СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Справа № 922/1456/18

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Стойка О.В. Пелипенко Н.М., Пушай В.І. Склярук С.І. Не з'явився Не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуСільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старовірівський птахокомплекс», с. Старовірівка Харківської області
на рішення господарського суду Харківської області
від03.09.2018р. (повний текст підписано 05.09.2018р.)
у справі № 922/1456/18 (суддя Присяжнюк О.О.)
за позовом: до відповідача:Фізичної особи-підприємця Анциборенко Віктора Анатолійовича, с. Чмирівка Луганської області Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старовірівський птахокомплекс», с. Старовірівка Харківської області
простягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року до господарського суду звернувся Фізична особа-підприємець Анциборенко Віктор Анатолійович, с. Чмирівка Луганської області (далі - Позивач) з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старовірівський птахокомплекс», с. Старовірівка Харківської області (далі - Відповідач) про стягнення суми основного боргу у розмірі 785 803, 71грн. за Договорами поставки нафтопродуктів № 22 від 03.01.2017 року, № 7 від 03.01.2018 року, № 12 від 12.01.2018 року., неустойки (пені) у розмірі 211242,28грн., 3% річних у розмірі 20 470,30грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.09.2018 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а також при неповному з'ясуванні обставин справи.

Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції не вірно оцінив докази, надані сторонами, зазначав про оплату поставленого Позивачем товару, у зв'язку з чим вважав неправомірним нарахування Позивачем суми штрафних санкцій та 3% річних, оскільки твердження Позивача про порушення його прав не підтверджені належними доказами та обставинами справи.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого зазначено, що доводи Відповідача про наявність оплат за спірними Договорами не відповідають дійсності та зазначав про відсутність порушень діючого законодавства при розгляді справи судом першої інстанції.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість з розгляду справи у відсутності представників сторін, які не скористались своїм правом участі у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Також, через канцелярію суду від сторін надійшло клопотання в якому сторони просили суд відкласти судове засідання для досягнення домовленості та підготовки мирової угоди в порядку ст. 192 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надане клопотання, судова колегія дійшла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки сторонами не надано доказів на підтвердження викладеного, зокрема, проекту мирової угоди. При цьому, явка сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою, а наявних в матеріалах справи документів достатньо для апеляційного перегляду справи. Також, статтею 273 Господарського процесуального кодексу України визначені строки розгляду судом апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, які є обмеженими.

Судовою колегією враховано, що сторони не позбавлені права укласти відповідну угоду протягом подальшої стадії судового процесу.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

- укладення між сторонами трьох Договорів поставки нафтопродуктів, а саме:№ 22 від 03.01.2017 року (далі - Договір - 1), Договору № 7 від 03.01.2018 року (далі - Договір- 2), № 12 від 12.01.2018 року (далі - Договір 3), за умовами п. п. 1.1. яких Позивач зобов'язався поставити та передати у власність Відповідачу товар, а Відповідач зобов'язався в порядку та умовах, передбачених договорами його прийняти та своєчасно оплатити вартість;

- факт поставки Позивачем Відповідачу товару, що підтверджується: видатковими накладними № 29 від 08.08.2017 року, № 83 від 29.08.2017 року, № 106 від 31.08.2017, № 19 від 06.09.2017, №45 від 13.09.2017 року, №80 від 25.09.2017 року, №105 від 30.09.2017 року, №91 від 23.10.2017 року, №108 від 31.10.2017 року, №56 від 14.11.2017 року, №112 від 29.11.2017 року, №124 від 30.11.2017 року, №13 від 02.12.2017 року, №64 від 20.12.2017 року, №91 від 31.12.2017 року, №16 від 12.01.2018 року, №40 від 18.01.2018 року, №73 від 31.01.2918 року, №15 від 05.02.2018 року, №97 від 28.02.2018 року; актами здачі-прийомки виконаних робіт (послуг): №29 від 08.08.2017 року, №83 від 29.08.2017 року, №106 від 31.08.2017 року, №19 від 06.09.2017 року, №45 від 13.09.2017 року, №80 від 25.09.2017 року, №105 від 30.09.2017 року, №91 від 23.10.2017 року, №108 від 31.10.2017 року, №56 від 14.11.2017 року, №112 від 29.11.2017 року, №124 від 30.11.2017 року, №13 від 02.12.2017 року, №64 від 20.12.2017 року, №91 від 31.12.2017 року, №16 від 12.01.2018 року, №40 від 18.01.2018 року, №73 від 31.01.2918 року, №15 від 05.02.2018 року, №97 від 28.02.2018 року; товарно- транспортними накладними: №08/08,1 від 08.08.2017 року, №29/08-17 від 29.08.2017 року, №06/09-17 від 06.09.2017 року, №45 від 13.09.2017 року, №25/09,3 від 25.09.2017 року, №91 від 23.09.2017 року, №56 від 13.11.2017 року, №112 від 29.11.2017 року, №13 від 02.12.2017 року, №64 від 20.12.2017 року, №16 від 12.01.2018 року, №40 від 18.01.2018 року, №15 від 05.02.2018 року; Довіреністю №99 від 31.10.2017 року.;

-порушення Відповідачем умов укладених Договорів в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договорами в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару, у зв'язку з чим просив суд стягнути з Відповідача суму заборгованості у розмірі 785 803,71грн. та нараховані на суму заборгованості неустойку (у вигляді пені), 3% річних.

Відповідач у суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначав, що Позивачем необґрунтовано заявлено позовні вимоги, оскільки твердження Позивача про наявність суми заборгованості не підтверджено жодними доказами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності факту прострочення виконання зобов'язання з оплати вартості поставленого товару та наявності підстав для стягнення суми заборгованості, неустойки (пені), 3% річних.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, дійшов висновку про те, що факт отримання Відповідачем товару за видатковими накладними, складеними в межах Договорів поставки - № 22 від 03.01.2017 року, № 7 від 03.01.2018 року, № 12 від 12.01.2018 року є доведеним, його оплата має бути здійснена у відповідності до умов укладених Договорів.

Колегія суддів вважає, що даний висновок не відповідає фактичним обставинам справи враховуючи наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову у даній справі є стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 785 803, 71грн., неустойки (пені) у розмірі 211242,28грн. та 3% річних у розмірі 20 470,30грн. через невиконання Відповідачем умов Договорів поставки нафтопродуктів № 22 від 03.01.2017 року, № 7 від 03.01.2018 року, № 12 від 12.01.2018 року.

Факт укладення цих договорів, а також отримання товару Відповідачем не оспорюється, він лише вважає безпідставними та неправомірними вимоги щодо застосування наслідків порушення зобов'язання у вигляді інфляційних, 3 % річних та пені, проте конкретних підстав такої незгоди не зазначає, обмежуючись посиланням на норми закону, що зазначені правовідносини регулюють.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Проте, а ні в поясненнях сторін, а ні в рішенні суду першої інстанції, не зазначено в межах, якого з трьох договорів проводилася кожна поставка партії товару, оплата за яку з відповідними санкціями і є предметом спору.

Наявні в матеріалах справи договори різняться між собою за предметами та строками сторонами поставки, умовами та строками розрахунків, а також за мірою відповідальності за порушення умов.

Досліджені судовою колегією означені вище видаткові накладні, на які посилається Позивач в обґрунтування договірних поставок, також не містять посилань на будь-який з укладених між сторонами Договорів.

Акти здачі-прийомки виконаних робіт (послуг), товарно- транспортні накладні, довіреності на отримання товаро-матеріальних цінностей та виписки з рахунку щодо часткової оплати суми боргу Відповідачем, також не містять посилання на Договори поставки - № 22 від 03.01.2017 року, № 7 від 03.01.2018 року, № 12 від 12.01.2018 року.

Враховуючи фактичні обставини справи, судова колегія дійшла висновку про те, що дії сторін (поставка товару Позивачем, оплата товару Відповідачем) свідчать про виникнення між сторонами правовідносин, що випливають з договору поставки, узгодження умов якого відповідно до закону вчинено в спрощеній формі та поза межами укладених між сторонами Договорів поставки нафтопродуктів № 22 від 03.01.2017 року, № 7 від 03.01.2018 року, № 12 від 12.01.2018 року., оскільки визначити, яка з конкретних поставок здійснена на умовах одного з трьох зазначених договорів не уявляється можливим, відповідних доказів сторонами не надано, про наявність таких не заявлено.

Згідно зі статтею 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Фактичне отримання відповідачем поставленого товару підтверджується підписом представника Відповідача в графі „отримав(ла)" на видаткових накладних та засвідченням підпису представника Відповідача печаткою підприємства на іншій частині видаткових накладних, отже - прийнятий Відповідачем без заперечень.

Факт отримання поставленого Позивачем товару не спростовано Відповідачем.

Таким чином, надані Позивачем в підтвердження його вимог копії видаткових накладних оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Ці видаткові накладні та надані в обґрунтування вимог по стягненню заборгованості відповідні товарно-транспортні накладні є первинними документами у розумінні статті 9 Закону та підставою для виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

За приписами частини 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Перебіг строку виконання грошового зобов'язання покупцем, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару, або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої ст. 530 ЦК України до відповідних правовідносин не застосовується. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, при цьому строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частинами першої та другої ст. 692 ЦК України.

З огляду на викладене, враховуючи те, що інший строк оплати за видатковими накладними не встановлено, суд апеляційної інстанції вважає, що строк оплати Відповідачем отриманого від Позивача товару є таким, що настав в силу приписів ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України та є порушеним з наступного дня після отримання товару.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 785803,71грн. підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з Відповідача на користь Позивача 3% річних у розмірі 20 470,30грн., нарахованих в межах позовних вимог за період 08.08.2017р. по 28.02.2018р., оскільки факт прострочення виконання грошового зобов'язання є доведеним матеріалами справи, що є підставою для нарахування 3 % річних.

В свою чергу, колегія суддів вважає невірним висновок місцевого суду щодо задоволення неустойки (пені) у розмірі 211 242,28грн. таким, що не відповідає нормам закону та обставинам справи виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. № 543/96-ВР, цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

За приписами ст. 1 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Враховуючи те, що в даній справі поставка товару відбулася за окремими видатковими накладними, домовленостей між сторонами щодо розміру пені не встановлено, позовні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням наведених вище підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у зв'язку з чим стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума основного боргу у розмірі 785 803,71грн. та 3% річних у розмірі 20 470,30грн. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) у розмірі 211242,28грн. слід відмовити.

За таких підстав, апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старовірівський птахокомплекс», с. Старовірівка Харківської області підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Харківської області від 03.09.2018 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вмиог про стягнення неустойки(пені) у розмірі 211242,28грн. на підставі ч. 1 п. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України через неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв'язку з чим з Позивача на користь Відповідача стягується судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4 752,92грн.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старовірівський птахокомплекс», с. Старовірівка Харківської області -задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.09.2018 у справі № 922/1456/18- скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми неустойки у розмірі 211242,28грн., а також в частині розподілу судових витрат. В скасованій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення суми неустойки у розмірі 211242,28грн.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 03.09.2018 -залишити без змін.

Абзац другий резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції:

"Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" (63631, Харківська область, Шевченківський район, с. Старовірівка, ) на користь Фізичної особи - підприємця Анциборенко Віктора Анатолійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) - 785 803, 71грн. основного боргу, 3% річних в сумі 20 470,30грн. та 12 094,11грн. судового збору за подання позовної заяви."

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Анциборенко Віктора Анатолійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" (63631, Харківська область, Шевченківський район, с. Старовірівка, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4 752,92грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 17.12.2018р.

Головуючий О.В. Стойка

Судді Н.М. Пелипенко

В.І. Пушай