номер провадження справи 15/124/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 Справа № 908/2236/18

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді - Горохова І.С.,

при секретарі судового засідання Чернетенко А.С. розглянувши

позовну заяву Концерну "Міські теплові мережі", 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137

до відповідача приватного підприємця Григорьєва Івана Семеновича, юридична адреса: 69002, АДРЕСА_1, адреса об'єкту надання послуг: 69095, АДРЕСА_4

про стягнення коштів

За участю представників:

від відповідача - не з`явився

в минулому судовому засіданні Стратій О.С., довіреність № 55/20-19 від 22.07.2017.

від відповідача: не з'явився.

Суть спору:

30.10.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя до Приватного підприємця Григорьєва Івана Семеновича, м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2003 № 825 суми основного боргу в розмірі 1787,95 грн, пені в розмірі 311,47 грн, 3% річних у розмірі 34,35 грн, суми інфляційних витрат у розмірі 49,31 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2018, справу передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 02.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2236/18, присвоєно справі номер провадження 15/124/18. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 29.11.2018 об 10 год. 40 хв.

Ухвалою суду від 29.11.2018, з метою надання можливості сторонам подати суду докази на підтвердження своїх вимог і заперечень, заявити відповідні заяви та клопотання, з метою всебічного, повного та об'єктивного встановлення всіх обставин справи в їх сукупності, розгляд справи відкладено на 17.12.2018.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме, програмно - апаратного комплексу «Оберіг».

Позовну заяву обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Відповідачу на виконання умов Договору енергопостачальна організація відпустила теплову енергію в періоди з жовтня 2017 по квітень 2018 року на загальну суму 2250,37 грн. Позивачем частково сплачено заборгованість за цей період в сумі 462,42 грн, зобов'язання щодо оплати залишку заборгованості в розмірі 1787,95 грн не виконане. Відповідно до умов договору позивач нарахував і просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 311,47 грн, 3% річних у розмірі 34,35 грн, суми інфляційних витрат у розмірі 49,31 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує положеннями ст. ст. 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193, 276 Господарського кодексу України, Законом України "Про теплопостачання" та укладеного Договору.

Представник позивача присутній в судовому засіданні 29.11.2018 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання від 17.12.2017 не з`явився.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, відзив на позовну заяву суду не надав, в судове засідання за викликом не з'явився.

Згідно зі ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвала суду від 02.11.2018 про відкриття провадження у справі № 908/2236/18, направлялася на адресу відповідача зазначену у Витягу, повернулася на адресу господарського суду Запорізької області з відміткою відділення поштового зв'язку: "За закінченням терміну зберігання".

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою Приватного підприємця Григорьєва Івана Семеновича є: 69002, АДРЕСА_2, що відповідає юридичній адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Представник позивача та відповідача в судове засідання 17.12.2018 не з'явились про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

01.10.2003 між Концерном "Міські теплові мережі" (енергопостачальна організація, позивач у справі) та Приватним підприємцем Григорьєвим Іваном Семеновичем (споживач, відповідач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 825, відповідно до умов якого, позивач бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов'язується - прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та в порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами (п. 1.2 договору). Фактичне місце відпускання теплової енергії Споживачу пр. Леніна, 95 (підвал).

Відповідно до п. 10.1 договору, останній набирає чинності з 01.10.2003 і діє до 30.09.2004. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, окрім досягнення взаємної згоди сторін про його розірвання.

Матеріали справи не містять заяв сторін про розірвання даного договору, отже станом на час розгляду справи договір є діючим.

Згідно з п. 3.2.2. договору відповідач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, або розрахунковим способом: опалення розрахунковим способом (п. 5.1 Договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що розрахунки за договором здійснюються в грошовій або в іншій формі в національній грошовій одиниці (гривні) відповідно до встановлених тарифів.

У пунктах 6.2., 6.3. договору сторони визначили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Енергопостачальна організація після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу рахунок за фактично спожиту теплову енергію, акт надання послуг і податкову накладну. Споживач зобов'язаний оформити акт надання послуг і до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим, повернути його Енергопостачальній організації.

Розрахунок кількості теплової енергії, яка відпущена Споживачу, проводиться на підставі показань розрахункових приладів обліку з урахуванням втрат, або розрахунковим способом - при відсутності приладів обліку (п. 6.4 Договору).

Згідно з п. 6.5. договору споживач зобов'язаний до 20 числа поточного місяця, перерахувати на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію.

На виконання умов Договору з жовтня 2017 року по квітень 2018 року позивачем надані відповідачу обумовлені Договором послуги по постачанню теплової енергії на загальну суму 2250,37 грн.

Про факт надання позивачем послуг в рамках договору № 825 від 01.10.2003 свідчать складені акти приймання-передачі теплової енергії та виставлені рахунки на оплату наданих послуг з жовтня 2017 року по квітень 2018 року на суму 2250,37 грн. Позивачем 11.05.2018 частково сплачено заборгованість за цей період в сумі 462,42 грн.

Зазначені акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки були направлені на адресу відповідача, у підтвердження чого позивачем надано суду реєстр на відправлення кореспонденції за спірний період. (копії долучені до матеріалів справи).

Як свідчать матеріали справи, всупереч з умовами договору, відповідач підписані акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період на адресу енергопостачальної організації не повернув, заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії не надав.

З метою врегулювання спору мирним шляхом, позивачем 05.10.2018 надсилалась на адресу відповідача претензія з вимогою сплати заборгованість за надані послуги з теплопостачання. Листи-претензії залишені без відповіді, борг без оплати.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором, наявність заборгованості, стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Позовні вимоги про стягнення з Приватного підприємця Григорьєва Івана Семеновича заборгованості за Договором № 285 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2003 в розмірі 1787,95 грн, пеня в розмірі 311,47 грн, 3% річних у розмірі 34,35 грн, суми інфляційних витрат у розмірі 49,31 грн є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних норм права.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. (ст. 714 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач доказів погашення заборгованості суду не надав.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт заборгованості приватного підприємця Григорьєва Івана Семеновича за Договором № 285 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.10.20003 в розмірі 1787,95 грн, у зв'язку із чим, вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, відповідно до умов договору позивач нарахував і просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 311,47 грн, 3% річних у розмірі 34,35 грн, суми інфляційних витрат у розмірі 49,31 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перерахувавши заявлену до стягнення суму 3% річних, враховуючи наведені норми права та встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, суд відзначає, що вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 34,34 грн. у зв'язку з помилковістю розрахунку наведеного позивачем.

Зокрема, у розрахунку позивача щодо стягнення суму 3% річних за квітень 2018 року зазначається період нарахувань з 20.05.2018 по 16.10.2018 та кількість прострочених днів 150. Разом з тим, враховуючи той факт, що 20.05.2018 припадає на неділю, то період нарахування стягнення 3% річних повинен починатися із наступного робочого дня (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України), тобто з 21.05.2018, у зв'язку із чим, кількість прострочених днів становитиме 148, а сума річних 0,92 грн, а не 0,93 грн, як зазначено у розрахунку позивача.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних у розмірі 34,34 грн.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд визнав виконаними вірно, а вимогу про стягнення з відповідача 49,31 грн. інфляційних втрат за період з січня 2018 року по квітень 2018 року, такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (далі - Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2.3. договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію, сплачує пеню в розмірі 1% від належної до сплати суми кожен день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу.

Перерахувавши заявлену до стягнення суму пені, враховуючи наведені норми права та встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, суд відзначає, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 311,32 грн у зв'язку з помилковістю розрахунку наведеного позивачем.

Зокрема, у розрахунку позивача щодо стягнення суму пені за січень 2018 року зазначається сума 214,43 грн, разом з тим, при перерахунку, встановлено суму пені у розмірі 214,42 грн. Крім того, при перерахунку суми пені за квітень 2018 року встановлено, що позивачем допущено помилку у кількості прострочених днів, яка складає 148 днів, а не 150, як зазначено позивачем, оскільки 20.05.2018 припадає на неділю, то період нарахування пені повинен починатися із наступного робочого дня (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України), тобто з 21.05.2018, у зв'язку із чим, сума пені за квітень 2018 року буде складати 10,70 грн., а не 10,84 грн., як зазначено у розрахунку позивача.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає загальна сума пені у розмірі 311,32 грн.

Враховуючи вище викладене, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємця Григорьєва Івана Семеновича (69002, АДРЕСА_3; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; ідентифікаційний код юридичної особи 32121458, п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 313957) 1787,95 грн (одна тисяча сімсот вісімдесят сім гривень 95 коп.) основного боргу. Видати наказ.

Стягнути з приватного підприємця Григорьєва Івана Семеновича (69002, АДРЕСА_3; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; ідентифікаційний код юридичної особи 32121458, п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 313957) суму пені у розмірі 311,32 грн (триста одинадцять гривень 32 коп.), 3% річних у розмірі 34,34 грн (тридцять чотири гривні 34 коп.), суму інфляційних витрат у розмірі 49,31 грн (сорок дев'ять гривень 31 коп.), судовий збір у розмірі 1762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.). Видати наказ.

У задоволені позову в частині стягнення 3% річних в розмірі 0,01 грн. (одна копійка), та в частині стягнення суми пені у розмірі 0,15 грн. (п'ятнадцять копійок) відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.12.2018.

Суддя І. С. Горохов