інфляційної складової боргу.

Враховуючи відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат за поставками березня, травня-вересня, листопада 2015 року (частково на суму 4046822,44 грн), та перевірши розрахунок позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків у сумі 12920959,37 грн.

Посилання апелянта на неврахування місцевим судом при здійснені розрахунку рекомендацій листа Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997р., на який міститься посилання в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., відповідно до якого, на думку ПАТ НАК Нафтогаз України, при здійсненні розрахунку інфляційних втрат потрібно використовувати методику розрахунку, за якою збільшення суми боргу на індекс інфляції здійснюється за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду буде використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця, є необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) зазначив, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (висновок про застосування норм права, який викладений в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 904/7401/16).

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду.

Отже, нарахування інфляційних витрат на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Аналогічний висновок щодо обґрунтованості нарахування втрат від інфляції лише на суму основного боргу викладено у постанові Верховного Суду від 12.03.2018. у справі № 914/712/16.

Колегія суддів звертає увагу, що посилаючись в апеляційній скарзі на методологічні помилки, допущені місцевим господарським судом, під час здійснення розрахунку інфляційної індексації, скаржник не визначив конкретних помилок в розрахунку суду першої інстанції, адже наведені в апеляційній скарзі гіпотетичні приклади не мають жодного відношення до досліджуваних сум і періодів.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені, 3% річних та інфляційних підлягають частковому задоволенню у сумі пені - 10040893,14грн, 3% річних у сумі 2585122,58 грн. та інфляційних збитків у сумі 12920959,37 грн.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Рішення суду першої інстанції в частині надання відстрочки виконання рішення суду у справі на 1 місяць з дня ухвалення, відмови у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз про зменшення розміру інфляційних втрат до 1000 грн, 3% річних до 1000 грн., та відмови у задоволенні клопотання відповідача про звільнення від відповідальності (сплати пені) за прострочення виконання спірних зобовязань за договором №13-384-ВТВ від 24.01.2013р. сторонами не оскаржується.

За таких обставин, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2018р. у справі №905/2964/17 не підлягає задоволенню.

Рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2018р. у справі №905/2964/17 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2018р. у справі №905/2964/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2018р. у справі №905/2964/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.12.2018

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко