ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/812/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: М.А. Мишкіної, С.В. Таран,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ганусовського Василя Володимировича

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2018 (суддя Коваль Ю.М., м. Одеса, повний текст рішення підписано 26.10.2018)

у справі № 915/812/18

за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ганусовського Василя Володимировича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державна служба України з безпеки на транспорті

про стягнення 78595,86 грн. плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2018р. Заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 (далі - прокурор) пред'явлено в інтересах держави позов до Фізичної особи-підприємця ( далі - ФОП) Ганусовського Василя Володимировича про стягнення з останнього грошових коштів у сумі 78595 грн. 86 коп. - плати за проїзд належного підприємцю Ганусовському великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування з перевищенням нормативних вагових параметрів (далі - плата за проїзд), установлених пп. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР). Крім того, прокурор просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням підприємцем Ганусовським В.В. у визначений п. 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879), строк обов'язку щодо внесення до Державного бюджету України вищевказаної спірної суми плати, розмір якої визначено на підставі відповідного акту посадових осіб Управління Державної служби України з безпеки на транспорті у Миколаївській області (далі - Управління Укртрансбеспеки) про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та доданого до нього розрахунку.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2018р. позов заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави задоволено повністю, стягнуто з фізичної особи-підприємця Ганусовського Василя Володимировича грошові кошти в сумі 78595,86грн.- плату за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування та 1762 грн. витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

Суд дійшов такого висновку враховуючи те, що позивачем доведено порушення підприємцем Ганусовським В.В. вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", яке виражається у наданні послуг перевезення вантажу з перевищенням установлених обмежень загальної маси великовагового транспортного засобу без оформлення відповідного дозволу, який дає право на рух автодорогами України, а також ухилення від оплати за таке порушення нарахованої Управлінням Укртрансбзпеки суми грошових коштів.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ФОП Ганусовський Василь Володимирович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

На думку скаржника, задоволена до стягнення сума плати за проїзд жодним чином не обґрунтована та не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки відсутні документи, які б засвідчували траєкторію та протяжність маршруту, а так само методику визначення відстані між ними, при цьому на думку скаржника відстань між пунктом відправлення та призначенням на 30 км менше ніж зазначено позивачем.

Також скаржник вважає, що судом не надано оцінки тому факту, що товарно-транспортна накладна, яку позивач додав до позовної заяви є копією, а не оригіналом.

Крім того, на думку скаржника, є не доведеним факт наявності у відповідача статусу перевізника, що є обов'язковою умовою покладення на суб'єкта обов'язку внести плату за проїзд великовагового транспортного засобу, взаємозв'язок між особою, яка керувала транспортним засобом та відповідачем, а також відсутні обґрунтування відповідності обладнання та пункту здійснення контролю існуючим вимогам, зокрема не підтверджено справність ваг, а також залишено поза увагою те, що пункт габаритно - вагового контролю функціонував за відсутності вимог до його облаштування та технічного оснащення.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор спростовує доводи апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Посадовими особами Управління Укртрансбезбеки, на підставі наказу Укртрансбезбеки від 15.03.2018 № 253 "Про затвердження графіка проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті" та виданого Управлінням Укртрансбезбеки направлення на перевірку від 16.03.2018 № 010493 (а.с. 13, 15), проведено 23.03.2018 на пункті габаритно-вагового контролю за адресою: вул. Заводська, 23, в м. Миколаєві, а саме Миколаївський морський торговельний порт, перевірку вантажного автомобіля марки MAN 18.410, реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом VAN HOOL 13 В005, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 За результатами перевірки 23.03.2018 складено довідку № 0012836 про результати здійснення габаритно-вагового контролю (далі - довідка № 0012836), акт № 033964 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі - акт № 033964) та акт № 0004204 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів (далі - акт № 0004204), складання яких передбачено Порядком № 879 (а.с. 16-17).

Із указаних документів вбачається, що вага транспортного засобу, який складається з автомобіля і напівпричепа, перевищує нормативні вагові параметри, передбачені п. 22.5 ПДР для такого виду транспортного засобу, та що водій цього транспортного засобу ОСОБА_3 від ознайомлення з актами та довідкою, їх підписання та надання щодо них пояснень відмовився.

У довідці № 0012836 зазначено, що транспортний засіб з напівпричепом має повну масу 61,44 т, і водій відмовився від отримання копії довідки.

Згідно з відомостями акта № 033964, перевірку транспортного засобу, належного відповідачу, який і є перевізником, здійснено у строк та територіально в зоні, визначених у вказаних вище наказі Укртрансбезбеки та виданому направлені Управління Укртрансбезбеки на перевірку, при цьому виявлено порушення, передбачене п.22.5 ПДР, - надання послуг з перевезення вантажу з перевищенням допустимих вагових обмежень, та порушення, передбачене абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - без наявності оформлених документів, передбачених ст. 48 цього Закону, на перевезення вантажу з перевищенням допустимих вагових обмежень, що видаються компетентними уповноваженими органами і дають право на рух автомобільними дорогами України..

В акті № 0004204 вказано, що транспортний засіб завантажено соєю, і маршрут його руху із с. Дейманівка Пирятинського району Полтавської області в м. Миколаїв протяжністю 463 км.

Зазначені у вказаному акті № 0004204 відомості узгоджується 1) з відомостями, які містяться у товарно-транспортній накладній від 21.03.2018 № 013-252 (далі - ТТН). Згідно з відомостями ТТН, автомобілем з напівпричепом керував водій ОСОБА_3; автомобільним перевізником є підприємець Ганусовський, замовником і вантажовідправником ТОВ "Пирятинський Делікатес", с. Дейманівка Пирятинського району Полтавської області, а вантажоодержувачем ТОВ "Грінтур Екс"; пункт призначення: Миколаївський морський торгівельний порт, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23. У ТТН також містяться відомості, що вантажем є соя насипом, загальна вага транспортного засобу 40,800 т, а нетто - 23,800 т. На зворотній стороні цієї ТТН наявні відмітки вантажоодержувача ТОВ "Грінтур Екс", у відповідності до яких маса брутто складає 61440 кг, а нетто - 44440 кг, що розбіжність у вазі складає 20640 кг; 2) з відомостями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_3, за яким транспортний засіб є вантажним сідловим тягачем, і його власником є Ганусовський В.В.

За таких обставин, Управлінням Укртрансбезпеки здійснено розрахунок від 23.03.2018 плати, що підлягає до сплати підприємцем Ганусовським В.В. за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в сумі 2430,75 Євро, еквівалентній на день здійснення розрахунку за офіційним курсом гривні, встановленим Національним Банком України, сумі 78595 грн. 86 коп., та направлено підприємцю Ганусовському В.В. лист від 03.04.2018 № 764/30-1-13 з повідомленням про визначену суму плати за проїзд його транспортним засобом з наднормативною вагою та вимогою про оплату цієї суми до 23.04.2018 з відповідним повідомленням (а.с. 19).

ФОП Ганусовський В.В. вказану суму за проїзд не сплатив, що стало підставою для звернення прокурора до суду із відповідним позовом, враховуючи відсутність у Укртрансбезпекитаких відповідних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 29 Закону України № 3353-XII «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України № 2862-IV «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Закону України N 2344-III «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно з п. 3 ПДР, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б

один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 цих правил.

Відповідно до п. 22.5 ПДР, дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує фактичну масу 40 тон (для контейнеровозів понад 44 т), навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі - 16 т, строєні осі - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) здійснюється за спеціальними правилами.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком №879.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотриманий визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; попередній габаритно-ваговий контроль - це визначення параметрів великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності перевищення нормативів на стаціонарних пунктах; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п.6 Порядку №879).

Дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку (п.41 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні»).

Згідно з пунктом 17 Порядку №879 у разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль.

Пунктом 18 Порядку №879 встановлено, що за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Пункт 19 Порядку №879 передбачає, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

У разі наявності підозри щодо перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, працівники пунктів габаритно-вагового контролю проводять його повторне зважування (п. 21 Порядку № 879). Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір", який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України, справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які, в установленому порядку, не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку; плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (п.п. 27, 28 Порядку № 879).

Відповідно до пункту 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

За правилами пункту 31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Розмір плати за проїзд визначається у відповідності до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, та становить, зокрема, для великовагових транспортних засобів (за загальну масу), від 52 до 60 тон включно - за ставкою 0,27 Євро за кожен кілометр відстані, а для понад 60 тон, за кожні наступні 10 тон - 0,78 Євро за кожен кілометр відстані.

Відповідно ст.ст. 73,74, 77ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

У матеріалах справи наявні усі передбачені Порядком № 879 документи, зокрема довідка № 0012836, акт про перевищення № 0004204 та розрахунок плати за проїзд, які були складені працівниками Укртрансбезпеки у Миколаївській області 23.03.2018р. у зв'язку з виявленням під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу відповідачем, при цьому відповідачем в порушення вимог ст.ст.73,74 ГПК України не надано будь-яких доказів на спростування факту перевищення нормативно вагових параметрів транспортним засобом, який йому належить.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування у сумі 78595,86грн.

При цьому твердження скаржника про відсутність у відповідача статуту спірного перевізника та взаємозв'язку між особою, яка керувала транспортним засобом та відповідачем, судова колегія відхиляє, оскільки відповідачем не надано документів, що підтверджують право використання іншими особами вантажного автомобіля марки MAN 18.410, реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом VAN HOOL 13 В005, реєстраційний номер НОМЕР_2, який зареєстровано за ФОП Ганусовським В.В. В ТТН накладній перевізником вказаний ФОП Ганусовський В.В.

Також не заслуговують на уваги і доводи скаржника про те, що відсутні документи, які б засвідчували траєкторію та протяжність маршруту, оскільки Управлінням Укртрансбезпеки визначено відстань маршруту транспортного засобу в 463км. за допомогою програми розрахунку відстані DELLA і ці дані містяться в доданому прокурором до позовної заяви акті про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів №0004204 від 23.03.2018р.

Твердження скаржника про те, що товарно-транспорта накладна № 013-252, на підставі якої зроблено розрахунок, є не належним доказом, оскільки є копією і прокурором не було надано до позовної заяви її оригінал, судова колегія відхиляє з огляду на те, що оригінали зазначеної товарно-транспортної накладної перебувають у ФОП Ганусовського В.В., як перевізника вантажу, ТОВ «Пирятинський Делікатес» як замовника та вантажоотримувача, що відповідає вимогам п. 11.1,11.4-11.7 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р.

Колегією суддів відхиляються і доводи апелянта про відсутність факту здійснення габаритно-вагового контролю, внаслідок несправності вагового пристрою, оскільки розміщені в пункті габаритно-вагового контролю, за адресою: вул. Заводська, 23, в м. Миколаєві пересувні автомобільні ваги пройшли повірку, що підтверджено свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки від 18.04.2017р. №34-00/1257 (а.с. 23).

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються обставинами викладеними у мотивувальній частині цієї постанови. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного суду №804/5296/17 від 21.09.2018р., №804/8334/16 від 24.10.2018р.

За таких обставин, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Ганусовського Василя Володимировича підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2018 - без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2018 року у справі №915/812/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ганусовського Василя Володимировича - без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.12.2018

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя С.В. Таран