ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року Справа № 9/83

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Савченко Г.І. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Берун О.О.

за участю представників сторін:

від апелянтів ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5: представник ОСОБА_6

від апелянта ПП "Альфа-ЩТ": представник Величко О.М. - адвокат

від апелянта ОСОБА_8: представник ОСОБА_7 - адвокат

від боржника та арбітражного керуючого: представник не з'явився

від заявника: представник не з'явився

вiд органу Мін'юсту: представник Хомуйло В.М.

вiд прокуратури: прокурор Шептiлiс О.I.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5; Приватного підприємства "Альфа-ЩТ"; ОСОБА_8 на ухвалу господарського суду Рівненської області, постановлену 05.09.18р. суддею Марачем В.В. у м. Рівному, повний текст складено 11.09.18р. у справі №9/83

за заявою Трудового колективу ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів"

до Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05 вересня 2018 року, за результатами розгляду заяв щодо визнання кредитором у справі про визнання банкрутом Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" частково було задоволено заяви чотирнадцяти кредиторів. В інших частинах - відмовлено за безпідставністю, недоведеністю та необґрунтованістю.

Зокрема, визнано кредитором у справі №9/83 про банкрутство ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів":

- Приватне підприємство "Альфа-ЩТ" з грошовими вимогами в сумі 404670,80грн. з наступною черговістю погашення 3200,00грн. - перша черга погашення, 401470,80грн. - четверта черга погашення. Відмовлено у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 30484,80грн.;

- ОСОБА_4 з грошовими вимогами в сумі 16083,97грн. з наступною черговістю погашення - перша черга погашення. Відмовлено у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 12095,69 грн.;

- ОСОБА_2 з грошовими вимогами в сумі 58070,26грн. з наступною черговістю погашення - перша черга погашення. Відмовлено у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 82523,48 грн.;

- ОСОБА_5 з грошовими вимогами в сумі 39518,93грн. з наступною черговістю погашення - перша черга погашення. Відмовлено у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 43341,89грн.;

- ОСОБА_8 з грошовими вимогами в сумі 936101,28грн. з наступною черговістю погашення 3200,00грн. - перша черга погашення, 932901,28грн. - четверта черга погашення. Відмовлено у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 1353605,17грн.;

- ОСОБА_3 з грошовими вимогами в сумі 233175,60грн. з наступною черговістю погашення - перша черга погашення. Відмовлено у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 262398,38грн.

- ОСОБА_1 з грошовими вимогами в сумі 102663,44грн. з наступною черговістю погашення - перша черга погашення. Відмовити у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 146757,15грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

2.1. Обґрунтовуючи оспорюване процесуальне рішення у зазначених частинах, суд першої інстанції зазначив, що визнані грошові вимоги у відповідних сумах громадян ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1 підтверджуються судовими рішеннями судів загальної юрисдикції, які постановлені за результатами розгляду вимог про стягнення заробітної плати, а у деяких випадках - затримки у виплаті заробітної плати та компенсаційних виплат. Оскільки вказані грошові кошти - це вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, та які виникли із трудових правовідносин, вони були віднесені до першої черги погашення.

Відмова у задоволенні іншої частини грошових вимог стосувалася сум, які заявники нарахували як компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, інфляційні втрати та 3% річних у межах статті 625 Цивільного кодексу України.

2.2. Щодо грошових вимог ОСОБА_8 Оскільки грошові вимоги, які були заявлені, виникли із договорів цесії, і правомірність їх виникнення була предметом розгляду судами трьох рівнів, витрати по сплаті судового збору віднесені до першої черги, а сума заборгованості 932901,28грн., яка підтверджена правочинами та судовими рішеннями, що набрали законної сили - до четвертої черги. У визнанні решти грошових вимог відмовлено - суд першої інстанції покликався на їх безпідставність у зв'язку із відмовою в позові та пропуском строку позовної давності.

2.3. Щодо грошових вимог приватного підприємства (ПП) "Альфа-ЩТ". Місцевий господарський суд сплачені та присуджені суми судового збору відніс до першої черги вимог, а 401470,80грн. - заборгованість за договорами по наданню послуг по охороні - до четвертої черги погашення. Заявник не підтвердив належними та допустимими доказами понесені витрати у сумі 30484,80грн. - в цій частині вимог відмовлено.

3. Доводи осіб, які подали апеляційні скарги; короткий зміст вимог апеляційних скарг

3.1. Не погоджуючись із прийнятим процесуальним рішенням - ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.09.18р. із апеляційними скаргами до Рівненського апеляційного господарського суду (який у подальшому передав їх для розгляду до Північно-західного апеляційного господарського суду) звернулися громадяни ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1 із однаковими доводами та обґрунтуваннями - порушення судом першої інстанції норм матеріального права, із застосуванням фактів, які відсутні у матеріалах справи. На думку вказаних громадян, не вірним та таким, що суперечить обставинам, є висновок суду про відмовлення у визнанні кредитором з грошовими вимогами на значно більшу суму грошових коштів, ніж ними заявлялися у відповідних заявах про визнання кредитором, з урахуванням уточнюючих заяв. Разом з тим нарахована сума інфляційних втрат та 3% річних є єдиним способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування останнім утримування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

3.2. Громадянин ОСОБА_4 просить:

- Скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.09.2018р. в частині нібито заявлених ОСОБА_4 грошових вимог у сумі 28179грн. 66коп. та відмови у визнанні грошової вимоги у сумі 12095грн. 69коп. як надуманих;

- Винести постанову про включення до реєстру вимог кредиторів ВАТ «РЗТА» грошового зобов'язання та стягнення з банкрута грошових коштів, належних ОСОБА_4 у сумі 7789грн. 40коп., в тому числі:

6169грн. 81коп. інфляційних втрат простроченого грошового зобов'язання, які входять до грошового зобов'язання згідно постанов Верховного Суду України від 24.10.2011 р., від 06.06.2012 р., від 19.10.2016 р. через невиконання судового рішення з 2015р., яке набрало законної сили;

1619грн. 37коп. 3% річних простроченого грошового зобов'язання, які входять до грошового зобов'язання згідно постанов Верховного Суду України від 24.10.2011 р., від 06.06.2012 р., від 19.10.2016 р. через невиконання судового рішення з 2015р., яке набрало законної сили до першої черги задоволення вимог кредиторів.

3.3. Громадянка ОСОБА_2 просить:

- Скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.09.2018р. в частині нібито заявлених ОСОБА_2 грошових вимог у сумі 140593грн. 74коп. та відмови у визнанні грошової вимоги у сумі 82523грн. 48коп. як надуманих;

- Винести постанову про включення до реєстру вимог кредиторів ВАТ «РЗТА» грошового зобов'язання та стягнення з банкрута грошових коштів, належних ОСОБА_2 у сумі 50105грн. 44коп., в тому числі:

44011грн. 61коп. інфляційних втрат простроченого грошового зобов'язання, які входять до грошового зобов'язання згідно постанов Верховного Суду України від 24.10.2011р., від 06.06.2012р., від 19.10.2016р. через невиконання судових рішень з 2014р, 2015р. які набрали законної сили;

6093грн. 83коп. 3% річних простроченого грошового зобов'язання, які входять до грошового зобов'язання згідно постанов Верховного Суду України від 24.10.2011 р., від 06.06.2012 р., від 19.10.2016 р. через невиконання судових рішень з 2014р., 2015р. які набрали законної сили до першої черги задоволення вимог кредиторів.

3.4. Громадянин ОСОБА_5 просить:

- Скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.09.2018р. в частині нібито заявлених ОСОБА_5 грошових вимог у сумі 82860грн. 82коп. та відмови у визнанні грошової вимоги у сумі 43341грн. 89коп. як надуманих;

- Винести постанову про включення до реєстру вимог кредиторів ВАТ «РЗТА» грошового зобов'язання та стягнення з банкрута грошових коштів, належних ОСОБА_5 у сумі 26533грн.17коп., в тому числі:

22468грн. 93коп. інфляційних втрат простроченого грошового зобов'язання, які входять до грошового зобов'язання згідно постанов Верховного Суду України від 24.10.2011р., від 06.06.2012р., від 19.10.2016р. через невиконання судових рішень з 2015р. які набрали законної сили;

4064грн.24коп. 3% річних простроченого грошового зобов'язання, які входять до грошового зобов'язання згідно постанов Верховного Суду України від 24.10.2011 р., від 06.06.2012р., від 19.10.2016р. через невиконання судових рішень з 2015р. які набрали законної сили до першої черги задоволення вимог кредиторів.

3.5. Громадянка ОСОБА_3 просить:

- Скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.09.2018р. в частині нібито заявлених ОСОБА_3 грошових вимог у сумі 495573грн.96коп. та відмови у визнанні грошової вимоги у сумі 262398грн.38коп. як надуманих;

- Винести постанову про включення до реєстру вимог кредиторів ВАТ «РЗТА» грошового зобов'язання та стягнення з банкрута грошових коштів, належних ОСОБА_3 у сумі 133980грн.66коп., в тому числі:

111262грн.11коп. інфляційних втрат простроченого грошового зобов'язання, входять до грошового зобов'язання згідно постанов Верховного Суду України від 24.10.2011р., від 06.06.2012р., від 19.10.2016р. через невиконання судових рішень з 2013р., 2015р., 2017р., які набрали законної сили;

22718грн.55коп. 3% річних простроченого грошового зобов'язання, які входять до грошового зобов'язання згідно постанов Верховного Суду України від 24.10.2011р., від 06.06.2012р., від 19.10.2016р. через невиконання судових рішень з 2013р., 2015р., 2017р., які набрали законної сили до першої черги задоволення вимог кредиторів.

3.6. Громадянка ОСОБА_1 просить:

- Скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.09.2018р. в частині нібито заявлених ОСОБА_1 грошових вимог у сумі 249420грн.59коп. та відмови у визнанні грошової вимоги у сумі 146757грн. 15коп. як надуманих.

- Винести постанову про включення до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" грошового зобов'язання та стягнення з банкрута грошових коштів, належних ОСОБА_1 у сумі 88716грн., в тому числі:

77843грн.35коп. - інфляційних втрат простроченого грошового зобов'язання, які входять до грошового зобов'язання згідно постанов Верховного Суду України від 24.10.2011р., від 06.06.2012р., від 19.10.2016р. через невиконання судових рішень з 2015р. які набрали законної сили;

10873грн.00коп. - 3% річних простроченого грошового зобов'язання, які входять до грошового зобов'язання згідно постанов Верховного Суду України від 24.10.2011р., від 06.06.2012р., від 19.10.2016р. через невиконання судових рішень з 2015р. які набрали законної сили до першої черги задоволення вимог кредиторів.

3.7. У судовому засіданні представник громадян ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційних скарг, просить їх задоволити.

3.8. Апелянт - ПП "Альфа-ЩТ" - також подало апеляційну скаргу, вважає ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.09.18р. в частині віднесення суми основного боргу до четвертої черги погашення вимог незаконною, вважає що вона повинна бути віднесена до першої черги погашення вимог, оскільки є сумою витрат, які були понесені для збереження майна.

Просить змінити ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.09.2018р. у справі №9/83 в частині часткового задоволення кредиторських вимог визнати Приватного підприємства «Альфа-ЩТ» кредитором у справі №9/83 про банкрутство ВАТ «РЗТА» з грошовими вимогами в сумі 404670,80грн. з наступною черговістю погашення 3200,00грн. - перша черга погашення, 401470,80грн. - перша черга погашення.

У судовому засіданні представник апелянта - ПП "Альфа-ЩТ" доводи апеляційної скарги підтримав.

Щодо відмови у задоволенні частини вимог в сумі 30484,80грн. - процесуальне рішення не оскаржує.

3.9. Апелянт ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі вважає, що, по-перше, судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про визнання кредитором на суму 1353605,17грн., а по-друге, задоволена сума кредиторських вимог (932901,28грн.) безпідставно віднесена до четвертої черги погашення вимог, так як ці кошти є витратами на збереження майна банкрута.

Просить змінити ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.09.2018р. у справі №9/83 в частині часткового задоволення кредиторських вимог визнати ОСОБА_8 кредитором у справі №9/83 про банкрутство ВАТ «РЗТА» з грошовими вимогами в сумі 2305628,57грн. з наступною черговістю погашення 3200,00грн. - перша черга погашення, 2305628,57грн. - перша черга погашення.

У судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримав.

4. Відзиви на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи

4.1. Від ліквідатора відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" Щербаня О.М. надійшли відзиви (а.с.117- 205, т.4 матер.оскарж.) на апеляційні скарги громадян ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1.

У відзивах ліквідатор зазначає про безпідставність нарахуваннями кожним із зазначених вище апелянтів інфляційних втрат та 3% річних на суми грошових коштів, які пов'язані із трудовими правовідносинами та які виникли на підставі судових рішень. До даних правовідносин вимоги статті 625 ЦК України не застосовуються.

Просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг громадян ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_1, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.09.18р. у тих, частинах, які стосуються розгляду грошових вимог кожного із апелянтів - залишити без змін.

4.2. Відзиву на апеляційні скарги апелянтів ПП "Альфа-ЩТ" та ОСОБА_8 ліквідатор відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" Щербань О.М. не подавав.

4.3. Інші учасники провадження у справі про банкрутство ВАТ "РЗТА" (ініціюючий кредитор, інші кредитори) відзиву на апеляційні скарги апелянті не подали.

4.4. У судове засідання прибув представник головного територіального управління юстиції у Рівненській області (також по тексту постанови - представник Мін'юсту), повноваження якого підтверджені належним чином оформленою довіреністю. Зазначив, що представник органу юстиції приймає участь у всіх справ про банкрутство, де наявна частка державного майна 25% і більше.

Окремих письмових пояснень з приводу поданих апеляційних скарг не подавав, прийняття процесуального рішення за результатами розгляду таких скарг відніс на розсуд суду.

4.5. У судове засідання також прибула представник прокуратури Рівненської області, яка зазначила, що участь представника органу є обов'язковою у тих справах про банкрутство, де частка державного майна становить 25% і більше.

4.6. Заяв про відводи складу суду, який визначений відповідно до вимог статті 32 ГПК України, чи окремому судді, учасники провадження за даними апеляційними скаргами не подавали. Заяв про самовідвід з приводу розгляду апеляційних скарг від суддів колегії не заявлялося.

6. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

7. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційних скарг

Під час розгляду апеляційних скарг громадян ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_8, приватного підприємства "Альфа-ЩТ" Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту постанови також - Закон про банкрутство);

Закон України "Про виконавче провадження";

Закон України "Про судовий збір";

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

8. Розгляд апеляційних скарг по суті

8.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши наявні матеріали оскарження ухвали, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

8.2. Пунктом 2 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, здійснюється офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

Офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури було здійснене на веб-сайті Вищого господарського суду України за № 46197 від 27.09.2017р.

8.3. Абзацом 8 п. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

8.4. За змістом вимог частини 1 статті 45 Закону про банкрутство кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому:

1) у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; вимоги кредиторів за договорами страхування; витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі: витрати на оплату судового збору; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів; витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство, введення процедури санації, визнання боржника банкрутом; витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута;

витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з визнанням мирової угоди недійсною; вимоги щодо виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому; вимоги щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов'язаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна, керуючого санацією боржника або ліквідатора банкрута; витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута; витрати Гарантійного фонду виконання зобов'язань за складськими документами на зерно, пов'язані з набуттям ним права регресної вимоги щодо зернового складу, - у розмірі всієї виплаченої ним суми відшкодування вартості зерна;

2) у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов'язань із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб'єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються: вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються: вимоги кредиторів, не забезпечені заставою, у тому числі і вимоги кредиторів, що виникли із зобов'язань у процедурі розпорядження майном боржника чи в процедурі санації боржника;

5) у п'яту чергу задовольняються: вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства; вимоги щодо виплати додаткової грошової винагороди керуючому санацією або ліквідатору у частині 5 відсотків обсягу стягнутих на користь боржника активів (повернення грошових коштів, майна, майнових прав), які на дату відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство перебували у третіх осіб; вимоги щодо виплати додаткової грошової винагороди керуючому санацією або ліквідатору у частині 3 відсотків обсягу погашених вимог конкурсних кредиторів, які підлягають позачерговому задоволенню та віднесені до конкурсних згідно з цим Законом;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

8.5. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

8.6. У встановлений законом строк від дня офіційного оприлюднення оголошення про визнання Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" (далі ВАТ "РЗТА") банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури до господарського суду Рівненської області звернулися, зокрема, кредитори:

- Приватне підприємство "Альфа-ЩТ" - з грошовими вимогами на суму 431955,60 грн., що включає в себе заборгованість за надання послуг по охороні майна ВАТ "РЗТА".

- громадянка ОСОБА_8 - з грошовими вимогами в сумі 2305628,57грн., що включає в себе заборгованість за надання послуг по охороні майна ВАТ "РЗТА" - до першої черги вимог; судовий збір у сумі 7877,88грн.;

- громадянин ОСОБА_4 - з грошовими вимогами в сумі 23873 грн. 37 коп., що включає в себе 16083грн.97коп. заборгованості із заробітної плати, 6169грн.81коп. - інфляційних втрат, 1619грн.59коп. 3% річних;

- громадянка ОСОБА_2 - з грошовими вимогами в сумі 108175грн.70коп., що включає в себе 58070грн.26коп. заборгованості із заробітної плати, 44011грн.61коп. інфляційних втрат, 6093грн.83коп. 3% річних;

- громадянин ОСОБА_5 - з грошовими вимогами в сумі 66052 грн. 10 коп., що включає в себе 39518грн.93коп. заборгованості із заробітної плати, 22468грн.93коп. інфляційних втрат, 4064грн.24коп. 3% річних;

- громадянка ОСОБА_3 - з грошовими вимогами в сумі 367156,26грн., що включає в себе 233175,60грн. заборгованості із заробітної плати, 111262,11грн. інфляційних втрат, 22718,55грн. 3% річних;

- громадянка ОСОБА_1 - з грошовими вимогами в сумі 191379,79грн., що включає в себе 102663,44грн. заборгованості із заробітної плати, 77843,35грн. інфляційних втрат, 10873грн. 3% річних.

9. Щодо обставин подання заяви про визнання грошових вимог приватним підприємством "Альфа-ЩТ".

9.1. Щодо заявлених грошових вимог ПП "Альфа-ЩТ" на суму 431955,60грн. суд встановив, що в своїй заяві кредитором пред'явлено до ВАТ "РЗТА" грошові зобов'язання, які виникли у зв'язку з тим, що ПП "Альфа-ЩТ" в період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року надавало послуги охорони майна ВАТ "РЗТА" на підставі Договорів.

9.2. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1-2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

9.3. 01.10.2014 року було укладено між ВАТ "РЗТА" (замовник) та ПП "Альфа-ЩТ" (охоронна фірма) договір про охорону виробничих (господарських) об'єктів згідно до якого замовник доручає, а охоронна фірма бере під охорону наступні об'єкти: рухоме та нерухоме майно ВАТ "РЗТА", згідно до Додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору (п.1.1).

У Договорі сторони закріпили порядок визначення вартості послуг (пункт 1.7.) та періодичність і спосіб здійснення оплат за надані послуги (п. 1.9.) даного Договору оплата за надані послуги здійснюється щомісячно авансом до 15 числа та до останнього числа кожного місяця на підставі виставлених рахунків у безготівковому порядку.

9.4. Згідно до п. 5.1. даного Договору визначено, що строк його дії з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року. Додатковою угодою від 01.01.2015 року строк дії договору було продовжено до 01.02.2015 року.

В подальшому, 30.01.2015 року, було укладено між ВАТ "РЗТА" та ПП "Альфа-ЩТ" договір про охорону виробничих (господарських) об'єктів, який повністю дублював умови визначені договором від 01.10.2014 року.

9.5. Про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності. Обов'язок замовника - оплатити надану послугу (ст. 901 Цивільного кодексу). В свою чергу чинним законодавством не передбачено будь-яких типових документів для оформлення операцій із надання/отримання послуг. Однак, у загальноприйнятій практиці документом, що оформляє господарські операції з надання/отримання послуг, є акт.

9.6. Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

9.7. Також відповідно до п. 44.1 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів… Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

9.8. Таким чином, первинні документи є підтвердженням факту здійснення господарської операції, що мала місце в діяльності підприємства, тому надаючи послуги суб'єкту господарювання охоронна фірма має їх документально оформити.

9.10. Висновком Вищого адміністративного суду України, який викладений в постанові від 12.07.2016 року у справі № К/800/13578/16 визначено, що виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

За таких обставин підтвердженням наданих послуг є акт виконаних робіт, який підписується в останній день місяця надання послуг як замовником так і виконавцем робіт.

9.11. В підтвердження факту надання послуг по вищевказаним договорам сторонами було підписано наступні акти, в саме: акт № ОУ-0000022 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за жовтень 2014 року до договору від 01.10.2014 року за на суму 56210,00грн., акт № ОУ-0000023 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за листопад 2014 року до договору від 01.10.2014 року на суму 56210,00грн., акт № ОУ-0000031 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за грудень 2014 року до договору від 01.10.2014 року на суму 56210,00грн., акт № ОУ-0000004 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень 2015 року до договору від 30.01.2015 року на суму 41639,20грн., акт № ОУ-0000008 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за лютий 2015 року до договору від 30.01.2015 року на суму 37960,00грн., акт № ОУ-0000011 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за березень 2015 року до договору від 30.01.2015 року на суму 41639,20грн., акт № ОУ-0000023 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за квітень 2015 року до договору від 30.01.2015 року на суму 36792,00грн., акт № ОУ-0000029 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за травень 2015 року до договору від 30.01.2015 року на суму 38018,40 грн., акт № ОУ-0000034 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за червень 2015 року до договору від 30.01.2015 року на суму 36792,00грн.

9.12. Згідно до даних актів ПП "Альфа-ЩТ" надало ВАТ "РЗТА" послуг на суму 168630,00грн. по договору від 01.10.2014 року, що також підтверджується і актом звірки розрахунків, а також на суму 232840,80грн. - згідно договору від 30.01.2015 року. Разом - на суму 401470,80грн.

9.13. З огляду на зазначені письмові докази, ПП "Альфа-ЩТ" підтвердило документально факт сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а також факт надання послуг по охороні майна банкрута на суму 404670,80грн., які визнаються судом апеляційної інстанції, як грошові вимоги, що заявлені у ліквідаційній процедурі із наступною черговістю їх погашення: 3200,00грн. (сума сплаченого судового збору) - перша черга погашення; 401470,80грн. (оплата послуг згідно до договорів) - четверта черга погашення.

9.14. Всупереч вимогам частини 3 ст.23 Закону про банкрутство заявник - ПП «Альфа-ЩТ» не у повному обсязі надав первинні бухгалтерські документи - акти наданих послуг на суму 30484,80грн.

9.15. Грошові вимоги на суму 30484,80грн. документально заявником - ПП "Альфа-ЩТ" не підтверджені, а відтак у їх задоволенні слід відмовити.

10. Щодо обставин подання заяви про визнання грошових вимог громадянки ОСОБА_8.

10.1. Підприємницьку діяльність ОСОБА_8 здійснювала із 13.02.1998р. (Дата запису: 03.06.2008р.; Номер запису в ЄДРЮОФОПГФ: 2 019008) із статусом фізичної особи-підприємця, яка була припинена у 2015 році (Дата запису: 04.03.2015; Номер запису в ЄДРЮОФОПГФ: 4019008).

10.2. Як вбачається із матеріалів справи, громадянка ОСОБА_8 30.10.2017р. звернулася до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 із заявою про визнання кредитором з грошовими вимогами в сумі 2305628,57грн. - до першої черги вимог, а також до першої черги вимог судовий збір у сумі 7877,88грн. на підставі рішення суду від 24.11.2009р. у справі №15/158.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вказана заборгованість ВАТ "РЗТА" виникла за надані послуги охорони ВАТ "РЗТА", тобто як витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані із утриманням та збереженням майнових активів банкрута.

10.3. Щодо заявлених грошових вимог громадянки ОСОБА_8 на суму 2316706,45грн., судом апеляційної інстанції встановлено, що в заяві при обґрунтуванні своїх вимог кредитор посилався на те, що заборгованість в сумі 764188,00грн. підтверджується рішенням господарського суду Рівненської області по справі № 15/158 від 24.11.2009 року згідно до якого з ВАТ "РЗТА" на користь фізичної-особи підприємця ОСОБА_8 було стягнуто заборгованість по Договорах відступлення права вимоги (цесії) від 31.08.2009 року, що було укладено з ПП "Альфа-Сек'юріті" та з ТОВ "Позавідомча Центральна Служба Охорони".

10.4. Також, кредитор ОСОБА_8 в своїй заяві пред'явила вимогу щодо стягнення боргу в сумі 378287,43грн., що включав в себе заборгованість в сумі 143172,00грн., яка виникла на підставі договору відступлення права вимоги від 26.12.2009 року, заборгованість в сумі 221531,00грн., яка виникла на підставі договору відступлення права вимоги від 26.02.2010 року з врахуванням змін внесених договором від 26.04.2010 року.

Щодо даної заборгованості апеляційний суд встановив, що в 2011 році фізична-особа підприємець ОСОБА_8 звернулась до господарського суду Рівненської області з позовом до ВАТ "РЗТА" щодо стягнення заборгованості по вищевказаним договорам уступки вимоги від 26.12.2009 року та від 26.02.2010 року з врахуваннями внесених змін.

10.5. Рішенням господарського суду Рівненської області від 18.11.2011р. у справі № 4/17 в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено повністю: стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 на користь ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" 200932,00грн. збитків.

10.6. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2012р. рішення господарського суду Рівненської області від 18.11.2011р. у справі № 4/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким первісний позов задоволено: стягнуто з ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 364703,00 грн. боргу. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

10.7. Постановою Вищого господарського суду України від 12.11.2012 року касаційні скарги Першого заступника прокурора Рівненської області та Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2012 р. у справі № 4/17 в частині задоволення первісного позову про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 364703,00грн. - боргу, 3647,03грн. - витрат з оплати державного мита, 236,00грн. - витрат з оплати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 1823,52грн. - витрат з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги скасовано. В цій частині залишено в силі рішення господарського суду Рівненської області від 18.11.2011 р. у справі № 4/17, яким у задоволенні первісного позову відмовлено. В решті постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2012 р. у справі № 4/17 залишено без змін.

10.8. Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

10.9. З огляду на вищевикладене (п.10.4.-10.7. цієї постанови), з урахуванням вимог ч.4 ст.75 ГПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для визнання грошових вимог в сумі 378287,43грн., з врахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, що були нараховані заявником на них.

10.10. Щодо нарахованих інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість в сумі 764188,00грн. судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 провела розрахунок інфляційних та 3% річних за період з 26.12.2009 року по 25.09.2017 року.

10.11. Законодавцем встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.1 ст. 625 ЦК України).

10.12. Північно-західний апеляційний господарський суд враховує висновки Верховного Суду України, відповідно до яких в силу ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Проценти, передбачені ст.625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

10.13. На подану заяву про визнання кредиторських вимог ОСОБА_8 арбітражний керуючий Щербань О.М. подав письмові пояснення 31.11.17р., які розширив та деталізував із відповідними розрахунками у поясненнях від 19.08.18р. У своїх поясненнях арбітражний керуючий Щербань О.М. зазначив, що заявником ОСОБА_8 нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснено поза межами загального строку позовної давності, що є підставою для відмови у цій частині вимог.

Суд апеляційної інстанції розцінює такі заперечення як подані в обґрунтування щодо застосування позовної давності та її сплину.

10.14. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

10.15. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

10.16. Нормами ст.257 та ст.258 ЦК України визначено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено строком в один рік. Відтак, на інфляційні втрати та 3 % річних поширюється загальний строк позовної давності, що становить три роки.

10.17. В своїй заяві кредитор зазначив, що борг в сумі 764188,00грн. виник з 26.12.2009 року. Вказане твердження є недостовірним, оскільки судове рішення щодо стягнення вказаної суми боргу ухвалене 24.11.2009 року.

Рішенням господарського суду Рівненської області по справі № 15/158 від 24.11.2009 року встановлено, що заборгованість в сумі 764188,00 грн. включає в себе борг по договору цесії укладений 31.08.2009 року, та борг по договору цесії укладений 01.09.2009 року.

10.18. Враховуючи загальний термін позовної давності у кредитора виникло право вимоги сплати 3% річних за період з 01.09.2009 року по 01.09.2012 року по заборгованості, що виникла на підставі договору цесії від 31.08.2009 року, та за період з 02.09.2009 року по 02.09.2012 року по заборгованості, що виникла на підставі договору цесії від 01.09.2009 року. Кредитором ОСОБА_8 3% річних розраховано за період з 27.12.2009 року по 25.09.2015 року, що перевищує строк позовної давності, в сумі 131900,94грн. Відтак кредитор пред'являє вимогу про стягнення 3% річних за період з 26.12.2009 року по 25.09.2015 року, що є більшим за термін позовної давності та не включає до свого складу 116 днів строку позовної давності на який має право кредитор у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання зі сторони боржника.

10.19. Відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» заяви кредиторів розглядаються в межах заявлених вимог, і самостійно без відповідної заяви кредитор, ні суд, ні боржник не має право включати кредиторські вимоги. Тому згідно до заявленої вимоги 3% річних підлягають визнанню частково в сумі 61490,96грн.

10.20. Розділом 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

10.21. Враховуючи зазначене, та ту обставину, що борг ВАТ "РЗТА" перед даним кредитором в сумі 764188,00грн. виник у вересні 2009 року, та враховуючи термін позовної давності, індексація підлягає нарахуванню лише за період з 01.10.2009 року по 01.10.2012 року. В свою чергу кредитор заявив стягнення інфляційних втрат, яка розрахована за період з 26.12.2009 року по 25.09.2015 року, у зв'язку з цим визнанню підлягає індексація за період з 01.01.2010 року по 01.10.2012 року в сумі 99344,44грн.

10.22. За результатами розгляду заяви апеляційним судом визнаються грошові вимоги ОСОБА_8 в сумі 936101,28грн. в т.ч. 932901,28грн. (7877,88грн. + 925023,40грн.) як вимоги четвертої черги задоволення та 3200,00 грн. - сплачений судовий збір як вимога першої черги задоволення.

10.23. У визнані грошових вимог в сумі 1380605,17грн. ОСОБА_8 слід відмовити, як безпідставно заявлені у зв'язку із пропуском позовної давності в порядку ч.4 ст.257 ЦК України.

11. Щодо обставин подання заяви про визнання грошових вимог громадянина ОСОБА_4.

11.1. Як вбачається із матеріалів справи, громадянин ОСОБА_4 16.11.17р. звернувся до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 із заявою про включення до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" грошових вимог.

У заяві просить віднести заявлені грошові вимоги до першої черги вимог, як такі, що випливають із трудових відносин на загальну суму 20390грн.26коп., з яких:

- компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 13904грн.72коп.;

- середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13904грн. 72коп.

01.02.18р. громадянин ОСОБА_4 подав до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 вимогу, відповідно до якої просить включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" інфляційну складову грошових вимог згідно із завою від 16.11.17р. у сумі 4306 грн. 29 коп. та віднести її до першої черги вимог.

20.03.18р. у черговій вимозі, яка подана до господарського суду Рівненської області у справі №9/83, громадянин ОСОБА_4 відкликає вимогу про стягнення 20390 грн. 26 коп. та просить включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" суму інфляційних втрат та 3% річних 7314 грн. 15 коп., разом у розмірі 23398 грн. 12 коп. та віднести їх до першої черги погашення вимог.

31.08.18р. заявник ОСОБА_4 подає до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 уточнюючу заяву, відповідно до якої просить визнати кредитором та включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" із першою чергою погашення грошових вимог в сумі 23873 грн. 37 коп., з яких: - 16083 грн. 97 коп. заборгованості із заробітної плати; - 6169 грн. 81 коп. інфляційних втрат; - 1619 грн. 59 коп. 3% річних.

11.2. Щодо заявлених грошових вимог ОСОБА_4 на суму 16083,97грн. (компенсація втрати частини доходу в розмірі 2179,25 грн. та середній заробіток на суму 13904,72грн.), то ці суми підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/19850/14-ц від 11.03.2015 року.

11.3. У зв'язку з тим, що вищевказане судове рішення не виконано, кредитор самостійно здійснив нарахування 6169грн.81коп. - інфляційних втрат; 1619грн.59коп. - 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за невиконання вказаного рішення суду.

11.4. Щодо вимоги про включення до реєстру вимог кредиторів інфляційних втрат в сумі 6169,81грн. та 3% річних в сумі 1619,59грн., які заявником нараховані на суми, які виникли на підставі судового рішення, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

11.5. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

11.6. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20.04.2015 року по справі № 569/19850/14-ц стосується трудових правовідносин та виносилось на підставі норм законодавства, що регулює вищевказану сферу правовідносин.

Таким чином передбачена ст.625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

11.7. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15.

11.8. За результатами розгляду заяви з грошовими вимогами апеляційним судом визнаються грошові вимоги ОСОБА_4 в сумі 16083,97грн., як вимоги першої черги задоволення, що підтверджуються судовим рішенням.

11.9. У визнанні грошових вимог ОСОБА_4 в сумі 7789,40грн. заявнику слід відмовити за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

12. Щодо обставин подання заяви про визнання грошових вимог громадянки ОСОБА_2.

12.1. Як вбачається із матеріалів справи, громадянка ОСОБА_2 10.11.17р. звернулася до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 із заявою про включення до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" грошових вимог.

У заяві просить віднести заявлені грошові вимоги до першої черги вимог, як такі, що випливають із трудових відносин на загальну суму 90488 грн. 30 коп. з яких:

- компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 36845 грн. 40 коп.;

- середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 53642 грн. 90 коп.

01.02.18р. громадянка ОСОБА_2 подала до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 вимогу, відповідно до якої просить включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" інфляційну складову грошових вимог згідно із завою від 10.11.17р. у сумі 32418 грн. 04 коп. та віднести її до першої черги вимог.

20.03.18р. у черговій вимозі, яка подана до господарського суду Рівненської області у справі №9/83, громадянка ОСОБА_2 відкликає вимогу про стягнення 32418 грн. 04 коп. та просить включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" суму інфляційних втрат та 3% річних 48271 грн. 51 коп., разом у розмірі 106341 грн. 67 коп. та віднести їх до першої черги погашення вимог.

31.08.18р. заявник ОСОБА_2 подає до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 уточнюючу заяву, відповідно до якої просить визнати кредитором та включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" із першою чергою погашення грошових вимог в сумі 108175 грн. 70 коп., з яких: - 58070 грн. 26 коп. заборгованості із заробітної плати; - 44011 грн. 61 коп. інфляційних втрат; - 6093 грн. 83коп. 3% річних.

12.2. Щодо заявлених грошових вимог ОСОБА_2 на суму 14354,16грн., то ця сума підтверджуються рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/7787/15-ц від 19.10.2015 року; заборгованість в сумі 43716,10 грн. підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі №569/19317/14-ц від 24.12.2014 року.

12.3. У зв'язку з тим, що вищевказані судові рішення не виконані, кредитор самостійно здійснила нарахування 44011грн.61коп. - інфляційних втрат; 6093грн.83коп. - 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за невиконання вищевказаного рішення суду.

12.4. Щодо вимоги про включення до реєстру вимог кредиторів інфляційних втрат в сумі 44011,61грн. та 3% річних в сумі 6093,83 грн., які заявницею нараховані на суми, які виникли на підставі судових рішень, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

12.5. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

12.6. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24.12.2014 року по справі № 569/19317/14-ц; від 14.09.2015 року по справі № 569/7787/15-ц стосуються трудових правовідносин та виносились на підставі норм законодавства, що регулює вищевказану сферу правовідносин.

Таким чином передбачена ст.625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

12.7. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15.

12.8. За результатами розгляду заяви з грошовими вимогами судом визнаються грошові вимоги ОСОБА_2 в сумі 58070,26грн., як вимоги першої черги задоволення, що підтверджуються судовими рішеннями.

12.9. У визнанні грошових вимог ОСОБА_2 в сумі 50105,44грн. заявниці слід відмовити за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

13. Щодо обставин подання заяви про визнання грошових вимог громадянина ОСОБА_5.

13.1. Як вбачається із матеріалів справи громадянин ОСОБА_5 10.11.17р. звернувся до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 із заявою про включення до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" грошових вимог.

У заяві просить віднести заявлені грошові вимоги до першої черги вимог, як такі, що випливають із трудових відносин на загальну суму 56327 грн. 65 коп., з яких:

- компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 18096 грн. 42 коп.;

- середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38231 грн. 23 коп.

01.02.18р. громадянин ОСОБА_5 подав до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 вимогу, відповідно до якої просить включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" інфляційну складову грошових вимог згідно із завою від 10.11.17р. у сумі 16808грн. 72коп. та віднести її до першої черги вимог.

20.03.18р. у черговій вимозі, яка подана до господарського суду Рівненської області у справі №9/83, громадянин ОСОБА_5 відкликає вимогу про стягнення 16808 грн. 72 коп. та просить включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" суму інфляційних втрат та 3% річних 25282 грн. 47 коп., разом у розмірі 64801 грн. 40 коп. та віднести їх до першої черги погашення вимог.

31.08.18р. заявник ОСОБА_5 подає до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 уточнюючу заяву, відповідно до якої просить визнати кредитором та включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" із першою чергою погашення грошових вимог в сумі 66052 грн. 10 коп., з яких: - 39518 грн. 93 коп. заборгованості із заробітної плати; - 22468 грн. 93 коп. інфляційних втрат; - 4064 грн. 24 коп. 3% річних.

13.2. Щодо заявлених грошових вимог ОСОБА_5 на суму 37972,59грн., то ця сума підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/19572/14-ц від 23.03.2015 року; заборгованість в сумі 1536,34грн. підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі №569/9281/15-ц від 22.07.2015 року.

13.3. У зв'язку з тим, що вищевказані судові рішення не виконані, кредитор самостійно здійснив нарахування 22468грн.93коп. - інфляційних втрат; 4064грн.24коп. - 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за невиконання вищевказаного рішення суду.

13.4. Щодо вимоги про включення до реєстру вимог кредиторів інфляційних втрат в сумі 22468грн.93коп. та 3% річних в сумі 4064грн.24коп., які заявником нараховані на суми, які виникли на підставі судових рішень, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

13.5. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

13.6. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24.12.2014 року по справі № 569/19317/14-ц; від 14.09.2015 року по справі № 569/7787/15-ц стосуються трудових правовідносин та виносились на підставі норм законодавства, що регулює вищевказану сферу правовідносин.

Таким чином передбачена ст.625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

13.7. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15.

13.8 За результатами розгляду заяви з грошовими вимогами апеляційним судом визнаються грошові вимоги ОСОБА_5 в сумі 39518,93грн., як вимоги першої черги задоволення, що підтверджуються судовими рішеннями.

13.9. У визнанні грошових вимог ОСОБА_5 в сумі 26533,17грн. заявнику слід відмовити за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

14. Щодо обставин подання заяви про визнання грошових вимог громадянки ОСОБА_3.

14.1. Як вбачається із матеріалів справи громадянка ОСОБА_3 13.11.17р. звернулася до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 із заявою про включення до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" грошових вимог.

У заяві просить віднести заявлені грошові вимоги до першої черги вимог, як такі, що випливають із трудових відносин на загальну суму 361593,30 грн., з яких:

- компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 193752,00 грн.;

- середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 57364,30грн.

01.02.18р. громадянка ОСОБА_3 подала до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 вимогу, відповідно до якої просить включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" інфляційну складову грошових вимог згідно із завою від 13.11.17р. у сумі 128417,70 грн. та віднести її до першої черги вимог.

20.03.18р. у черговій вимозі, яка подана до господарського суду Рівненської області у справі №9/83, громадянка ОСОБА_3 відкликає вимогу про стягнення 128417,70грн. та просить включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" суму інфляційних втрат та 3% річних 124878,34 грн., разом у розмірі 358053,94 грн. та віднести їх до першої черги погашення вимог.

31.08.18р. заявник ОСОБА_3 подає до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 уточнюючу заяву, відповідно до якої просить визнати кредитором та включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" із першою чергою погашення грошових вимог в сумі 367156,26грн., з яких: - 233175,60грн. заборгованості із заробітної плати; - 111262,11 грн. інфляційних втрат; - 22718,55 грн. 3% річних.

14.2 Щодо заявлених грошових вимог ОСОБА_3 на суму 233175,60грн., то ця сума підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/16615/13-ц; рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі №569/19577/14-ц та рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/10012/16-ц.

14.3. У зв'язку з тим, що вищевказані судові рішення не виконано, кредитор самостійно здійснив нарахування 111262,11грн. - інфляційних втрат; 22718,55грн. - 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за невиконання вказаних рішень суду.

14.4. Щодо вимоги про включення до реєстру вимог кредиторів інфляційних втрат в сумі 111262,11грн. та 3% річних в сумі 22718,55грн., які заявницею нараховані на суми, які виникли на підставі судових рішень, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

14.5. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

14.6. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24.12.2014 року по справі № 569/19317/14-ц, від 14.09.2015 року по справі № 569/7787/15-ц стосуються трудових правовідносин та виносились на підставі норм законодавства, що регулює вищевказану сферу правовідносин.

Таким чином передбачена ст.625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

14.7. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15.

14.8. За результатами розгляду заяви з грошовими вимогами апеляційним судом визнаються грошові вимоги ОСОБА_3 в сумі 233175,60грн., як вимоги першої черги задоволення, що підтверджуються судовими рішеннями.

14.9. У визнанні грошових вимог вимоги ОСОБА_3 сумі 124878,34грн. заявниці слід відмовити за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

15. Щодо обставин подання заяви про визнання грошових вимог громадянки ОСОБА_1.

15.1. Як вбачається із матеріалів справи громадянка ОСОБА_1 13.11.17р. звернулася до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 із заявою про включення до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" грошових вимог.

У заяві просить віднести заявлені грошові вимоги до першої черги вимог, як такі, що випливають із трудових відносин на загальну суму 160704,24грн., з яких:

- компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 69210,64грн.;

- середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 91493,60грн.

01.02.18р. громадянка ОСОБА_1 подала до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 вимогу, відповідно до якої просить включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" інфляційну складову грошових вимог згідно із завою від 13.11.17р. у сумі 58040,80грн. та віднести її до першої черги вимог.

20.03.18р. у черговій вимозі, яка подана до господарського суду Рівненської області у справі №9/83, громадянка ОСОБА_1 відкликає вимогу про стягнення 58040,80грн. та просить включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" суму інфляційних втрат 75744,24грн. та 3% річних 9492,38грн., разом у розмірі 85236,62грн. та віднести їх до першої черги погашення вимог.

31.08.18р. заявник ОСОБА_1 подає до господарського суду Рівненської області у справі №9/83 уточнюючу заяву, відповідно до якої просить визнати кредитором та включити до реєстру вимог кредиторів ВАТ "РЗТА" із першою чергою погашення грошових вимог в сумі 191379,79грн., з яких: - 102663,44грн. заборгованості із заробітної плати; - 77843,35грн. інфляційних втрат; - 10873грн. 3% річних.

15.2. Щодо заявлених грошових вимог ОСОБА_1 на суму 102663,44грн. заборгованості із заробітної плати, то ці суми підтверджуються (компенсація втрати частини догоду в розмірі 5068,01грн. та середній заробіток в на суму 80423,20грн.) рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/19699/14-ц від 21.01.2015 року, заборгованість в сумі 17172,23грн. (компенсація втрати частини догоду в розмірі 6 101,83грн. та середній заробіток в на суму 11070,40грн.) підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі №569/7636/15-ц від 22.06.2015 року.

15.3. У зв'язку з тим, що вищевказані судові рішення не виконані, кредитор самостійно здійснила нарахування 77843,35грн. - інфляційних втрат; 10873грн. - 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за невиконання вказаних рішень суду.

15.4. Щодо вимоги про включення до реєстру вимог кредиторів інфляційних втрат в сумі 77843,35грн. та 3% річних в сумі 10873грн., які заявницею нараховані на суми, які виникли на підставі судових рішень, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

15.5. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

15.6. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/19699/14-ц від 21.01.2015 року та рішення Рівненського міського суду Рівненської області по справі №569/7636/15-ц від 22.06.2015 року стосуються трудових правовідносин та виносились на підставі норм законодавства, що регулює вищевказану сферу правовідносин.

Таким чином передбачена ст.625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

15.7. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15.

15.8. За результатами розгляду заяви з грошовими вимогами апеляційним судом визнаються грошові вимоги ОСОБА_1 в сумі 102663,44грн., як вимоги першої черги задоволення, що підтверджуються судовими рішеннями.

15.9. У визнанні грошових вимог ОСОБА_1 в сумі 88716,35грн. заявниці слід відмовити за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

16. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

16.1. За результатами розгляду доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо безпідставної відмови їй у задоволенні грошових вимог у сумі 1380605,17грн. Північно-західний апеляційний господарський суд у пунктах 10.4.-10.9. цієї постанови зазначив, що нараховані кредиторські вимоги на суму 378287,43грн. не підтверджуються жодним правовстановлюючим документом (ні первинними бухгалтерськими документами, ні судовими рішеннями). Навпаки, касаційною інстанцією після перегляду постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2012 р. у справі № 4/17 в частині задоволення первісного позову про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 364703,00грн., як суми боргу, остання скасована і залишено в силі рішення суду першої інстанції про відмову ОСОБА_8 у позові.

Оскільки сума основного боргу (364703,00грн.) не підтверджена документально, безпідставним та необґрунтованим на цю суму є нарахування інфляційних втрат та 3%річних в сумі 13584,43грн.

16.2. Нараховані суми інфляційних втрат (744375,82грн.) та 3% річних (131900,94грн.) на суму боргу 764188грн. не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції. З урахуванням пунктів 10.10.-10.21. цієї постанови інфляційні втрати підтверджуються у сумі 99344,44грн. та 68776,32грн. - 3% річних. Таким чином заявником ОСОБА_8 безпідставно нараховано 645031,38грн. інфляційних втрат та 63124,62грн. - 3% річних. Всього на суму 708156грн.

16.3. Інша сума вимог, яка включена до загальних кредиторських вимог ОСОБА_8 (294161,74грн.), як різниця між сумами, що заявлені безпідставно та необґрунтовано у пунктах 16.1.-16.2. цієї постанови представником у судовому засіданні обґрунтована не була та документально письмовими доказами не підтверджена.

Доводами апеляційної скарги апелянт ОСОБА_8 не спростувала висновку місцевого господарського суду про відмову у задоволенні кредиторських вимог на суму 1380605,17грн.

16.4. За таких обставин правомірним є висновок господарського суду Рівненської області, з яким погоджується і Північно-західний апеляційний господарський суд про відмову у задоволенні кредиторських вимог ОСОБА_8 у сумі 1380605,17грн.

16.5. Щодо черговості віднесення суми 3200,00 грн. - сплаченого судового збору до вимог першої черги задоволення у апелянта ОСОБА_8 претензій не має.

Разом з тим апелянт ОСОБА_8 не погоджується із віднесенням кредиторських вимог у сумі 932901,28грн. до четвертої черги задоволення, оскільки вважає, що це є витрати, пов'язані із збереженням майна банкрута, і вони повинні бути віднесені до першої черги задоволення вимог.

16.4. Аналогічні доводи викладені у апеляційній скарзі ПП "Альфа-ЩТ", оскільки, на думку апелянта, кредиторські вимоги у сумі 401470,80грн. мають бути віднесені до першої черги задоволення вимог, а не до четвертої, оскільки вони випливають із договорів по охороні майна.

16.5. І апелянт ПП "Альфа-ЩТ" і апелянт ОСОБА_8 в обґрунтування таких доводів покликаються на абз. 11 п.1 ч.1 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

16.6. Північно-західний апеляційний господарський суд вважає такі доводи помилковими, виходячи з наступного.

16.7. Як зазначалося вище (пункт 8.4. цієї постанови) в силу абзацу 11 пункту 1 частини 1 статті 45 Закону про банкрутство у першу чергу після отримання коштів, одержаних від продажу майна банкрута, задовольняються витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута.

Поряд з тим правова конструкція даного абзацу включена до правової норми, яка зазначає, що ці витрати мають бути пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії.

Таким чином процес утримання і збереження майнових активів банкрута є одним із обов'язків арбітражного керуючого (п.2 ч.2 ст.98 Закону про банкрутство).

В процесі здійснення заходів щодо захисту майна боржника арбітражний керуючий несе витрати, які ним мають бути відображені у Звіті арбітражного керуючого (а в окремих випадках - погоджених із комітетом кредиторів). У свою чергу Звіт арбітражного керуючого подається на розгляд та затвердження господарського суду, після чого такі кошти офіційно набувають статусу витрат та підлягають до відшкодування саме арбітражному керуючому.

16.8. Як з'ясовано у суді апеляційної інстанції у представника, який представляє інтереси апелянтів ПП "Альфа-ЩТ" та ОСОБА_8, такі обставини у його довірителів були відсутні.

16.9. У першому випадку ПП «Альфа-ЩТ» надавало послуги по охороні майна на підставі окремого цивільно-правового договору (детально зазначено у пунктах 9.3.-9.5. цієї постанови), де оплата мала здійснюватися замовником - ВАТ «РЗТА» із розрахункового рахунку, оскільки такий договір укладався у процедурі розпорядження майном, а у подальшому продовжувався у процедурі санації. Жодних застережень Договір про охорону виробничих (господарських) об'єктів від 01.10.14р. та Договір про охорону виробничих (господарських) об'єктів №01-02/15 від 30.01.15р. по здійснення оплати за такі послуги із ліквідаційного рахунку не містять.

16.10. У другому випадку громадянка ОСОБА_8 отримала право вимоги на підставі договорів цесії (пункти 10.2.-10.3 цієї постанови) та після того, як рішення у справі № 15/158 набрало законної сили. Будь-яких письмових доказів про виникнення між нею (у тому числі коли вона мала статус фізичної особи-підприємця) та банкрутом ВАТ «РЗТА» правовідносин по наданню послуг по охороні майна банкрута ні заявниця кредиторських вимог, ні її представник суду апеляційної інстанції не надали, як не надали таких письмових доказів у суді першої інстанції.

16.11. Судом апеляційної інстанції у представника апелянтів ПП «Альфа-ЩТ» та громадянки ОСОБА_8 з'ясовано, чи зверталися його довірителі до комітету кредиторів для узгодження питань понесених витрат (якщо вони такими заявляються) по наданні послуг по збереженню майна боржника у процедурі розпорядження майном чи процедурі санації.

Представник зазначив, що такі обставини йому не відомі, як і невідомі обставини, чи використовувався ліквідаційний рахунок під час розрахунків за надані послуги по охороні майна.

16.12. За таких обставин апелянти ПП «Альфа-ЩТ» та громадянка ОСОБА_8 не довели та не підтвердили письмовими доказами обставини понесення ними витрат по охороні майна, а відтак позбавлені права на включення їх до першої черги задоволення вимог.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказані вимоги кредиторів ПП «Альфа-ЩТ» та громадянки ОСОБА_8 виникли із зобов'язань у процедурі розпорядження майном боржника та в процедурі санації боржника ВАТ «РЗТА».

16.13. Пунктом 4 частини 1 статті 45 Закону про банкрутство визначено, що у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою, у тому числі і вимоги кредиторів, що виникли із зобов'язань у процедурі розпорядження майном боржника чи в процедурі санації боржника.

16.15. За таких обставин судом першої інстанції правомірно віднесено кредиторські вимоги ПП «Альфа-ЩТ» у сумі 401470,80грн. та кредиторські вимоги громадянки ОСОБА_8 у сумі 936101,28грн. до четвертої черги погашення вимог.

16.16. З огляду на висновки суду апеляційної інстанції, викладені у пунктах 9.13.-9.15.; 10.22.-10.23; 16.1-16.15 цієї постанови, апеляційну скаргу приватного підприємства «Альфа-ЩТ» та апеляційну скаргу громадянки ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.09.18р. у справі 9/83 в частині розгляду заяв із кредиторськими вимогами приватного підприємства «Альфа-ЩТ» та громадянки ОСОБА_8 - без змін.

16.16. Що стосується доводів апеляційних скарг ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про незаконну, на їх думку, відмову судом першої інстанції у задоволенні кредиторських вимог пов'язаних із нарахуванням сум інфляційних втрат та 3% річних на суми заборгованості.

Північно-західний апеляційний господарський суд, після їх детального розгляду та вивчення, приходить до висновку про безпідставність таких кредиторських вимог у заявах зазначених громадян а також, як доводів, у апеляційних скаргах.

Зміст заяв щодо кредиторських вимог ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_1, як і доводів апеляційних скарг ідентичні.

Разом з тим суд апеляційної інстанції розглянув кожну апеляційну скаргу окремо, дослідивши підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних та розмір таких нарахувань.

16.17. Суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відмову у задоволенні заяв кредиторів ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1, і колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком, про безпідставність та необґрунтованість нарахувань інфляційних втрат та 3% річних на суми грошових коштів, присуджених за судовими рішеннями, що випливають із захисту порушених прав у трудових правовідносинах.

Висновок з цих правовідносин судом апеляційної інстанції зазначений у пунктах 11.4.-11.7. (щодо ОСОБА_4); у пунктах 12.4.-12.7. (щодо ОСОБА_2); у пунктах 13.4.-13.7. (щодо ОСОБА_5); у пунктах 14.4.-14.7. (щодо ОСОБА_3); у пунктах 15.4.-15.7. (щодо ОСОБА_1).

16.18. Відтак за результатами розгляду заяви з грошовими вимогами апеляційним судом визнаються грошові вимоги як вимоги першої черги задоволення, що підтверджуються судовими рішеннями: ОСОБА_4 в сумі 16083,97грн.; ОСОБА_2 в сумі 58070,26грн.; ОСОБА_5 в сумі 39518,93грн.; ОСОБА_3 в сумі 233175,60грн.; ОСОБА_1 в сумі 102663,44грн.

16.19. Поряд з тим Північно-західний апеляційний господарський суд не погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у визнанні та задоволенні кредиторських вимог в сумi 12095,69грн. ОСОБА_4, в сумi 82523,48грн. ОСОБА_2, в сумi 43341,89грн. ОСОБА_5, в сумi 262398,38грн. ОСОБА_3, в сумi 146757,15грн. ОСОБА_1

Зазначені суми кредиторських вимог були включені до заяв, які були подані кожним із заявників у листопаді місяці 2017р. (пункти 11.1., 12.1., 13.1., 14.1., 15.1. цієї постанови).

У подальшому заявники ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1 змінювали суми кредиторських вимог у своїх заявах від 01.02.18р. та 20.03.18р. шляхом збільшення чи зменшення сум інфляційних втрат та 3% річних та включенням або виключенням сум компенсацій за несвоєчасне виконання рішення.

Остаточно розмір кредиторських вимог, які на думку заявників ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_1 підлягали до задоволення на їх користь кожному окремо, був сформований у заявах від 31.08.18р. як щодо основної суми так і сум нарахованих інфляційних втрат та 3% річних. Суми компенсацій за несвоєчасне виконання рішення були заявниками виключені із своїх кредиторських вимог при поданні уточнюючих заяв 31.08.18р.

16.20. Як наслідок, місцевий господарський суд не врахував цих обставин (тобто має місце неповне з'ясування обставин) та здійснив обрахунок сум кредиторських вимог, у яких відмовляв, без уточнюючих заяв 31.08.18р., що призвело до неправильного прийняття рішення щодо кредиторів ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_1.

16.21. За результатами розгляду заяв про задоволення кредиторських вимог (з урахуванням уточнюючих заяв), суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що у визнанні грошових вимог слід відмовити за їх необґрунтованістю та безпідставністю ОСОБА_4 в сумі 7789,40грн.; ОСОБА_2 в сумі 50105,44грн.; ОСОБА_5 в сумі 26533,17грн.; ОСОБА_3 сумі 124878,34грн.; ОСОБА_1 в сумі 88716,35грн. У цих частинах пункти 4, 5, 6, 12, 14 резолютивної частини ухвали господарського суду Рівненської області від 05.09.18р. у справі №9/83 слід змінити шляхом викладення їх у новій редакції.

16.22. У зв'язку з чим апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

16.23. За змістом пунктів 1-2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

17. Судові витрати

17.1. Витрати по сплаті судового збору по розгляду апеляційної скарги приватного підприємства "Альфа-ЩТ" та апеляційної скарги громадянки ОСОБА_8 покладаються на апелянтів в силу статті 129 ГПК України.

17.2. При поданні апеляційних скарг громадяни ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1 судовий збір не сплачували, враховуючи вимоги статті 5 Закону України «Про судовий збір» та правові позиції Верховного суду відображені в ухвалі від 17.05.18р. у справі 569/12154/17.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Альфа-ЩТ" залишити без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.09.18р. в цих частинах залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити частково

Пункт 4 ухвали господарського суду Рівненської області від 05.09.18р. змiнити у частинi вiдмови у задоволенні кредиторських вимог в сумi 12095,69грн., виклавши його в наступній редакції: "4. Визнати гр.ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) кредитором у справі №9/83 про банкрутство ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" з грошовими вимогами в сумі 16083,97грн. з наступною черговістю погашення - перша черга погашення. Відмовити у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 7789,40грн.".

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково

Пункт 5 ухвали господарського суду Рівненської області від 05.09.18р. змiнити у частинi вiдмови у задоволенні кредиторських вимог в сумi 82523,48грн., виклавши його в наступній редакції: "5. Визнати гр.ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) кредитором у справі №9/83 про банкрутство ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" з грошовими вимогами в сумі 58070,26грн. з наступною черговістю погашення - перша черга погашення. Відмовити у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 50105,44 грн.".

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволити частково

Пункт 6 ухвали господарського суду Рівненської області від 05.09.18р. змiнити у частинi вiдмови у задоволенні кредиторських вимог в сумi 43341,89грн., виклавши його в наступній редакції: "6. Визнати гр.ОСОБА_5 (АДРЕСА_3) кредитором у справі №9/83 про банкрутство ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" з грошовими вимогами в сумі 39518,93грн. з наступною черговістю погашення - перша черга погашення. Відмовити у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 26533,17грн.".

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Пункт 12 ухвали господарського суду Рівненської області від 05.09.18р. змiнити у частинi вiдмови у задоволенні кредиторських вимог в сумi 262398,38грн., виклавши його в наступній редакції: "12. Визнати гр.ОСОБА_3 (АДРЕСА_5) кредитором у справі №9/83 про банкрутство ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" з грошовими вимогами в сумі 233175,60грн. з наступною черговістю погашення - перша черга погашення. Відмовити у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 124878,34грн.".

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Пункт 14 ухвали господарського суду Рівненської області вiд 05.09.18р. змiнити у частинi вiдмови у задоволенні кредиторських вимог в сумi 146757,15грн., виклавши його в наступній редакції: "14. Визнати гр.ОСОБА_1 (АДРЕСА_4) кредитором у справі №9/83 про банкрутство ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" з грошовими вимогами в сумі 102663,44грн. з наступною черговістю погашення - перша черга погашення. Відмовити у визнанні кредитором з грошовими вимогами у сумі 88716,35грн.".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №9/83 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "14" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Василишин А.Р.