ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р.            Справа № 910/4080/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Буравльова С.І.

суддів:           Зубець Л.П.

Пашкіної С.А.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця”

на рішення Господарського суду м. Києва від 03.08.2018 р.

у справі № 910/4080/18 (суддя – Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Добропільська ЦЗФ”

до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця”

про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 25148,83 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство “ДТЕК Добропільська ЦЗФ” 30.03.2018 р. звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 25148,83 грн.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що: 1) під час здійснення перевезення вантажу на станціях Бурштин Львівської залізниці та Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було складено комерційні акти № 388103/348 від 17.09.2017 р. та № 450003/325 від 14.09.2017 р. про недостачу вантажу у вагоні № 61603767 у кількості 2250 кг та вагоні № 55074702 у кількості 11350 кг; 2) відповідач, як перевізник, не виконав обов`язок стосовно збереження вантажу під час його перевезення, у зв`язку з чим позивачем понесено збитки у розмірі 25148,83 грн вартості недостачі вантажу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.05.2018 р. відкрито провадження у справі № 910/4080/18 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

До суду першої інстанції 21.05.2018 р. від Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” надійшла заява про застосування позовної давності до вимог Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Добропільська ЦЗФ” про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 25148,83 грн.

Заява мотивована тим, що частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України (далі – ГК України) та пунктом 136 Статуту залізниць України встановлено скорочений шестимісячний строк для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають із перевезення. Оскільки комерційні акти було складено 14.09.2017 р. та 17.09.2017 р., а позивач звернувся до суду у квітні 2018 року, тобто після спливу шести місяців, до даних вимог слід застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.08.2018 р. у справі № 910/4080/18 позов Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Добропільська ЦЗФ” задоволено повністю та стягнуто з Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” 25148,83 грн збитків.

При цьому, відповідно до мотивувальної частини цього рішення судом відмовлено у задоволенні заяви відповідача та застосуванні позовної давності до даних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не застосовано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2018 р. у справі № 905/3245/16, якою встановлено порядок обчислення позовної давності за вимогами до перевізників вантажу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2018 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Чорна Л.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4080/18, вирішено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Разом з цим суд зазначає, що Указом Президента України “Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах” № 454/2017 від 29.12.2017 р. ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд.

Згідно з п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 р. в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу – Північний апеляційний господарський суд.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті “Голос України” повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 1 від 02.10.2018 р. визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 03.10.2018 р., про що в газеті “Голос України” № 185 (6940) від 03.10.2018 р. опубліковано відповідне повідомлення. Отже в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

За актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 р. справу № 910/4080/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2018 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” у справі № 910/4080/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Власов Ю.Л., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 р. справу № 910/4080/18 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), як це передбачено ч. 10 ст. 270 ГПК України.

До суду 08.11.2018 р. від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” на підставі п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

Разом з цим зазначений відзив колегією суддів до уваги не приймається з огляду на те, що він поданий після закінчення строку, встановленого для його подання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 р. встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня вручення копії даної ухвали. Копію ухвали отримано позивачем 04.09.2018 р., доказом чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Отже строк для подання відзиву на апеляційну скаргу закінчився 19.09.2018 р.

Статтею 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки відзив на апеляційну скаргу подано після закінченого встановленого строку, такий відзив залишається без розгляду.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/669/18 від 19.12.2018 р. у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному та участю судді Власова Ю.Л. у XVI позачерговому з`їзді суддів України призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4080/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/4080/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 р. справу № 910/4080/18 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи убачається, що 12.09.2017 р. Публічне акціонерне товариство “ДТЕК Добропільська ЦЗФ”, як вантажовідправник, за накладною № 51921906 відправило на станцію Бурштин Львівської у вагоні № 61603767 вугілля кам’яне марки Г 0-100 на адресу Бурштинської ТЕС ПАТ “ДТЕК Західенерго”.

Окрім цього, 12.09.2017 р. Публічне акціонерне товариство “ДТЕК Добропільська ЦЗФ”, як вантажовідправник, за накладною № 51923837 відправило на станцію Бурштин Львівської залізниці у вагоні № 55074702 вугілля кам’яне марки Г 0-100 на адресу Бурштинської ТЕС ПАТ “ДТЕК Західенерго”.

Позивач зазначає, що під час прибуття вагонів на станцію призначення було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу масі вантажу, яка зазначена у накладних, та є меншою, тому відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки у вигляді вартості втраченого вантажу у розмірі 25148,83 грн.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими по суті та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 306 ГК України встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб’єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено ч. 1 ст. 307 ГК України та п. 22 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. (далі – Статут), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Пунктом 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов’язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Відповідно до п. 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001 р., у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т. ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам’яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо) приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Як убачається з матеріалів справи, при відправленні вантажу у залізничній накладній № 51921906 від 12.09.2017 р. зазначено, що загальна маса вантажу (вугілля кам’яне) у вагоні № 61603767 складає 68100 кг, а у залізничній накладній № 51923837 від 13.09.2017 р. зазначено, що загальна маса вантажу (вугілля кам’яне) у вагоні № 61603767 складає 67450 кг.

Згідно з п. 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Разом з цим матеріали справи не містять доказів того, що залізницею при прийнятті вантажу до відправлення було перевірено правильність відомостей у накладних № 51921906 від 12.09.2017 р. та № 51923837 від 13.09.2017 р. стосовно фактичної маси вантажу у вагонах № 61603767 та № 55074702.

Пунктом 31 Статуту визначено, що придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається:

- вагонів – відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці;

- контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів – відправником.

Згідно з п. 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

Згідно з п. 6 зазначених правил з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

З накладених № 51921906 та № 51923837 убачається, що вантаж завантажено у вагони насипом, у вологому стані, вантаж маркований – одна борона повздовжня катку-ущільнювача.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин як невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов’язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Зі змісту п. 7 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001 р., убачається, що маркування забезпечує збереження і свідчить про відсутність втрати вантажу.

По прибуттю на станцію Бурштин Львівської залізниці у вагонах було виявлено недостачу вантажу, а саме: у вагоні № 61603767 у кількості 2250 кг, про що складено комерційний акт № 388103/348 від 17.09.2017 р., у якому вказано про відсутність маркування.

По прибуттю на станцію Бурштин Львівської залізниці у вагоні № 55074702 виявлено недостачу вантажу у кількості 11350 кг, про що складено комерційний акт № 450003/325/349 від 14.09.2017 р., у якому зазначено про порушення маркування на вагоні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду стосовно того, що з огляду на відсутність маркування або ж його пошкодження на вагонах мало місце втрата вантажу.

Пунктом 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (п. 113 Статуту).

Відповідно до п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. 52 Статуту маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажу вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Згідно з п. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

У матеріалах справи (а. с. 12) міститься копія довідки стосовно вартості втраченого вантажу, підписана генеральним директором та начальником відділу економіки та фінансів Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Добропільська ЦЗФ”.

Суд зазначає, що згідно з розрахунками вартості втраченого вантажу, наведених позивачем у позовній заяві:

- сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 61603767 складає 1362 кг (68100 кг * 2%), кількість фактичної недостачі становить 2250 кг, а сума втраченого вантажу – 2101,33 грн;

- сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 55074702 складає 1349 кг (67450 кг * 2%), кількість фактичної недостачі становить 11350 кг, а сума втраченого вантажу – 23047,50 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що вина відповідача у недостачі через незабезпечення збереження вантажу на шляху прямування підтверджена належним чином шляхом складення комерційних актів № 388103/348 від 17.09.2017 р. та № 450003/325/349 від 14.09.2017 р., у яких зафіксовано відповідний розмір недостачі вугілля у вагонах. Тому висновок про наявність підстав для відшкодування на користь позивача вартості недостачі вантажу у загальному розмірі 25148,83 грн, з урахуванням розрахунку такої вартості (за вирахуванням норми природної втрати маси вантажу), із посиланням на положення п. 27 Правил видачі вантажів здійснено судом правомірно.

Разом з цим, як було зазначено, до суду першої інстанції Публічним акціонерним товариством “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” подано заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 25148,83 грн на підставі ч. 5 ст. 315 ГК України та п. 136 Статуту залізниць України.

З приводу застосування позовної давності судом першої інстанції зазначено наступне.

Відповідно до п. 134 Статуту претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

Згідно з п. 135 Статуту претензія підлягає розгляду протягом 1 місяця.

При цьому судом першої інстанції здійснено посилання на п. 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. “Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів”, де зазначено, що у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке. Якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 ГК України). Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

Тому судом першої інстанції зазначено, що оскільки комерційні акти складено 14.09.2017 р. та 17.09.2017 р., позивач, звернувшись із позовом до суду 30.03.2018 р., не пропустив строк позовної давності для звернення з даним позовом.

Разом з цим колегія суддів не погоджується з такими висновками, а також вважає за необхідне застосувати до даного спору правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2018 р. у справі № 905/3245/16, на яку посилається відповідач у поданій апеляційній скарзі.

Відповідно до статтей 256, 257 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 цього кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому приписами ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 5 статті 315 ГК України визначено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Дана норма кореспондується з приписами пункту 136 Статуту залізниць України, де зазначено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Також частинами 1 та 2 статті 315 ГК України передбачено, що до пред'явлення перевізникові позову, який випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Відповідно до п. 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Зазначені терміни обчислюються:

а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу;

б) через 30 діб з дня закінчення терміну доставки - для претензій про відшкодування за втрату вантажу;

в) через 2 місяці з дня прийому вантажу до перевезення - для претензій про відшкодування за втрату вантажу, що виникли з приводу перевезень у прямому змішаному сполученні;

г) через 10 діб після закінчення терміну доставки багажу чи вантажобагажу - для претензій про відшкодування за втрату багажу чи вантажобагажу;

д) від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу;

е) після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для оплати штрафу, - для претензій про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень.

За вказаних обставин строк позовної давності у даній справі повинен обраховуватися відповідно до ч. 5 ст. 315 ГПК України. При цьому, оскільки позивачем не було пред`явлено до відповідача жодних претензій, строк для звернення з позовом не включає в себе строк розгляду таких претензій.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що підставою для відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничних накладних, є комерційні акти № 388103/348 від 17.09.2017 р. та № 450003/325/349 від 14.09.2017 р., з часу складання яких і починається перебіг позовної давності.

Таким чином, шестимісячний термін для пред'явлення даного позову в частині стягнення збитків по комерційному акту від 14.09.2017 р. закінчився 15.03.2018 р., а по комерційному акту від 17.09.2017 р. – 19.03.2018 р. (з урахуванням вихідних днів).

Разом з цим, оскільки позов Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Добропільська ЦЗФ” було подано до суду за допомогою засобів поштового зв`язку 30.03.2018 р., позивач пропустив позовну давність для звернення з таким позовом.

Апеляційний суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб’єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв’язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Також відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. “Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів” за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судова колегія зазначає, що судом першої інстанції правомірно зазначено про порушення прав позивача з боку залізниці в частині незбереження вантажу та його втрати.

Однак, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем пропущено позовну давність для звернення з даним позовом, про що було заявлено Публічним акціонерним товариством “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця”, у задоволенні даного позову слід було відмовити саме у зв`язку з пропуском позовної давності.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, а тому рішення Господарського суду м. Києва від 03.08.2018 р. у цій справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у позові в повному обсязі.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 129 ГПК України та беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 – 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 03.08.2018 р. у справі № 910/4080/18 скасувати та прийняти нове рішення.

3. У задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства “ДТЕК Добропільська ЦЗФ” (85000, Донецька обл., місто Добропілля, вулиця Київська, будинок 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” (79007, м. Львів, вулиця Гоголя, будинок 1, ) 2643 (дві тисячі шістсот сорок три),00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ на виконання даної постанови суду.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 20.12.2018 р.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов

Судді                                                                                Л.П. Зубець

С.А. Пашкіна