ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.12.2018 Справа № 905/1456/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Українсько Німецького Товариства з обмеженою відповідальністю «Рефавтотранс» (ЛТД) (Ідентифікаційний код 25590882, адреса: 03040, м.Київ, вул.Стельмаха, б.10 а),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Донагрохім» (Ідентифікаційний код 36731172, адреса: 84404, АДРЕСА_1),

про: стягнення 296191,59 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (посвідчення адвоката № 1548 від 26.08.2016);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 3 (вих.№62) від 07.09.2018);

ОСОБА_3 (довіреність № 1 від 03.01.2018), -

СУТЬ СПОРУ:

Українсько Німецьке Товариство з обмеженою відповідальністю «Рефавтотранс» (ЛТД) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донагрохім» суми 296191,59 грн. (двісті дев"яносто шість тисяч сто девяносто одна гривня 59 коп.)

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором № 06/04/2018 від 06.04.2018 на перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні та по території України та Договору-заявки, а саме щодо митного оформлення вантажу, подальшим ухиленням від усунення недоліків та прийняття вантажу, внаслідок чого позивачу завдано збитків у вигляді додаткових витрат на загальну суму 6390грн., що складаються з витрат на офіційний переклад документів - 504 грн., витрати на послуги митного терміналу Донецької митниці - 4900 грн. та витрати на Ай-Карнет - 986,90 грн. Крім того, на підставі п.9.2 та п.9.8 договору № 06/04/2018 від 6.04.2018 відповідачу нараховано штраф за понаднормативний простой транспортного засобу на загальну суму 289801,59 грн. Досудове врегулювання спору відповідачем відхилено, що зумовило звернення до суду з цим позовом.

Правовими підставами позову визначено: ст. ст. 1, 11, 12, 14 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ст. ст. 14, 22, 509, 525, 530, 629, 908, 909, 920, 924 Цивільного кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано суду: договір №06/04/2018 на перевезення вантажів; договір-заявка № 1 від 6 квітня 2018 року; рахунок-фактура/Інвойс; міжнародна товарно-транспортної накладна; декларації Т1; переклад запису митниці, сертифікату від 11.06.2018, переклад Сертифікату від 11.06.2018; доказ повернення вантажу від 13.07.2018; лист №77 від 02.05.2018; платіжне доручення №6313 від 04.05.2018; платіжне доручення №6314 від 04.05.2018; лист №35 від 02.05.2018; листа №36 від 03.05.2018; лист №38 від 04.05.2018; претензії №39 від 07.05.2018; листа №44 від 15.05.2018; накладна від 18.05.2018; претензії №52 від 31.05.2018; Рахунок №65 від 31.05.2018; накладна від 31.05.2018; докази відправки листа від 31.05.2018; лист №50 від 23.05.2018; лист №53 від 04.06.2018; супровідний лист від 07.06.2018; лист №57 від 07.06.2018; опис вмісту листа від 07.06.2018; документ про відправку листа від 07.06.2018; чек від 07.06.2018; вимога №65 від 18.06.2018; розрахунок до вимоги №65 від 18.06.2018; опис листа від 18.06.2018; чек від 18.06.2018; документу про вручення листа від 18.06.2018; паспорт якості від 10.04.2018; додаток №1 до контракту №07/03/18-UА від 07.03.2018; додаток №2 до контракту №07/03/18-11А від 07.03.2018; акту №93 від 13.06.2018; рахунок на оплату №93 від 12.06.2018; платіжне доручення №6546 від 13.07.2018; звернення №70 від 22.06.2018; лист Волинської ДФС від 25.06.2018; лист Волинської ДФС від 27.06.2018; документ про відправлення листа від 13.06.2018; лист №69 від 21.06.2018; звернення №73 від 05.07.2018; опис листа від 05.07.2018; чек від 05.07.2018; довідка №61 від 08.06.2018; пояснення ОСОБА_4 від 07.06.2018; вимога №80 від 17.07.2018; розрахунку позовних вимог до Вимоги №80 від 17.07.2018; довідка Мінфіну від 18.07.2018 про курс НБУ на 04.05.2018; рахунок №65 від 04.05.2018; рахунок №65-А від 22.05.2018; довідка Мінфіну від 18.07.2018 про курс НБУ на 22.05.2018; опис листа від 17.07.2018; рахунок №65-В від 13.07.2018; довідка Мінфіну від 18.07.2018 про курс НБУ на 13.07.2018; Довідка Мінфіну від 18.07.2018 про курс НБУ на 02.07.2018; рахунок №65-Б від 01.07.2018; контракт №07/03/18-UА від 07.03.2018, копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 15.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1456/18; визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 11.09.2018; встановлено відповідачу строк у п'ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов з урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; доказів направлення відзиву позивачу; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву на позов, справа згідно з ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України буде розглянута за наявними в ній матеріалами; запропоновано позивачу у строк до пяти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив; докази направлення відповіді на відзив відповідачу; явка представників сторін у судове засідання визнана не обовязковою.

11.09.2018 від відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, яке мотивоване неможливістю явки представника у судове засідання через зайнятість в інших судових процесах.

Ухвалою суду від 11.09.2018 підготовче засідання відкладено на 01.10.2018; запропоновано сторонам забезпечити отримання канцелярією суду відповіді на відзив та заперечень з доказами їх направлення відповідачу (позивачем) - за наявності, відзиву на позовну заяву з доказами його направлення позивачу (відповідачем) не пізніше, ніж за пять днів до дати судового засідання; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами; явка представників сторін обов"язковою не визнавалась.

12.09.2018 відповідачем подано суду відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення проти позовних вимог.

Відповідач зазначає, що послуги з перевезення вантажу було надано позивачем з порушенням строків, оскільки сторонами у договорі-заявці № 1від 06.04.2018 до договору № 06/04/18 від 06.04.2018 обумовлено термін доставки 20.04.2018, але фактично послуги з перевезення вантажу виконано 25.04.2018 і позивачем як перевізником не було сповіщено замовника про будь-які вимушені затримки транспортного засобу, що перешкодили би своєчасній доставці вантажу.

При цьому відповідач зазначає, що ним зі свого боку виконано взяті згідно п.4.2 договору-заявки № 1 від 06.04.2018 зобовязання з оплати транспортних послуг, про що свідчать платіжне доручення № 176 від 23.04.2018 на суму 48785,05 грн., платіжне доручення № 190 від 27.04.2018 на суму 48500,00 грн. та рахунок № СФ-0000058 від 10.04.2018 на суму 960,00 грн. (на послугу наклейки для сертифікації небезпечного вантажу 20 шт.), загальна вартість послуг складає 96325,05 грн.

Відповідач вказує, що з метою виконання умов договору, перевізнику було надано інвойс, CMR, сертифікати якості товару, експортну декларацію, оригінал укладеного контракту між відповідачем та ТОВ «VITEX SAS» № 07/03/18-UA від 07.03.2018 із додатком № 1 (паспорт якості), додатком № 2 (Паспорт безпеки хімічної речовини), також між ним та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір-доручення про надання митних брокерських послуг № 04/2012 від 03.07.2012, тобто всі необхідні документи відповідачем було оформлено в належному вигляді на 3-х мовах, а саме на українській, російській та англійській, відповідно до вимог діючого митного законодавства України та передано перевізнику.

Також відповідач зауважує, що з наданої позивачем транзитної декларації Т1 вбачається, що пломбу зірвано митним управлінням та замінено на АХ316А, у прийомі товару відмовлено у місці призначення, повернуто до початкового експедиційного офісу для повторного початкового транзиту та розвантаження. Відповідно до сертифікату від 11.06.2018, наданого позивачем, від ТОВ «VITEX SAS», вбачається, що упаковка продукта не відповідала вимогам і не була маркована згідно з Європейським стандартом щодо небезпечних виробів. Але на копії наданого позивачем сертифікату стоїть перевернутий підпис директора ТОВ «VITEX SAS», що ставить під сумнів цей доказ.

Крім того відповідач стверджує, що відповідно до сертифікату (письмове повідомлення) від 14.05.2018 ТОВ «VITEX SAS» як вантажоотримувач прийняв рішення про зміну пункту доставки, а саме до UAB «COCOS LT YANKEE WOODS», Литва. Відповідно до роздруківки від 18.06.2018 з електронної пошти директора ТОВ «Донагрохім» відповідача, вбачається, що директор ТОВ «VITEX SAS» як вантажоотримувач повідомляв про готовність отримати та оплатити транспорт до Литви 750 євро. При цьому, відповідач стверджує, що не отримував від ТОВ «VITEX SAS» ніяких претензій чи зауважень з приводу якості товару чи повернення даного товару до України.

Зауважує, що відповідно до CMR А № 299626 від 16.04.2018 транспортний засіб позивача залишив м. Коркільруа, Франція, 26.04.2018, відтак простою під вивантаженням не було. CMR А № 299626 від 16.04.2018 не містить підписів та печаток вантажоотримувача ТОВ «VITEX SAS», в розділі 13 відсутні відмітки про небезпечний вантаж ADR 3, тому CMR А № 299626 від 16.04.2018 складено з порушенням вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, відтак є незаконною.

Зауважує, що в подальшому позивачем на підставі даної CMR А № 299626 від 16.04.2018 було оформлено митну декларацію ТР81АА для подальшого транспортування вантажу назад на митну територію України, при цьому ніяких договорів відповідач з брокером ОСОБА_6 не укладав. Позивач не звертався із проханням погодження іншого договору-заявки на зміну місця розвантаження, чим порушив умови п. 9.6, п.9.7 договору № 06/04/18 від 06.04.08. Також, позивачем не було виконано умови сертифікату (письмового повідомлення) від 14.05.2018, яким було перенаправлено транспортний засіб до UAB «COCOS LT YANKEE WOODS», Литва. Отже, перевізником самостійно було прийнято рішення про залишення підприємства во Франції, м. Коркільруа, транспортний засіб почав рух в невідомому напрямку, без будь-яких вказівок зі сторони вантажоотримувача ТОВ «VITEX SAS» та відповідача, та без заявки на перевезення.

Відповідач також зазначає, що дійсною причиною неприйняття вантажу у Франції була відсутність у перевізника (позивача) дозволу на перевезення небезпечних вантажів, що вбачається з CMR А № 299626 розділ 13 «Вказівки відправника» - відмітки про небезпечний вантаж ADR 3, повністю заштриховано. Але ж відповідно до п.5.1 договору № 06/04/18 від 06.04.18 та п.2.6 договору-заявки визначено найменування вантажу масло камяновугільне для просечення деревини класу ADR 3 (зазначено клас небезпечності вантажу). Отже, позивачем на порушення п.5.1 договору № 05/04/18 від 06.04.2018 не було забезпечено транспортний засіб всіма документами, необхідними для виконання перевезення, не надано такий транспортний засіб, який би відповідав вимогам договору-заявки та який має всі необхідні дозволи.

До відзиву додано: платіжні доручення № 176 від 23.04.2018 на суму 48785,05 грн., №190 від 27.04.2018 на суму 48500,00 грн., рахунок № СФ-0000058 від 10.04.2018 на суму 960,00 грн., роздруківку від 18.06.2018 з електронної поштової скриньки ТОВ «Донагрохім», листи № 35 від 04.06.2018, № 37 від 21.06.2018, № 39 від 02.07.2018, CMR № 037219, CMR № 001027, CMR 0002296, МД-2 № 700050000/2011/004598.

Додатково, за клопотанням відповідача (вх.суду № 19354/18 від 19.09.2018), долучено до матеріалів справи у копіях: договір-доручення про надання митних брокерських послуг № 04/2012 від 03.07.2012, сертифікат (письмове повідомлення) від 14.05.2018.

01.10.2018 позивачем подано відповідь на відзив (вх.суду № 20031/18 від 01.10.2018), в якому викладено заперечення проти доводів відповідача.

Позивач зазначає, що недотримання строків доставки вантажу відбулось з вини відповідача, оскільки останній не наклеїв на ємності з небезпечним вантажем необхідні попереджувальні етикетки про небезпечний вантаж, та позивачу довелось самостійно наклеїти вказані етикетки, у звязку з чим позивачем витрачено 2 дні на пошук, замовлення, купівлю та сам процес наклейки етикеток про небезпечний вантаж. Відповідач лише відшкодував позивачу кошти у розмірі 960,00 грн. відповідно до рахунку № СФ-0000058 від 10.04.2018. Позивач не зобовязувався виконати обовязок відповідача забезпечити належне оформлення вантажу.

Також позивач вказує, що сам по собі факт укладення відповідачем договору-доручення про надання митних брокерських послуг № 04/2012 від 03.07.2012 з ФОП ОСОБА_5 не свідчить про виконання відповідачем взятих на себе зобовязань № 05/04/18 від 06.04.2018.

Доказів направлення позивачу листів № 37 від 21.06.2018, № 39 від 02.07.2018 відповідач не надає. Також позивач вказує, що про CMR А № 299626 від 26.04.2018 та митну декларацію ТР81АА йому нічого не відомо, на підтвердження своїх доводів відповідач відповідних документів не надав.

Позивач стверджує, що його автомобіль був змушений простояти 27-30 квітня 2018 у Франції, а 30.04.2018 з відповідачем було узгоджено про повернення вантажу назад, проте надалі ніяких інструкцій від відповідача позивач не отримував, а автомобіль з вантажем не міг знаходитись на території Європейського Союзу, оскільки у протилежному випадку водій міг бути заарештований, транспортний засіб конфіскований, а вантаж утилізований. Листи позивача № 50 від 23.05.2018 та № 53 від 04.06.2018 відповідачем були проігноровані.

Позивач наполягає на задоволенні позову.

До відповіді на відзив додано: лист № 100 від 27.09.2018 з доказами направлення поштою, свідоцтво ДОПНВ про підготовку водія АА № 002118, ліцензію серії АГ № 592093 від 23.12.2011 на надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом, ліцензійні картки, копії яких долучено до матеріалів справи.

01.10.2018 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 11.10.2018.

09.10.2018 від відповідача через канцелярії суду надійшли заперечення б/н б/д на відповідь на відзив позивача (вх.суду № 20622/18 від 09.10.2018).

До означених заперечень додано документи, наведені у переліку.

Ухвалою суду від 11.10.2018 закрито підготовче провадження у справі №905/1456/18; призначено розгляд справи по суті на 14.11.2018; явка представників сторін визнана необов'язковою.

В судовому засіданні, що відбулось 14.11.2018, оголошено перерву до 27.11.2018, про що повідомлено відповідача відповідною ухвалою від 14.11.2018, а позивача під розписку. Запропоновано позивачу та відповідачу надати суду для огляду у судовому засіданні оригінали документів, наданих до справи у копіях; явка представників сторін у судове засідання визнана не обовязковою.

27.11.2018 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання (вх.суду № 23913/18 від 27.11.2018) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

До клопотання додано документи згідно переліку.

В судовому засіданні 27.11.2018 оглянуто оригінали документів, поданих сторонами, які після їх огляду повернені представникам сторін.

Судом оголошено перерву з 27.11.2018 до 03.12.2018, про що повідомлені представники сторін під розписку.

В судовому засіданні, що відбулось 03.12.2018, представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а представники відповідача підтримали свої заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази та пояснення, суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Донагрохім» (далі замовник, відповідач) та Українсько Німецького Товариства з обмеженою відповідальністю «Рефавтотранс» (далі перевізник, позивач) укладено договір №06/04/2018 на перевезення у міжнародному автомобільному сполученні та по території України (т.2 а.с.10).

Предметом договору є порядок взаємовідносин, що виникають при організації та виконанні перевезень вантажів автомобільним транспортом по Україні та за її межами, і розрахунках за ці перевезення між перевізником, з одного боку, і експедитором з іншого боку. Замовник виступає за дорученням від імені та за рахунок резидента або нерезидента України. Замовник доручає, а перевізник приймає на себе зобовязання протягом терміну дії договору здійснювати від імені замовника і за рахунок замовника перевезення вантажів. При виконанні зобовязань за договором перевізник не має право вступати в договірні відносини з третіми особами (п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору передбачено, що взаємовідносини замовника і перевізника ґрунтується на положеннях Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ) і протоколу до Конвенції КДПВ від 05.07.1978. У випадку незастосування Конвенції КДПВ сторони керуються положеннями цього договору і законодавством України.

Замовник напередодні дати завантаження але не менше ніж за 24 години, направляє (можливо по факсу) перевізнику в довільній формі заявку на перевезення (далі- заявка), завірену печаткою Експедитора з зазначенням необхідних даних для здійснення перевезення (маршрут, кількість автомобілів, найменування вантажу, вага, обєм, дата і час завантаження, адреса завантаження і вивантаження, митне оформлення, фірма відправника та одержувача, контактні особи та контактні телефони осіб відповідальних за навантаження і вивантаження, прикордонний, термін доставки, вартість послуг (ставка фрахту), умови та терміни оплати). Перевізник направляє замовника підтверджену своєю печаткою заявку (можливо по факсу), що свідчить про прийняття умов заявки (п.п. 3.1., 3.2. договору).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.3. договору передбачено, що замовник приймає на себе наступні зобовязання: забезпечити навантаження і митну обробку автомобіля і вантажу при виконанні міжнародного перевезення на протязі 48 годин з моменту подачі автомобіля під завантаження, вивантаження і митну обробку протягом 48 годин з моменту прибуття автомобіля під вивантаження (не включаючи вихідні та святкові дня, якщо автомобіль прийшов менш ніж за 24 годин до них), якщо інше не обумовлено в заявці. При необхідності письмово інформувати перевізника про час прибуття транспортного засобу під завантаження, закінчення завантажувальних (розвантажувальних) робіт, часу виїзду автомобіля по маршруту та інші особливості та обставини, які виникли, або можуть виникнути в ході виконання умов договору. Забезпечити належне оформлення та надання перевізнику (при необхідності) товарно-транспортних накладних, митних та інших супровідних документів необхідних для безперешкодного проїзду автомобіля через державні кордони.

У п. 5.1., 5.2., 5.4., 5.5. перевізник бере на себе наступні зобовязання: забезпечити подачу транспортних засобів під навантаження в узгодженні сторонами терміни, в технічно справному стані, транспортні засоби повинні бути забезпечені всіма документами, необхідними для виконання перевезення. Перевізник приймає від відправника вантаж за масою та кількістю місць. Обумовлених у заявці, своєчасно доставляє відправлений вантаж під пломбою в пункт призначення і здає за масою та кількістю місць вантажоодержувачу. Перевізник не несе відповідальності за внутрітарну недостачу вантажів, прийнятих і зданих у справній тарі при непошкоджених митних пломбах. Інформувати замовника про вимушені затримки транспортних засобів в дорозі, аварії та інших непередбачених обставин, що перешкоджають своєчасній доставці вантажів і необхідні дії для подальшого проходження вантажу.

Відповідно до п. 9.2. договору, замовник несе відповідальність за кожну повну добу простою транспортного засобу під завантаженням і розвантаженням понад строки, встановлені у статті 4 пункт 4.1. цього договору, якщо інше не обумовлено в заявці.

Штраф за понаднормативні простої оплачуються з розрахунку 100 Євро у перерахунку в національну валюту за офіційним курсом НБУ на день вивантаження на території Європейських держав і 50 Євро у перерахунку в національну валюту за офіційним курсом НБУ на день вивантаження на території України якщо інше не обумовлено в заявці.

Згідно з п. 10.1. претензії та суперечки, які стосуються виконання цього договору будуть вирішуватися сторонами шляхом переговорів і консультацій.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня і може бути розірваний на вимогу однієї із сторін у відповідності до вимог чинного законодавства, тільки після повного виконання сторонами своїх зобовязань (п. 12.1. договору).

На виконання умов договору №06/04/2018 від 06.04.2018 було оформлено договір заявку №1 від 06.04.2018, відповідно до якої перевізник від свого імені зобовязується за дорученням та за рахунок замовника надати власні транспортні засоби або укладати договори з третіми особами (виконавцями) для організації перевезення вантажів, а також проводити повний розрахунок з виконавцями з коштів отриманих від замовника, на погоджених умовах(т.2 а.с.14):

Маршрут: Дніпро Новомосковськ Коркільруа (Франція);

Дата завантаження: 10.04.2018;

Адреса завантаження: згідно вказівкам замовника; відправник: ТОВ «Донагрохім»; відповідальна особа відправника вантажу, вага розміри місць, загальний обсяг: масло кам'яновугільне для просочення деревини класу ADR 3 (далі вантаж) у еврокубах, загальна вага 22000 кг;

Митний перехід: Дорохуск Ягодин; адреса розмитнення: згідно СМR;

Термін доставки: 20.04.2018; адреса розвантаження: згідно СМR;

Відповідальна особа отримувача вантажу, контакти: Павло +43.

Відповідно до п.3.1., 3.2. договору заявки №1 від 06.04.2018, перевізник надає для перевезення автомобіль (у т.ч. причіп/напівпричім) у належному стані, що задовольняє вимоги для перевезення зазначеного даною заявкою вантажу. Сторони установили, що нормативний простій автомобіля (у тому числі під навантаження/вивантаження, замитнення/розмитнення) складає 48+72 годин, якщо автомобіль прибув у місця завантаження/вивантаження, замитнення/розмитнення більше ніж за 24 годин до останнього дня.

Як вбачається з матеріалів справи, для здійснення міжнародного перевезення у період з 11.04.2018 по 26.04.2018, позивачем було здійснено перевезення вантажу на підставі рахунка фактури №01/exp/18/INVOICE від 11.04.2018 та міжнародної товарної - транспортної накладної CMR №299619 від 11.04.2018 (т.2 а.с. 15, 16).

В зазначеній міжнародній товарно-транспортній накладній CMR №299619 від 11.04.2018 в графах 6, 7, 9, 11 було зазначено знаки та номер автомобіля, що здійснює перевезення, кількість місць, найменування вантажу, вагу брутто; графа 18 містить зауваження та застереження перевізника - ЕМД № UA000675.

ОСОБА_7 13, 14 міжнародної товарно-транспортній накладній CMR №299619 від 11.04.2018 містять вказівку відправника, а саме UN2810 ADR 3 (6.1) PG1, перевезення здійснюється на умовах CPT Corquilleroy.France/г.Коркильруа. Франция.

Транспортний засіб позивача разом з вантажем перетинув митний контроль Волинської митниці ДФС 20.04.2018 та прибув в зону митного контролю Франції 26.04.2018, про, що свідчать відповідні відмітки на міжнародній товарно-транспортній накладній CMR №299619 та штамп на декларації Т1 (т.2 а.с.16-18).

При розмитненні вантажу на території Франції, з'ясувалось, що він не може бути розмитнений, про що французькою митницею в декларації Т1 зроблено запис, а саме: пломбу зірвано митним управління та замінено на АХ316А; в прийомі товару відмовлено у місці призначення; повернуто до початкового експедиційного офісу для повторного початкового транзиту та розвантаження.

Згідно сертифікату від 11.06.2018 (т.2 а.с.19,20,21) Компанія «ВІТЕКС» заявила, що товари були представлені французькій митниці, але в цьому було відмовлено, тому що: постачальник не надав необхідні документи для цієї відправки для Європейського Союзу, які мали бути оформлені мовою країни ЄС. Номер СAS, наданий постачальником не був визнаний митницею і не відповідав продукції. Під час митного огляду було визначено, що упаковка продукта не відповідала вимогам і не була маркована згідно Європейським стандартам щодо небезпечних виробів. Крім того, він має бути повернутий до Донгрохіму, який має перепакувати його згідно зі стандартом ЄС та надати документи у належному стані.

Як стверджує позивач, останнім через телефонний зв'язок було запитано у відповідача подальших інструкцій та яким пояснено, що питання розмитнення вантажу вирішується, а позивач має залишатися у Франції. У подальшому, письмові запити інструкцій відповідачем ігнорувалися.

Відтак, оскільки відповідачем не було вирішено питання митного оформлення вантажу у митному органі Франції, що унеможливило його передачу вантажоотримувачу, позивачем було прийнято рішення виїхати з території Колькільруа (Франція) та повернути вантаж на територію Україну відповідачу. Про, що позивач інформував відповідача відповідними листами № 35 від 02.05.2018, №36 від 03.05.2018, №38 від 04.05.2018, №44 від 15.05.2018 та претензіями №39 від 07.05.2018, №52 від 31.05.2018 (т.1. а.с. 29 37).

В матеріалах справах наявний лист №77 від 02.05.2018, в якому відповідач звернувся до вантажоотримувача та повідомив, що законодавством України не передбачено повернення товару в тому числі і тимчасовий спосіб його оформлення з урахуванням того, що товар оплачений, оформлений і вивезений за межі митної території України та вивезено на території зацікавленої сторони, в даній ситуації в одну з країн Євросоюзу, також було вантажоодержувачу запропоновано варіанти розміщення вантажу (т.1 а.с. 26).

Згідно сертифікату від 14.05.2018 (т.2 а.с.135-137) компанія «ВІТЕКС» заявила, що доставка не проводиться до Франції, а безпосередньо до UAB «COCOS LT YANKEE WOODS», Литва.

В матеріалах справи відсутні докази виконання позивачем умов сертифікату (повідомлення вантажоотримувача) від 14.05.2018.

Одночасно, матеріали справи не містять і сторонами не подано суду документального підтвердження складання договору-заявки на перенаправлення вантажу безпосередньо до UAB «COCOS LT YANKEE WOODS», Литва, як це передбачено п.3.1 договору від 06.04.2018 № 06/04/2018 на перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні та по території України.

Також, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача відповідачем про перенаправлення вантажу безпосередньо до UAB «COCOS LT YANKEE WOODS», Литва.

Матеріали справи містять спільну заяву від 13.07.2018, підписану та скріплену печатками Українсько-Німецького ТОВ «Рефавтотранс» (ЛТД), ТОВ «ОСОБА_7 Інвест» та ТОВ «Донагрохім» про те, що Українсько-Німецьке ТОВ «Рефавтотранс» (ЛТД) автомобілем НОМЕР_1 / АА8833ХХ, водій ОСОБА_8, доставлено повернутий вантаж в зону дії Донецької ДФС на митний термінал ТОВ «ОСОБА_7 Інвест» 01.07.2017. Вантаж «Дестилят камяновугільної смоли» 20 контейнерів, вага брутто 23400 кг, який передано на території ТОВ «ОСОБА_7 Інвест» в цілісності, згідно супровідних документів. Вантаж знаходився на території ДФС з 01 по 13.07.2018, 13.07.2018 здійснено перевантаження вантажу в автомобіль ТОВ «Донагрохім» (т.2 а.с.22).

Позивачем як перевізником предявлено до стягнення з відповідача як замовника у судовому порядку додаткові витрати (збитки) на загальну суму 103965,46 грн., які складаються з:

1) витрат на офіційний переклад документів 504 грн.;

2) витрат на послуги митного терміналу Донецької митниці 4900 грн.;

3) витрат на Ай-Карнет 986,90 грн.

4) збитки за перевезення вантажу по маршруту Коркільруа (Франція) Дорохуск (Польща) 56337,76 грн.;

5) збитки за перевезення вантажу Дорохуск (Польща) Маріуполь (Україна) у розмірі 41236,80 грн.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №06/04/2018 на перевезення у міжнародному автомобільному сполученні та по території України від 06.04.2018 відповідно до п. 9.2. договору №06/04/2018 від 06.04.2018, позивачем було нараховано штраф на загальну суму 192226,13 грн., який складається із:

1) за простій транспортного засобу на території Франції та Польщі, що в загальній сумі складає 25127,04 грн. (8 діб 8 діб х 100 Євро = 800 Євро х 31,408811);

2) штраф за простій транспортного засобу у Дорохуск (Польща) з 04.05.2018 по 22.06.2018 у розмірі 147224,27 грн. (48 доби х100 Євро=4800 Євро х 30,671723);

3) за простій транспортного засобу на Донецькій митниці в м. Маріуполь з 01.07.2018 по 13.07.2018 13 діб х 50 Євро = 650 Євро х30,576655 = 19874,82 грн.

З огляду на умови договору-заявки №1 від 06.04.2018 на перевезення вантажу та враховуючи, що обставини даного спору виникли з договору №06/04/2018 на перевезення у міжнародному автомобільному сполученні та по території України від 06.04.2018, в якому позивач виступав перевізником, тому до спірних правовідносин поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», глави 64, 65 Цивільного кодексу України, глава 32 Господарського кодексу України. Крім того, положення глави 65 Цивільного кодексу України також розповсююджуються на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 929 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 316 Господарського кодексу України та частиною першою статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Абзацом другим частини першої статті 929 Цивільного кодексу України та абзацом другим частини першої статті 316 Господарського кодексу України передбачено, що договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актам (частина 3 статті 929 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 930 Цивільного кодексу України та частиною другою статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб.

Згідно з статтею 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов'язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу. Клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування. Договором транспортного експедирування можуть бути передбачені й інші обов'язки клієнта.

Згідно з положеннями статті 908 Цивільного кодексу України перевезення, зокрема, вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Цивільного кодексу України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини першої статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами статті 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 № 72/14-612/1-1559 «Щодо набуття чинності міжнародними договорами» ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Статтею 4 Конвенції передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.

Відповідно до статті 6 Конвенції передбачено, що вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім'я та адреса відправника; c) ім'я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім'я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов'язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції. 2. У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов'язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику. Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Частиною 1 статті 7 Конвенції відправник несе відповідальність за всі витрати, шкоду і збитки, заподіяні перевізнику внаслідок неточності або недостатності: a) даних, зазначених у підпунктах b), d), e), f), g), h) та j) пункту 1 статті 6; b) даних, зазначених у пункті 2 статті 6; c) будь-яких інших даних чи інструкцій, що надаються ним для складання вантажної накладної або для включення в неї таких даних.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Відповідно до статті 14 Конвенції якщо з будь-якої причини виконання договору на встановлених вантажною накладною умовах є чи стає неможливим до прибуття вантажу до передбаченого для його доставки місця, перевізник запитує інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до положень статті 12. Незважаючи на це, якщо обставини дозволяють виконати перевезення на умовах, відмінних від передбачених у вантажній накладній, і якщо перевізник не зміг вчасно одержати інструкції від особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до статті 12, перевізник повинен вжити заходів, які він вважає найбільш придатними в інтересах особи, яка має право розпоряджатись вантажем.

Частиною 2 статті 17 Конвенції, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Судом встановлено, що у договорі №06/04/2018 на перевезення у міжнародному автомобільному сполученні та по території України від 06.04.2018 та відповідному договорі - заявці №1 від 06.04.2018 на перевезення, сторонами узгоджено основні умови щодо вантажу, маршруту його перевезення та обсяг прав та обовязків сторін.

Так, у п.4.1, п.4.3 договору саме на замовника (відповідача) покладено обовязок забезпечити навантаження і митну обробку автомобіля і вантажу при виконанні міжнародного перевезення, а також забезпечити належне оформлення та надання перевізнику (позивачу) товаро-транспортних накладних, митних та інших супровідних документів необхідних для безперешкодного проїзду автомобіля через державні кордони.

Перевізник (позивач) взяв на себе обовязок забезпечити подачу транспортних засобів під навантаження в узгоджені сторонами терміни, в технічно справному стані. Транспортні засоби повинні бути забезпечені всіма документами, необхідними для виконання перевезення (п.5.1 договору).

Доказів внесення змін до цього договору матеріали справи не містять.

В матеріалах справи відсутні докази і відповідачем належними доказами не доведено, що автомобіль, наданий позивачем для перевезення вантажу у міжнародному сполученні, не відповідав вимогам до технічних характеристик автомобіля та не мав необхідного обсягу дозвільних документів для перевезення спірного вантажу таким автомобілем у країнах Євросоюзу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, підставою для відмови у пропуску вантажу французькою митницею стало те, що постачальник не надав необхідні документи для цієї відправки для Європейського Союзу, які мали бути оформлені мовою країни ЄС. Номер СAS, наданий постачальником не був визнаний митницею і не відповідав продукції. Під час митного огляду було визначено, що упаковка продукта не відповідала вимогам і не була маркована згідно Європейським стандартам щодо небезпечних виробів. Крім того, він має бути повернутий до Донгрохіму, який має перепакувати його згідно зі стандартом ЄС та надати документи у належному стані (сертифікату від 11.06.2018, т.2 а.с.19,20,21).

Отже, оскільки обовязок з маркування вантажу, митної обробки автомобіля та оформлення митних документів умовами договору №06/04/2018 покладено саме на відправника (відповідача) і зміни до цього договору сторонами не вносилось, тому саме відправник несе відповідальність за всі витрати, шкоду і збитки, заподіяні перевізнику внаслідок неточності в інструкцій, необхідних для виконання митних та інших формальностей, як це передбачено статтею 7 Конвенції.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються шляхом їх належного виконання, тоді як невиконання або неналежне виконання відповідних обов'язків є їх порушенням у розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, що за змістом статті 611 Цивільного кодексу України має наслідком, у тому числі - необхідність відшкодування збитків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно усталеної судової практики про застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування завданих збитків (шкоди), слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини цієї особи (постанови Верховного Суду України від 24.09.02 у справі № 11452/5-22/137Х, від 14.09.2004 у справі № 2/310, від 23.11.2004 р. у справі № 7/693, від 18.05.2016 р. у справах № 3-194гс16, № 3-271гс16, від 09.11.2016 р. у справі № 3-107гс16, аналогічна позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 03.07.2012 року у справі № 5024/2462/2011).

Таким чином, відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення.

З огляду на матеріали справи суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобовязань, тому в діях відповідача наявний склад цивільного правопорушення.

Судом встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме, протиправна поведінка відповідача виразилась в невиконанні останнім умов п. 4.1., 4.2., 4.3. договору №06/04/2018 на перевезення у міжнародному автомобільному сполученні та по території України, щодо не належного оформлення митних документів; збитки, як результат протиправної поведінки виражаються в тому, що позивачем було понесені додаткові витрати при поверненні вантажу відправнику, а саме: витрати на офіційний переклад документів; витрати на послуги митного терміналу Донецької митниці; витрати на Ай-Карне; збитки за перевезення вантажу по маршруту Коркільруа (Франція) Дорохуск (Польща); збитки за перевезення вантажу Дорохуск (Польща) Маріуполь (Україна).

Додаткові витрати при поверненні вантажу відправнику, а саме: витрати на офіційний переклад документів, витрати на послуги митного терміналу Донецької митниці, витрати на Ай-Карне, підтверджуються наявними в матеріалах справи: рахунком на оплату № 13771/10 714 від 04.05.2018 на суму 711,90 грн. та платіжним дорученням № 6313 від 04.05.2018 на суму 711,90 грн. - про сплату послуги видачі бланків книжок МЦП Ай-Карне (т.2 а.с.24), рахунком на оплату № 6784/10 714 від 04.05.2018 на суму 275,00 грн. та платіжним дорученням № 6314 від 04.05.2018 оплата за страхові книжки Ай-Корнет (т.2 а.с.25), акт № 93 від 13.06.2018 на суму 504,00 грн., рахунок на оплату № 93 від 12.06.2018 на суму 504,00 грн. витрати на офіційний переклад документів (т.2. а.с.66-67), платіжне доручення № 6546 від 13.07.2018 оплата території для паркування (т.2 а.с.68).

У той же час, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують простій транспортного засобу на території Франції та Польщі.

Відтак, суд перевіряє суму штрафних санкцій лише по території України, а саме перебування вантажу на Донецькій митниці в м. Маріуполь з 01.07.2018 по 13.07.2018.

Судом із сайту НБУ роздруковано дані про курс євро до гривні. Станом з 01.07.2018 по 13.07.2018 він складав 3057,6655грн. за 100 євро, господарський суд перевірив розрахунок позивача та вважає такий розрахунок обґрунтованим та арифметично вірним, а вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково у сумі 26265,72 грн., що складаються з витрат на офіційний переклад документів - 504 грн., витрати на послуги митного терміналу Донецької митниці - 4900 грн. та витрати на Ай-Карнет - 986,90 грн. та штраф за понаднормативний простой транспортного засобу на Донецькій митниці в м. Маріуполь з 01.07.2018 по 13.07.2018 19874,82 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю предявлених до стягнення сум.

Щодо вимог відповідача про розподіл витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 126); за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 126);

- визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126);

- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126);

- у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п'ята статті 126);

- обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126);

- розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129).

Відповідачем надано суду у копіях: договір про надання правової допомоги від 06.09.2018, додаткову угоду від 12.10.2018, акт приймання-передачі наданих послуг від 12.10.2018, рахунок-фактуру від 12.10.2018, платіжні доручення № 453 від 02.11.2018 на суму 5000,00 грн., № 455 від 06.11.2018 на суму 5000,00 грн., свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_9

Судом встановлено, що у додатковій угоді № 1 від 12.10.2018 до договору про надання правової допомоги від 06.09.2018 сторонами визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару) за надання правової допомоги у справі № 905/1456/18 за позовом Українсько-Нимецьке товариство з обмеженою відповідальністю «Рефавтотранс ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донагрохім» про стягнення 296191,59 грн. Так, за підготовку та складання відзиву на позовну заяву про стягнення коштів по справі № 905/1456/18 вартість послуг складає 4000,00 грн., за підготовку та складання заперечення на відповідь на відзив 3000,00 грн., підготовка та складання клопотань по справі 2000,00 грн., консультація 1000,00 грн.

У п.3.1 цієї додаткової угоди обумовлено, що оплата послуг здійснюється клієнтом в розмірі 100% постоплати на протязі 60-ти робочих днів, з моменту надання послуги та відповідно до наданої послуги адвокатом.

Згідно акту про прийнятті-передачі наданих послуг від 12.10.2018, виконавець з 06 вересня 2018 року по 11 жовтня 2018 року надав клієнту юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги від 06.09.2018, а клієнт прийняв надані послуги (п.1 акту). Вартість послуг, вказаних в п.1 цього акту, становить 10000,00 грн. (десять тисяч гривень).

Платіжними дорученнями № 453 від 02.11.2018 на суму 5000,00 грн., № 455 від 06.11.2018 на суму 5000,00 грн. ТОВ «Донагрохім» здійснив оплату ОСОБА_9 за договором про надання правової допомоги від 06.09.2018.

Розглянувши подані відповідачем документи, суд зазначає, що акт виконаних робіт не містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також не містить відомостей щодо витраченого адвокатом часу; розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Адвокат ОСОБА_9 не приймав участі у жодному судовому засіданні у цій справі.

Отже, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про покладення на позивача понесених ТОВ «Донагрохім» витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір, повязаний з розглядом цієї справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 73-80, 86, 91, 123-124, 128 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донагрохім» (, адреса: 84404, АДРЕСА_1) на користь Українсько Німецького Товариства з обмеженою відповідальністю «Рефавтотранс» (ЛТД) (, адреса: 03040, м.Київ, вул.Стельмаха, б.10 а) збитків та штрафу на загальну суму 26265,72 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 393,99 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня підписання повного тексту у порядку, передбаченому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

6. Повний текст рішення складено та підписано 13.12.2018.

Суддя Н.В. Величко