РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.12.2018Справа № 910/14596/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/14596/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Шейк"

про визнання договору суборенди припиненим та стягнення 78 000,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Резніченко А.Ю., довіреність №10 від 22.10.2018р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корал Тревел Маркет" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Шейк" про визнання договору суборенди припиненим та стягнення 78000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Договір суборенди №45 від 31.03.2017р., який було укладено з відповідачем щодо користування нежитловим приміщенням площею 38,00 кв. м. за адресою: м. Київ, пр. Академіка Глушкова, 13-Б, припинив свою дію, у зв'язку із зверненням 02.06.2018р. стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та відповідно зміною власника приміщення. Відтак, у відповідача виник обов'язок повернути забезпечувальний платіж у сумі 30 500,00 грн., сплачений за договором суборенди, та повернути попередньо сплачену орендну оплату за червень 2018 року в сумі 47 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2018р. відкрито провадження у справі №910/14596/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Судове засідання по справі призначено на 06.12.2018р.

Присутній у судовому засіданні 06.12.2018р. представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду були направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03083, м. Київ, проспект Науки, будинок 50, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду отримав 20.11.2018р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Станом на 06.12.2018р. від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву та не повідомлено про причини неявки в судове засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 06.12.2018р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.03.2017р. між позивачем (суборендар) та відповідачем (орендар) укладено договір суборенди №45 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає у строкове платне користування частину нежитлового приміщення (надалі - приміщення), яке знаходиться в Торгівельно-розважальному центрі «Магелан» (надалі - ТРЦ), розташованому за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б.

Відповідно до п. 2.1. договору, строк суборенди у відповідності до умов цього договору починається з дати передачі приміщення та підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення в суборенду суборендарю і закінчується в момент підписання сторонами акту приймання-передачі (повернення) приміщення орендарю.

Згідно п. 2.2. договору, приміщення передається в суборенду за актом приймання-передачі приміщення, який підписується сторонами не пізніше 01 квітня 2017 року.

У п. 2.3. договору зазначено, що при припиненні дії цього договору суборендар зобов'язаний повернути приміщення орендареві за актом приймання-передачі (повернення) приміщення не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дня припинення дії договору. при цьому суборендар зобов'язаний припинити здійснювати свою комерційну діяльність в приміщенні в день припинення дії цього договору.

За користування приміщенням суборендар сплачує орендареві суборендну плату, а також компенсує комунальні та експлуатаційні витрати у розмірі та на умовах, визначених цим договором (п. 3.1. договору).

У п. 3.2. договору сторони погодили, що суборендна ставка (суборендна плата за 1 кв. м приміщення) на момент укладання цього договору становить 668,86 грн. 86 коп., крім цього ПДВ (20%) - 133 грн. 77 коп., всього з урахуванням ПДВ - 802 грн. 63 коп.

Відповідно до п. 3.2. договору суборендар сплачує орендареві суборендну плату за кожен місяць користування приміщенням за цим договором у сумі, що обчислюється: суборендна плата = суборендована площа помножена на суборендну ставку на день виставлення рахунку-фактури.

Згідно п. 3.1. договору суборендна плата сплачується у безготівковому порядку на поточний рахунок орендаря у формі передплати не пізніше 15 (п'ятнадцятого) числа місяця, що передує місяцю, за який здійснюється оплата. Суборендна плата сплачується у визначений цим пунктом строк у будь-якому випадку, навіть якщо суборендар не отримав від орендаря рахунку-фактури на сплату суборендної плати, незалежно від наслідків господарської діяльності суборендаря.

У п. 3.7. договору вказано, що не пізніше 10 банківських днів з дня укладення цього договору суборендар зобов'язаний перерахувати на поточний рахунок орендаря, в якості забезпечення виконання суборендарем його зобов'язань за цим договором, грошові кошти у розмірі 30 500,00 грн., у тому числі ПДВ (20%) - 5 083 грн. 33 коп. (надалі - забезпечувальний платіж), які при належному виконані суборендарем зобов'язань будуть зараховані в рахунок оплати суборендної плати за 1 (один) останній місяць суборенди приміщення. Будь які проценти на забезпечувальний платіж не нараховуються.

Договір набуває чинності з моменту укладення його сторонами та діє до 31 грудня 2017 року включно, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п. 8.1. договору).

Пунктом 10.6. договору встановлено, що відповідно до ст. 770 ЦК України, договір припиняється у разі звернення стягнення на приміщення іпотекодержателем.

На підставі укладеного договору оренди, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове оплатне користування частину нежилого приміщення, яке находиться у Торгівельно-розважальному центрі «МАГЕЛАН», розташоване за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б, відповідно до Акта приймання-передачі приміщення від 01.04.2017р. Вказаний акт підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

На виконання п. 3.7. договору ТОВ «КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ» сплатило відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 30 500,00 грн. згідно платіжного доручення № 2543 від 14.07.2017р.

Також, позивачем була сплачена суборендна плата за червень 2018 року у розмірі 47 500,00 грн. згідно платіжного доручення № 6546 від 14.05.2018р.

У позовній заяві "КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ" стверджує, що суборендар не мав змоги використовувати приміщення за призначенням протягом всього червня 2018 року з причин, що не залежали від останнього, а саме доступ до ТРЦ «Магелан» був заблокований. На підтвердження неможливості використання приміщення за призначенням позивачем надано публікації в ЗМІ з приводу ситуації, що склалась із ТРЦ «Магелан» в червні 2018 року.

07.06.2018p. ТОВ «Бронкс Стайл» листом повідомило позивача про перехід права власності на орендоване приміщення до АТ «Сбербанк» та про необхідність укладення нових договорів оренди.

Відповідно до витягу № 108256715 з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на орендоване приміщення перейшло до АТ «Сбербанк» 19.12.2017р. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, позивач стверджує, що договір суборенди №45 від 31.03.2017р. вважається припиненим, а забезпечувальний платіж у розмірі 30 500,00 грн. підлягає поверненню, оскільки у відповідача відсутні правові підстави для користування вказаними грошовими коштами. А також, що за приписами ч. 6 ст. 762 ЦК України попередньо оплачена суборендна плата за червень 2018 року у розмірі 47 500,00 грн. позивачу підлягає поверненню.

З метою досудового вирішення спору, 26.06.2018p. ТОВ «КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ» направляло на адресу ТОВ «Шейк» лист №2 про припинення договору, повернення забезпечувального платежу та з пропозиціями підписати Акти повернення приміщення з суборенди від 27.06.2018р. на підставі п. 10.6., 8.6 Договору суборенди №45.

Вказаний лист ТОВ «ІШЕЙК» не було отримано та повернуто ТОВ «КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ» за закінченням терміну зберігання.

26.07.2018p. ТОВ «КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ» повторно направляло на адресу ТОВ «Шейк» Лист № 44 від 26.07.2018р. про припинення договору, повернення забезпечувального платежу та з пропозиціями підписати Акти повернення приміщення з суборенди від 27.06.2018р. на підставі п. 10.6., 8.6 Договору суборенди №45.

Вказаний лист ТОВ «ШЕЙК» було отримано 07.08.2018p.

Однак, жодної відповіді від ТОВ «Шейк» позивачем не було отримано та не було повернуто суму забезпечувального платежу і суборендної плати за червень 2018 року.

У зв'язку із вищевикладеним, позивач звернувся до суду з вимогами визнати Договір суборенди №45 від 31.03.2017р. припиненим та стягнути з відповідача забезпечувальний платіж у сумі 30 500,00 грн. та попередньо сплачену орендну оплату за червень 2018 року в сумі 47 500,00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1, 3 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом вище, 01.04.2017р. між сторонами підписано Акт приймання-передачі приміщення, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв частину нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання п. 3.7. договору ТОВ «КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ» сплатило відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 30 500,00 грн. згідно платіжного доручення № 2543 від 14.07.2017р.

Також, позивачем була сплачена суборендна плата за червень 2018 року у розмірі 47500,00 грн. згідно платіжного доручення № 6546 від 14.05.2018р.

Пунктом 10.6. договору встановлено, що відповідно до ст. 770 ЦК України договір припиняється у разі звернення стягнення на приміщення іпотекодержателем.

Відповідно до положень ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

З наявного в матеріалах справи витягу № 108256715 з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на орендоване приміщення перейшло до АТ «Сбербанк» 19.12.2017р. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що з 19.12.2017р. Договір суборенди №45 від 31.03.2017р. є припиненим.

Також, з наданих позивачем публікацій в ЗМІ вбачається, що ТОВ "КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ" не мало змоги використовувати орендоване приміщення за призначенням протягом всього червня 2018 року з причин, що не залежали від останнього, а саме доступ до ТРЦ «Магелан» був заблокований.

Отже, враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що з у червні 2018 року позивач був позбавлений можливості користуватися орендованим майном.

Вказані обставини відповідачем не спростовані.

Положеннями ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Таким чином, враховуючи приписи зазначеної норми, відповідач звільняється від орендної плати за червня 2018 року у розмірі 47 500,00 грн.

Також, оскільки Договір суборенди №45 від 31.03.2017р. є припиненим з 19.12.2017р. та враховуючи відсутність ТОВ "КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ" заборгованості з орендної плати, суд дійшов висновку, що перераховані позивачем грошові кошти в забезпечення виконання суборендарем договірних зобов'язань в сумі 30 500,00 грн. підлягають поверненню позивачу.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 78 000,00 грн., з яких забезпечувальний платіж у сумі 30 500,00 грн. та попередньо сплачена орендна плата за червень 2018 року в сумі 47 500,00 грн.

Щодо вимог про визнання договору оренди припиненим суд зазначає, що заявлений позов по суті є позовом про встановлення юридичного факту.

Так, відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх юрисдикції.

До юрисдикції господарських судів віднесені справи, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, зміна або припинення правовідношення. Аналогічні положення містяться і в частині 2 статті 20 Господарського кодексу України, де сказано, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

При цьому реалізація такого способу захисту як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору.

Як правило, суб'єкт порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Судом встановлено, що позивач просить визнати припиненим договір оренди, тобто встановити юридичний факт.

Згідно пункту 40 листа Вищого господарського суду України від 12.03.09р. № 01-08/163 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», здійснюючи оцінку правильності обрання позивачем у справі способу захисту порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, господарський суд повинен звертатися й до інших, крім названих кодексів, актів законодавства, а також до умов укладеного сторонами договору.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

В силу положень ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї; виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Визнання в судовому порядку договору припиненим не передбачено законом, а оспорюваним договором не встановлено іншого способу захисту, зокрема такого, як "вимога про припинення договору оренди".

Предметом позову не можуть бути обставини, які є елементом доказування, зокрема, встановлення наявності підстав для припинення договору оренди (тощо), оскільки такі при їх встановленні підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову, а чинне законодавство не передбачає визнання зазначеного факту рішенням суду.

Оцінка вказаних обставин та їх правомірності є предметом оцінки під час судового розгляду, входить до підстав позову, в тому числі при вирішенні в судовому порядку питання щодо припинення правовідношення.

Суд звертає увагу, що діючим законодавством не передбачено встановлення певних фактів у порядку господарського судочинства як спосіб захисту прав. Юридичні факти можуть встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Тобто його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Також, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Верховний Суд України у своїй постанові від 13.04.2016 року у справі №6-2988цс15 приходить до правового висновку, що "головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними".

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача, способом захисту якого є визнання спірного договору припиненим.

Таким чином, зазначена вимога (про встановлення факту) виходить за межі повноважень господарських судів, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, у зв'язку з чим обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає способам, встановленим законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог у цій частині.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про визнання припиненим Договору суборенди №45 від 31.03.2017р. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Шейк" (03083, м. Київ, проспект Науки, будинок 50; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КОРАЛ ТРЕВЕЛ МАРКЕТ" (01054, м. Київ, вулиця Воровського, будинок 24; ) заборгованість в сумі 78 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн.

3. В іншій частині вимог в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 11.12.2018р.

Суддя А.І. Привалов