ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Справа № 924/755/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Огороднік К.М.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, адвоката за довіреністю від 26.10.2018 року 314-208

відповідача: ОСОБА_2, в.о. керівника.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області, ухваленого 17.10.18р. суддею Крамаром С.І. о 14:55 у м.Хмельницькому, повний текст складено 17.10.18р. у справі № 924/755/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр", м. Хмельницький Хмельницької області

про стягнення 34 282,95 грн., з яких: 31 608,22 грн. - пеня, 1 820,11 грн. - 3% річних, 854,62 грн. - інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

27.08.2018 року до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр", м. Хмельницький про стягнення 34 282,95 грн., з яких: 31 608,22 грн. - пеня, 1 820,11 грн. - 3% річних, 854,62 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №3496/15-ТЕ-34 від 30.01.2015р. купівлі-продажу природного газу щодо своєчасної та повної оплати боргу за природний газ поставлений у 2015 році, внаслідок чого позивач нарахував до стягнення на підставі п. 7.2 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 17.10.2018 року у справі №924/755/18 позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр", м. Хмельницький Хмельницької області про стягнення 34 282,95 грн., з яких: 31 608,22 грн. - пеня, 1 820,11 грн. - 3% річних, 854,62 грн. - інфляційних втрат задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Октант-центр (29000, м. Хмельницький, вул. Озерна, буд. 20, ідентифікаційний код 30145299) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 9482,47 грн. пені, 1 820,11 грн. 3% річних, 854,62 грн. інфляційних втрат, 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Обгрунтовуючи рішення, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 173, 174, 175,193, 232 ГК України, ст.ст. 11, 509, 530, 549, 625, 655, 692, ЦК України, п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" прийшов до висновку про підставність заявленого позову та висновку про часткове задоволення позову. Разом з тим, з посиланням на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України суд зменшив пеню на 70%.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 17.10.2018 року у справі №924/755/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 22 125,75 грн скасувати.

Так, з посиланням на ст.ст. 549-552, 599, 625 ЦК України, ст. 233 ГК України, постанови ВГСУ від 08.04.2015 року у справі№902/1568/14 звертає увагу, що право на неустойку виникає виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків і тільки у разі такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. При цьому зясувавши наявність перевищення розміру неустойки перед розміром збитків суд повинен ще встановити існування інших обставин , зокрема, обєктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Вказує, що судом не було зясовано чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобовязання, а також не було оцінено розмір таких збитків.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Октант-Центр" наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Серед іншого, на обґрунтування правомірності зменшення пені посилається на постанови Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі №925/1587/17, від 25.04.2018 року у справі №904/7401/16, від 25.04.2018року у справі №904/12429/16, від 18.07.2018 року у справі №916/3056/17.

Просить рішення господарського суду Хмельницької області від 17.10.2018 року у справі №924/755/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить рішення господарського суду Хмельницької області від 17.10.2018 року у справі №924/755/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 22 125,75 грн скасувати.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить рішення господарського суду Хмельницької області від 17.10.2018 року у справі №924/755/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Крім того, просить здійснити розподіл понесених відповідачем судових витрат.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.01.2015р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" як продавцем та товариством з обмеженою відповідальністю "Октант-Центр" як покупцем укладено договір №3496/15-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу (далі договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 природний газ обсягом до 238 тис. м. куб., у тому числі по місяцях кварталів.

Як передбачено п. 3.3 договору приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

У Розділі 5 договору сторонами узгоджено ціну газу, у розділі 6 порядок та умови проведення розрахунків.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі газу після підписання актів приймання-передачі. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.п.3.1, 3.2 договору).

За змістом п. 5.3 договору у разі зміни ціни на природний газ та/або зміни тарифів на транспортування та розподіл газу, торгової націнки, вони є обовязковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію.

Згідно з п. 6.1 договору оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років (п. 9.3 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2015р. і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 договору).

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

У додатковій угоді №1 від 24.03.2015р. до вказаного договору сторони виклали п. 5.2 з 01.04.2015р. в наступній редакції: Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 2495,25 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 2495,24 грн., крім того ПДВ 20% - 499,05 грн., всього з ПДВ 2994,30 грн. Решта умов цього договору залишається незмінною і обовязковою для виконання сторонами.

У додатковій угоді №2 від 07.07.2015р. до вказаного договору сторони з 01.07.2015р. визначили ціну за 1000 куб.м. природного газу 2994,30 грн. з ПДВ.; у додатковій угоді №3 від 30.07.2015р. сторонами внесено зміни у п. 6.3 „Порядок та умови проведення розрахунків; у додатковій угоді №4 від 07.10.2015р. з 01.10.2015р. ціну за 1000 куб.м. природного газу визначено у розмірі 2994,30 грн. з ПДВ.; у додатковій угоді №5 від 27.11.2015р. узгоджено банківські реквізити продавця.

На виконання умов договору у 2015 році позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 352877,80 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р. на суму 54107,92 грн., від 28.02.2015р. на суму 44040,18 грн., від 31.03.2015р. на суму 34163,58 грн., від 30.04.2015р. на суму 45423,53 грн., від 31.05.2015р. на суму 21852,41 грн., від 30.06.2015р. на суму 6671,29 гр., від 30.11.2015р. на суму 65718,90 грн., від 31.12.2015р. на суму 80899,99 грн.

Відповідачем станом на 10.04.2015р. здійснено повну оплату за договором №3496/15-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу від 30.01.2015р., що підтверджується довідкою по операціях по підприємству ТОВ „Октант-Центр та розрахунком позовних вимог.

У звязку з простроченням платежів за договором, позивач на підставі п. 7.2 договору та ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідача 31 608,22 грн. - пені, 1 820,11 грн. - 3% річних та 854,62 грн. - інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦКУкраїни) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Аналізом обставин справи встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладеного ними договору купівлі-продажу природного газу №3496/15-ТЕ-34 від 30.01.2015р.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За нормами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, у звязку із простроченням відповідачем платежів за договором, позивачем заявлено до стягнення 31 608,22 грн. пені, 1 820,11 грн. - 3% річних по кожному акту приймання-передачі природного газу з урахуванням проплат відповідача та з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, а також 854,62 грн. - інфляційних втрат, розрахованих середньому за місяць існування боргу та з урахуванням мінусової інфляції.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11р. в справі №07/238-10).

Судова колегія, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, який здійснений місцевим господарським судом, вважає його правильним, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 854,62 грн.

Також, перевіривши розрахунок 3% річних, який здійснений судом першої інстанції, судова колегія вважає його правильним у розмірі 1 820,11 грн., і дана сума підлягає до стягнення.

Щодо стягнення пені, слід зазначити таке.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань настають такі правові наслідки як сплата неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років (п. 9.3 договору).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Нормами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до змісту ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, судова колегія, перевіривши розрахунок пені, вважає його правильним у розмірі 31 608,22 грн. пені.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній, в порядку статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України, просить зменшити розмір нарахованої пені на 90%. (а.с.62-64).

На обґрунтування заявленого клопотання зазначає про неплатоспроможність відповідача, що підтверджується ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014 року у справі №924/159/14 про порушення справи про банкрутство, якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; не надання позивачем доказів заподіяння збитків внаслідок прострочення оплати за одержаний природний газ та незаявлення вимог про стягнення таких збитків позивачем ; відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності позивача; повне погашення суми основного боргу, незначні терміни прострочення розрахунків за поставлений природній газ; неспіврозмірність заявленої пені із наслідками порушення зобовязання; відповідач не є кінцевим споживачем газу, що постачався позивачем, оскільки такий використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та залежність розрахунків із позивачем від стану розрахунків населення перед відповідачем.

Крім того, щодо можливості зменшення пені посилається на практику Верховного суду у постановах від 22.08.2018р. у справі №904/10474/17, від 26.07.2018 року у справі №924/1089/17, від 30.08.2018 року у справі №925/1587/17, від 25.04.2018 року у справі №904/7401/16, від 25.04.2018 року у справі №904/12429/16, від 18.07.2018 року у справі №916/3056/17.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення пені на 70%, з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 р. № 7-рп/2013.

Як убачається зі змісту рішення у справі, місцевий господарський суд, зменшуючи на 70% розмір пені, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру неустойки.

Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, виходив з того, що стосовно ТОВ „Октант-Центр порушено провадження у справі про банкрутство №924/159/14 та згідно наданої відповідачем ухвали суду від 24.07.2014р. відкрито процедуру розпорядження майном, суд врахував повне погашення відповідачем основної заборгованості за договором №3496/15-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу від 30.01.2015р., те, що прострочення грошових зобов'язань також компенсуються заявленими до стягнення інфляційними втратами та трьома відсотками річних, виникнення прострочення у сплаті заборгованості за природний газ за договором внаслідок невчасних розрахунків споживачів теплової енергії (населення). Крім того, з наданого позивачем розрахунку позовних вимог вбачається, що більша частина прострочених відповідачем платежів має кількість днів прострочки 1-14 дні, з чого можна зробити висновок про незначне прострочення у виконанні зобов'язання. При цьому, після подання відповідачем заяви про зменшення розміру пені, позивачем не надано доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення відповідачем оплати за одержаний природний газ, погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності.

Слід зазначити, відповідачем повністю погашено основну суму заборгованості.

Судова колегія вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру пені.

Разом з тим, судом враховується, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача, крім пені, 3% річних та інфляційні втрати.

Також, судова колегія враховує, що позивач, який так само як і відповідач є економічно важливим підприємством за сучасних умов, перебуває як і відповідач у скрутному фінансовому становищі, пов'язаному з неплатежами з боку контрагентів, потребує фінансового оздоровлення та має передбачене договором право на стягнення неустойки.

Разом з тим, щодо доводів скаржника про те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суди не дослідили негативні наслідки, спричинені позивачеві, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують наявність у позивача збитків, які б були спричинені простроченням саме відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції врахував майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки саме на 70%, а не на 90%, як просив відповідач, що, в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотнє.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені місцевим господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені на 70%. Наведене узгоджується з Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 17.10.2018р. у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Щодо клопотання представника відповідача про розподіл понесених відповідачем судових витрат, судова колегія звертає увагу, відповідача, що в силу приписів ст.ст.123-129 ГПК України, він не позбавлений можливості звернутися із відповідним клопотання, з обґрунтованим, детальним розрахунком понесених ним судових витрат до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 17.10.18р. у справі № 924/755/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 17.10.18р. у справі №924/755/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу №924/755/18 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "19" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.