Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/958/18

Господарський суд Житомирської області у складі

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання: Овсієнко Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Куліда О.В., довіреність від 17.12.2018,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Різановича Олександра Степановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Логістикс Україна"

про стягнення 43564,29 грн

Фізична особа-підприємець Різанович Олександр Степанович звернувся до господарського суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Логістикс Україна" про стягнення 43564,29грн боргу, із яких: 42752,00грн основного боргу та 812,29грн інфляційних втрат. Також заявлено вимогу про стягнення із відповідача 4500,00грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на невиконання відповідачем умов договору про надання транспортно-експедиторських послуг №213 від 12.09.2016 в частині оплати перевезення вантажу, здійсненого на підставі договору-заявки №603 від 23.05.2018.

В якості правових підстав позову позивач зазначає ст.ст. 205, 207, 526, 530, 625, 909 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 05.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 27.11.2018.

27.11.2018 до суду від відповідача надійшла заява №2360 від 27.11.2018 про закриття провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки 16.11.2018 оплачено борг у сумі 42752,33грн. На підтвердження здійсненої відповідачем проплати до заяви додано копію платіжного доручення №4684 від 16.11.2018 (а.с.30).

Ухвалою суду від 27.11.2018 розгляд справи відкладено на 18.12.2018.

03.12.2018 до суду від позивача надійшла заява від 30.11.2018, згідно якої позивач у зв'язку зі сплатою суми основного боргу 42752,00грн не підтримує позовних вимог у цій частині внаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову. Просить зарахувати сплачені відповідачем 0,33грн в часткове погашення інфляційних збитків. Згідно ч.3 ст.130 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зважаючи на неправомірну господарську поведінку відповідача та порушення строків виконання грошового зобов'язання, просить стягнути судові витрати позивача із відповідача, а саме: 1762,00грн судового збору та 4500,00грн витрат на правову допомогу.

В судове засідання позивач уповноваженого представника не направив, про час, дату та місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.37). Згідно позовної заяви позивач просив здійснювати розгляд справи без виклику сторін.

В судовому засіданні представник відповідача вказав, що погоджується із нарахуванням позивачем інфляційних втрат. Підтримав клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу. Надав письмові пояснення, згідно яких відповідач заперечує щодо задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4500,00грн та судового збору в сумі 1762,00грн (а.с.42-44).

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

12.09.2016 між Фізичною особою - підприємцем Різановичем Олександром Степановичем (позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спарк Логістикс Україна" (відповідач, експедитор) укладений Договір про надання транспортно-експедиційних послуг №213 (далі - Договір) (а.с.9-11), згідно якого в період дії цього договору на його умовах експедитор доручає заявками, а перевізник приймає й організовує за винагороду в інтересах експедитора замовлені ним міжнародні та міжміські перевезення вантажів автомобільним транспортом. Перевезення вантажів здійснюються у відповідності до діючого законодавства України, умов Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів дорогами (далі КДПВ) (із змінами, внесеними протоколом від 05.07.1978), Статутом автомобільного транспорту і положеннями даного Договору (п.1 Договору).

Згідно п.3.1 Договору обов'язком експедитора є направлення перевізнику до початку навантаження заявки за допомогою факсимільного або електронного зв'язку на перевезення вантажів з зазначенням: місця (адреси) навантаження, місця (адреси) розвантаження, дати і часу подачі автомобіля під завантаження, найменування і маси вантажу, особливих умов перевезення і т.ін.

Ціна на кожне окреме транспортне замовлення, вказується сторонами в додатках до даного договору або в заявках, які є невід'ємною частиною даного договору, є договірною і визначається виключно виходячи з конкретної ситуації на ринку транспортних послуг (п.6.2. Договору).

Експедитор здійснює оплату протягом строків, зазначених у Договорі - Заявці, тільки після надання перевізником повного переліку документів згідно п. 4.8., 4.10 (п.6.3 Договору).

Відповідно до п.6.4. Договору експедитор здійснює оплату фактично наданих транспортних послуг в національній валюті України шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок перевізника з коштів, що надходять від замовника за вирахуванням своєї комісійної винагороди, яка обкладається ПДВ, залишається на рахунку експедитора і є різницею між сумою, що надійшла від Замовника, та сумою, яку експедитор оплачує Перевізнику на його розрахунковий рахунок у відповідності з умовами, обумовленими в заявці. Експедитор не має права відмовити Перевізнику в оплаті наданих послуг на підставі неотримання оплати від Замовника і зобов'язується здійснити оплату в строк, узгоджений Сторонами в Договорі-Заявці.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і зберігає дію до 31.12.2016, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення. Якщо одна сторона за один місяць до закінчення строку дії договору письмово не повідомить іншу сторону про розірвання договору, дія договору автоматично пролонгується на наступні 12 місяців без укладення додаткової угоди до договору (п.10.1 Договору).

У п.10.4 Договору сторони узгодили, що договір, заявка, зміни, доповнення до договору, отримані засобами факсимільного зв'язку мають юридичну силу.

23.05.2018 сторонами підписаний Договір-заявка №603 на перевезення вантажу автомобільним транспортом (а.с.12). Згідно Договору-заявки вартість перевезення становить 42752,33грн. Умови оплати: 20-25 банківських днів за оригіналами документів; оплата буде проведена тільки після виконання п.10 даного договору і вимог до оформлення пакету документів за надані послуги; відлік строків оплати буде відраховуватися від дати отримання ТОВ "Спарк Логістикс Україна" всіх правильно оформлених документів. Згідно п.10 Договору-заявки перевізник зобов'язується в строк не більше 10 календарних днів після вивантаження і відповідно до вимог оформлення та надання пакету документів за надані послуги, надати експедитору рахунок, акт виконаних робіт, податкову накладну, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) з оригінальною печаткою вантажоотримувача в 2-ох екземплярах та з оригінальною печаткою перевізника з обов'язковим зазначенням реєстраційного номеру автомобіля). Розрахунковим днем є четвер, найближчий до дня завершення строку оплати.

За умовами Договору-заявки перевізником мало бути виконане міжнародне, перевезення за маршрутом: м. Ізерлон (Німеччина) - м. Павлоград (Дніпропетровська область) - м. Покровськ (Донецька область). На підтвердження укладення Договору перевезення складені міжнародні товаро-транспортні накладні CMR №92439 (а.с.13) та №92494 (а.с.14).

Послуга перевезення, за обумовленим в Договорі-заявці маршрутом, була виконана належним чином, без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезення. Вказану обставину підтверджує відтиск печатки вантажоодержувача в графі 24 накладної №92439 (зміщена в графу 23) та відтиск штампу вантажоодержувача в графі 24 накладної №92494, а також відсутність будь-яких приміток вантажоодержувача у графі 24 обох накладних.

Документи, що є підставою для здійснення оплати, 12.06.2018 були направлені позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом, що підтверджується фіскальним чеком РД ПАТ "Укрпошта" (а.с.15) та витягом із журналу реєстрації вихідної кореспонденції (а.с.16-18).

Позивач вказує, що за даними сервісу відстеження Укрпошти в мережі Інтернет на веб-сторінці http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku, вказані документи були вручені одержувачу за довіреністю відділом поштового зв'язку Житомир 14 з індексом 10014 - 14.06.2018.

Враховуючи п.10 Договору-заявки №603 від 23.05.2018 позивач вказує, що останнім днем здійснення оплати є 19.07.2018. Однак станом на 22.10.2018 відповідач свого зобов'язання не виконав, що стало підставою для звернення позивача до суду.

2. Норми права, які застосував господарський суд.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

За ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ст.909 Цивільного кодексу України).

Стаття 307 Господарського кодексу України передбачає, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ГПК України).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

3. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 42752,00грн.

Як зазначалося вище, відповідачем після відкриття провадження у справі здійснено сплату основного боргу на суму 42752,00грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку, коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення позивача з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Враховуючи, що відповідачем після пред'явлення позову сплачено на рахунок позивача суму заборгованості, що підтверджується наданими до суду доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача №2360 від 27.11.2018 та закриття провадження у справі в частині стягнення 42752,00грн основного боргу, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

4.Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 812,29грн інфляційних втрат за період із 01.08.2018 по 30.09.2018.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та нараховані 3% проценти річних.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За поданим позивачем розрахунком судом встановлено, що позивачем правильно визначено розмір інфляційних втрат.

Окрім того, згідно заяви від 30.11.2018 позивач просить зарахувати сплачені відповідачем 0,33грн в часткове погашення інфляційних збитків.

Як зазначалося вище, відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи сплату відповідачем 0,33грн після пред'явлення позову до суду, суд закриває провадження в частині стягнення 0,33грн інфляційний втрат у зв'язку із відсутністю предмета спору.

Вимоги про стягнення із відповідача 811,96грн інфляційних втрат за період із 01.08.2018 по 30.09.2018 суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

5. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 ст.129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 130 ГПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Оскільки сплата боргу в розмірі 42752,33грн відбулася після пред'явлення позову до суду, а спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, зокрема, порушення відповідачем своїх зобов'язань, суд вважає за необхідне судовий збір в цій частині покласти на відповідача.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати та професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 4, 5 ст.126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до позовної заяви додано копію Договору про правову допомогу від 11.10.2018, що укладений між ФОП Різанович О.С. та адвокатом Лозою В.М., копію ордеру серії ТР №042233 від 22.10.2018, копію квитанції до прибуткового касового ордера №04-10 від 22.10.2018 на суму 4500,00грн, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 22.10.2018, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008 (а.с.20-24).

Згідно Договору про правову допомогу від 11.10.2018 та акту приймання-передачі наданих послуг від 22.10.2018 загальна вартість послуг, наданих адвокатом становить 4500,00грн.

В судовому засіданні представник відповідача надав письмові пояснення, згідно яких заперечує щодо задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4500,00грн (а.с.42-44). Згідно письмових пояснень відповідач вказує, що адвокатом не надавалися позивачу послуги, вказані у акті приймання-передачі від 22.10.2018, а саме: проведення заходів досудового врегулювання, проведення переговорів на предмет повернення боргу (1 год.), вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання (8 год.). Зазначає, що вивчення документів (4 год.) та складання позовної заяви (7 год. 15 хв.) не могло зайняти стільки часу, оскільки позов не є складним, підготовка позову не потребує великого обсягу правових знань та часу; справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки є малозначною.

Суд враховує критерії того, що дана справа є нескладною в розумінні ст.12 ГПК України, при цьому виконані адвокатом роботи (надані послуги) не пов'язані із застосуванням значного обсягу законодавства, суд також враховує заперечення відповідача щодо задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з цим, суд дійшов висновку про обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу на суму 400,00грн. В задоволенні вимог про стягнення із відповідача 4100,00грн витрат на правову допомогу суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості у сумі 42752,00грн основного боргу та 0,33грн інфляційних.

2. Позов Фізичної особи-підприємця Різановича Олександра Степановича (34400, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Логістикс Україна" (10014, ж.Житомир, вул. Леха Качинського, 4, ідентифікаційний код 40219445) задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Логістикс Україна" (10014, ж.Житомир, вул. Леха Качинського, 4, ідентифікаційний код 40219445) на користь Фізичної особи-підприємця Різановича Олександра Степановича (34400, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1):

- 811,96грн інфляційних;

- 1762,00грн судового збору;

- 400,00грн витрат на оплату послуг адвоката.

4. В частині стягнення 4100,00грн витрат на оплату послуг адвоката відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.12.18

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2, 3 - сторонам (рек з пов)