ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/3644/13

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

Секретар судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши матеріали справи №916/3644/13

за позовом: Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України"; (вул.Преображенська,3,ОСОБА_1,Одеська область,65082)

до відповідача: Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України (вул. Преображенська, 3,ОСОБА_1,Одеська область,65026)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 академія наук України (вул. Володимирська, 54, м. Київ, 01601),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (вул. Садова, 1-А, ОСОБА_1, 65023); 2) Міністерство освіти і науки України (пр-т Перемоги, 10, Київ, 01135)

про стягнення 818784,24грн.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_3;

Від відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_4 ОСОБА_5-А.

ВСТАНОВИВ:

Державна установа "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" (далі Установа) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України (далі Інститут), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 академія наук України та на стороні відповідача - 1) Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, 2) Міністерство освіти і науки України про стягнення збитків.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.03.2014 р. стягнуто з відповідача на користь позивача збитки в сумі 640 560, 90 грн., а саме: витрати з оплати опалення приміщень 172 254, 99 грн. (53,26%), витрати з оплати електроенергії 101 404, 93 грн. (65,7%), витрати з оплати постачання холодної води та водовідведення 34 248, 06 грн. (84,95%), витрати з оплати зливових стоків 3 494, 91 грн. (49,1%), витрати з оплати вивезення побутових відходів - 942, 72 грн. (49,1%), витрати на охорону будівель і території 256 855, 60 грн. (49,1%), витрати на утримання прилеглої до будинку території 28 387, 54 грн. (49,1%) та витрати на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення 42 972,17 грн. (49,1%); в іншій частині у позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 р. рішення господарського суду Одеської області від 25.03.2014 р. змінено, та викладено п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини на користь Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна ОСОБА_2 Наук України» 620 213, 53 грн. збитків у вигляді відшкодування витрат на утримання орендованого майна, в тому числі: витрати з оплати опалення приміщень в сумі 172 254, 99 грн.; витрати з оплати електроенергії в сумі 101 404, 93 грн.; витрати з оплати постачання холодної води та водовідведення в сумі 34 248,06 грн.; витрати з оплати зливових стоків в сумі 3 487, 77 грн.; витрати з оплати вивезення побутових відходів в сумі 940, 80 грн.; витрати з оплати на охорону будівель і території в сумі 240 539, 91 грн.; витрати на утримання прилеглої до будинку території в сумі 28 387, 54 грн.; витрати на утримання та обслуговування комунальних систем загального призначення в сумі 38949,53 грн.»; в іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 25.03.2014 у справі № 916/3644/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016 року рішення господарського суду Одеської області від 25.03.14 та постанову Одеського апеляційного господарсько суду від 11.11.2015 р. у справі № 916/3644/13 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.07.2017 р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2017, позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 07.07.2017 р.) задоволені частково. Стягнуто з Інституту на користь Установи 176 412,19 грн. відшкодування витрат на оплату опалення приміщень, 96 996,13 грн. відшкодування витрат на оплату електроенергії, 3 116,03 грн. відшкодування витрат на оплату зливових стоків, 2 706,56 грн. відшкодування витрат з оплати за вивезення побутових відходів, 4 188,46 грн. судового збору та 6 546,41 грн. витрат на оплату судової експертизи. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19.04.2018 р. касаційну скаргу державної установи "Відділення гідроакустики Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" задоволено частково. Рішення господарського суду Одеської області від 11.07.2017 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 р. у справі № 916/3644/13 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування 675 133,85 грн. витрат на охорону будівель і території, 53 718,60 грн. витрат на утримання прилеглої до будинку території, 89 931,79 грн. витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення. У цій частині справу № 916/3644/13 направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області. В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 11.07.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у справі № 916/3644/13 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.05.2018 справу прийнято до провадження суддею Літвіновим С.В.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 академією наук України було подано письмові пояснення (вх.№12015/18 від 15.06.2018 р.), в яких вона наголошує на тому, що позовні вимоги про відшкодування витрат на охорону будівель і території, витрат на утримання прилеглої до будинку території і витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення підлягають задоволенню та просить суд розглянути справу за відсутності представника НАН України.

18.06.2018 р. до суду надійшов відзив на позов (вх.№12061/18) з урахуванням постанови ВС від 19.04.2018 р.

У судовому засіданні 18.06.2018 р. відкладено підготовче судове засідання на 04.07.2018 р. Ухвалою від 18.06.2018 р. встановлено позивачеві та відповідачеві строки для подання заяв

26.06.2018 р. від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№12859/18).

02.07.2018 р. від ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області надійшло пояснення, де зазначає, що воно є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобовязаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувало. Вказує, що не може виступати третьою особою.

04.07.2018 р. від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів (вх.№2-3402/18).

Також, 04.07.2018 р. від відповідача надійшло клопотання про оголошення перерви у підготовчому засіданні (вх.№13453/18).

04.07.2018 р. було продовжено строк підготовчого засідання та відкладено засідання на 25.07.2018 р.

Позивачем 19.07.2018 р. подано заперечення на клопотання відповідача про витребування доказів (вх.№14544/18).

19.07.2018 р. від позивача також було подано відповідь на пояснення третьої особи (вх.№14545/18).

18.07.2018 р. ухвалою суду було призначено судове засідання на 27.07.2018 р. у звязку з відрядженням судді Літвінова С.В. 25.07.2018 р.

27.07.2018 р. судове засідання не відбулося у звязку з перебуванням судді на лікарняному.

На підставі розпорядження в.о. керівника апарату господарського суду Одеської області від 20.08.2018 р. № 417 призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/3644/13.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018р. справу №916/3644/13 передано на розгляд судді Волкову Р.В.

Ухвалою від 27.08.2018 р. господарським судом Одеської області у складі судді Волкова Р.В. справу №916/3644/13 в частині позовних вимог про відшкодування 675 133,85 грн. витрат на охорону будівель і території, 53 718,60 грн. витрат на утримання прилеглої до будинку території, 89 931,79 грн. витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення до свого провадження прийнято до провадження.

Підготовче засідання призначено на 01.10.2018 р.

01.10.2018 р. клопотання про витребування доказів залишено на розгляді, відкладено судове засідання на 17.10.2018 р., ухвалою від 01.10.2018 р. сторін повідомлено про дату наступного судового засідання.

12.10.2018 р. позивачем подано пояснення по справі (20869/18).

17.10.2018 р. відповідачем надано заперечення щодо доводів, наведених позивачем у відповіді на відзив та у письмових поясненнях від 10.10.2018 р. (вх.№21140/18).

17.10.2018 р. строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 29.10.2018 р. Ухвалою від 18.10.2018 р. повідомлено третіх осіб про дату наступного засідання.

25.10.2018 р. від позивача надійшло пояснення щодо заперечень відповідача від 17.10.2018 р. (вх.№21881/18).

26.10.2018 р. від відповідача подано клопотання (вх.№21946/18) про надання оригіналів документів, які свідчать про надіслання учасникам справи копій заперечень на відповідь на відзив.

29.10.2018 р. відповідачем подано письмові пояснення (вх.№22030/18).

29.10.2018 р. було задоволено усне клопотання про відкладення розгляду справи, відкладено підготовче засідання на 12.11.2018 р. Ухвалою від 29.10.2018 р. третіх осіб повідомлено про дату наступного судового засідання.

02.11.2018 р. позивачем подано пояснення по справі (вх.№22405/18).

12.11.2018 р. у судовому засіданні закрито підготовче провадження, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 28.11.2018 р. Ухвалою від 13.11.2018 р. повідомлено третіх осіб про дату наступного судового засідання.

28.11.2018 р. оголошено відкласти розгляд справи на 04.12.2018 р., ухвалою від 29.11.2018 р. повідомлено третіх осіб про дату судового засідання.

Крім того, третіх осіб повідомлено телефонограмами про судове засідання 04.12.2018 р.

04.12.2018 р. відкладено розгляд справи на 11.12.2018 р., ухвалою від 05.12.2018 р. повідомлено третіх осіб про дату наступного судового засідання.

05.12.2018 р. позивачем подано тези до дебатів (вх.№25163/18).

07.12.2018 р. позивачем подано інформацію щодо оплати судових зборів і судової економічної експертизи по справі позивачем та відшкодування витрат відповідачем.

11.12.2018 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Позивач у своїх поясненнях вказує, що Верховний Суд фактично підтвердив, що усі витрати позивача на утримання нежитлових приміщень, які фактично знаходились у користуванні відповідача, є збитками. Зазначає, що відповідач відповідно до п.п.3.1., 10.2. Договору зобовязаний сплачувати відповідні платежі у розмірі фактичних витрат позивача аж до підписання акта приймання-передачі на повернення майна з оренди.

Наголошує на тому, що заявлена до стягнення сума підтверджена документально, оскільки у матеріалах справи містяться розрахункові відомості (за період з січня 2011 року до червня 2017 року включно) з нарахування заробітної плати сторожів, двірника та техніка, відповідального за утримання комунальних систем загального призначення.

Вказує, що маючи власну будівлю аналогічної площі, яка не ремонтується та не використовується у виробничій діяльності упродовж багатьох років, відповідач користується приміщеннями позивача, а з 2011 року і до поточного часу не відшкодовує витрати на комунальні послуги та утримання приміщень.

Позивач вказує, що відповідач пропонував укладення нового договору на умовах, неприйнятних для позивача, а пропозиції позивача відповідач відхилив.

Зазначає, що фактичні витрати позивача (фактична собівартість послуг) складаються із: заробітної плати відповідних працівників, нарахувань на неї, накладних витрат пропорційно до розміру заробітної плати відповідних працівників, посилається на ОСОБА_2 положення (стандарт) бухгалтерського обліку в державному секторі 135 «Витрати», Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про облікову політику установи, Типове положення з планування, обліку і калькулювання собівартості науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.1996 р. №830.

У відзиві відповідач зазначає, що визнає наступні обставини:

- що він продовжує знаходитись у приміщеннях будівлі по вул. Преображенська, буд.3, належної НАН України, балансоутримувачем якої є позивач, після закінчення терміну дії договору оренди №1 від 31.12.2009 р., тобто з 01.01.2011 р. по теперішній момент;

- у період з 01.01.2011 р. по теперішній момент позивач сплачує комунальні послуги, вартість яких збільшена з огляду на розміщення відповідача у приміщеннях будівлі, зокрема, таких комунальних послуг, як водопостачання та водовідведення, електроенергія, вивезення побутових відходів, які наразі сплачені відповідачем;

- позивач має у штаті сторожів, які вахтували на прохідній будівлі літ.А у період з 01.01.2011 р. по теперішній момент, і відповідач має обовязок сплати розумної вартості документально підтверджених витрат на охорону будівлі в порядку ст.11 та ст. 526 ЦК України.

Інститут наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів здійснення Установою витрат заявленої до стягнення суми, Інститут не мав правових підстав здійснювати оплату виставлених рахунків відповідно до договору оренди, який припинив свою дію. Вказує, що Установа ухиляється від укладання нового договору оренди, чим умисно сприяє збільшенню розміру позовних вимог.

Крім того, відповідач не має відшкодовувати витрати на утримання (прибирання) прилеглої до будинку території у розмірі 53718,60 грн., оскільки на виконання вимог позивача прибирає більшу частину території; не має відшкодовувати витрати на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення у розмірі 89931,79 грн., оскільки такі витрати мають бути підтверджені відповідними документами; не має відшкодовувати в повній мірі витрати на охорону будівлі і території в розмірі заявленої суми 675133,85 грн., оскільки розмір витрат на охорону є завищеним та не підтвердженим документально. Разом з тим, визнає обовязок сплати розумної вартості документально підтверджених витрат на охорону будівлі.

Вказує, що не має відшкодовувати заявлені до стягнення накладні витрати позивача, оскільки такі витрати не підтверджені документально та не мають відношення до взаємовідносин сторін. У діях відповідача відсутній повний склад цивільного правопорушення, що унеможливлює застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Зазначає, що неодноразово звертався до позивача з пропозицією укладення договору з метою виконання зобовязань по відшкодуванню витрат, однак відповідач ухилявся від його укладання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

31.12.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди № 1 нерухомого майна, що знаходиться на балансі НАН України та віднесених до її відання установ, організацій та підприємств, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно: приміщення в двухповерховому будинку і одноповерхових будівлях (далі - майно), площею 536, 3 кв. м, розміщене за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 3, на 1 та 2 поверхах будинку та дворових будівлях згідно з додатками №№ 1, 3, що перебуває на балансі Відділення гідроакустики Морського гідрофізичного інституту ОСОБА_2 академії наук України (балансоутримувач).

Відповідно до пункту 1.2 Договору майно передається в оренду з метою використання для наукової діяльності.

Згідно з пунктом 3.1 Договору крім орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю по розрахункам Орендодавця: відшкодовування комунальних платежів; відшкодування податку на землю; витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати (додаток № 2 до Договору).

Відповідно до пункту 3.6 Договору орендна плата і комунальні платежі, перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягають індексації і стягуються на користь балансоутримувача відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з пунктом 3.10 Договору у разі припинення (розірвання) договору Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє Орендаря від обовязку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла у повному обсязі, враховуючи санкції, балансоутримувачу.

Пунктами 10.9, 10.10 Договору передбачено, що у разі припинення або розірвання договору орендоване майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю. У разі, якщо Орендар затримав повернення орендованого майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обовязок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на Орендаря.

31.12.2009 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування майно згідно з додатком № 1 до договору оренди, що підтверджується актом приймання-передачі.

Вказаний договір було укладено строком на 1 рік до 31.12.2010 включно (п.10.1. Договору). Після закінчення строку дії договору оренди останній не було продовжено, однак відповідачем орендоване майно позивачу не повернуто та він продовжує користуватися орендованими приміщеннями по теперішній час, що не заперечувалось самим відповідачем.

Згідно з п.10.2. Договору, умови цього Договору зберігають силу протягом усього строку цього Договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря, а в частині зобовязань щодо сплати орендної плати та нанесених збитків до виконання зобовязань.

Відповідно до Додатку 2 до Договору оренди нежитлових приміщень №1 від 31.12.2009 р. «Про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю», вказаний Додаток визначає порядок відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого майна та комунальних послуг та податків з 01.01.2010 р. у встановлених розмірах.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, незважаючи на те, що строк договору сплинув, сторона не позбавлена права вимагати стягнення збитків.

Вказане підтверджується висновком Верховного Суду, який у постанові від 19.04.2018 р. наголосив на тому, що Договір було укладено строком на 1 рік до 31.12.2010 р. включно. Після закінчення строку дії Договору останній не було продовжено, однак Інститут орендоване майно Установі не повернув та продовжує користуватися орендованими приміщеннями по теперішній час, що не заперечувалось самим Інститутом, а тому Інститут відповідно до пунктів 3.1 та 10.2 Договору зобов'язаний сплачувати відповідні платежі у розмірі фактичних витрат Установи аж до підписання акта приймання-передавання на повернення майна з оренди.

Відповідно до пункту 10.2 Договору умови цього Договору зберігають силу протягом усього строку Договору, у тому числі, коли після його укладання законодавством встановлено правила, які погіршують становище Орендаря, а в частині зобов'язань щодо сплати орендної плати та нанесених збитків до виконання зобов'язань.

Верховним Судом при направленні на новий розгляд до господарського суду Одеської області було наголошено на вказаному пункті Договору, та особливо підкреслено, що умови цього Договору зберігають силу в частині зобов'язань щодо сплати орендної плати та нанесених збитків до виконання зобов'язань.

З урахуванням вказаного вище, суд приходить до висновку, що п.10.2. Договору відповідно стосується збитків та орендної плати, зобовязання зі сплати яких виникли у межах строку дії Договору, та, окрім цього, за умови нанесення збитків поза межами дії Договору - вони мають бути сплачені винною у завданні таких збитків стороною у повному обсязі.

Щодо цього Верховним Судом було особливо наголошено на наступному.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу положень частини другої названої статті збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обовязковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного звязку між діями особи та збитками, які складають обєктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обовязковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний звязок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового звязку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом; суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно із статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний звязок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обовязку з відшкодування збитків.

Крім того, касаційний господарський суд зазначив, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині, була відсутність договірних відносин з відшкодування таких витрат та судами не досліджувались у справі докази, які підтверджують вимоги та заперечення у цій частині, а також не перевірялись подані сторонами розрахунки.

Таким чином, судом з урахуванням вказівок Верховного Суду було досліджено докази, які підтверджують вимоги позивача в частині відшкодування 675133,85 грн. витрат на охорону будівель і території, 53718,60 грн. витрат на утримання прилеглої до будинку території, 89931,79 грн. витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення, та встановлено, що у даному випадку вони не можуть бути належним підтвердженням наявності у позивача збитків у розумінні ст. 22 ЦК України.

Так, терміни „витрати та „збитки не є тотожними в розумінні ст.22 ЦК України. Позивачем не доведено, що вищевказані витрати, які він здійснив, були повязані зі знищенням або пошкодженням його речі, або були зроблені для відновлення його порушеного права

Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що дійсно позивачем були понесені витрати на утримання нежитлових приміщень, але ці витрати були здійснені позивачем по своїх договірних зобовязаннях перед третіми особами, або по зобовязаннях позивача щодо оплати праці своїх працівників та не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Позивач вказує, що для утримання прилеглої до будівлі території він має в штаті двірника, який працює на півставки. Тому, згідно з обліковою політикою позивача, фактичні витрати позивача з утримання прилеглої до будівлі території складаються з оплати праці двірника з відповідними нарахуваннями та накладних витрат.

Для утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення здійснює технік на півставки. Ця посада передбачена штатним розписом позивача, тому згідно з обліковою політикою позивача, фактичні витрати з утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення складаються з оплати праці техніка з відповідними нарахуваннями та накладних витрат.

Згідно з обліковою політикою позивача, фактичні витрати з охорони будівлі і території складаються з оплати праці сторожів з відповідними нарахуваннями, та накладних витрат.

З урахуванням зазначеного, судом не встановлено безпосереднього причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою Інституту, яка виявилась у безоплатному використанні приміщень, які не було повернуто позивачеві за актом приймання-передачі, та виплатою заробітної плати техніку, який здійснює утримання та обслуговування комунальних систем загального призначення, а також оплати праці сторожів та двірника.

Для визначення розмірів площ приміщень, що займав відповідач, та для встановлення пропорційності відшкодування витрат, які оплачувались позивачем за послуги з тепло-, електро-, вододопостачання, водовідведення, охорони тощо, ухвалою господарського суду Одеської області від 08.06.2016р. по справі призначалась комплексна будівельно-технічна та економічна експертиза.

Щодо наявного висновку експерта суд враховує, що згідно з ч.2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

29.03.2017р. (вх.№ 7301/17) до господарського суду Одеської області надійшов Висновок експерта № 3048/24, 3054/23 від 27.02.2017р. по вказаній експертизі.

Визначення виробничої собівартості та фактичних витрат має значення для позивача з огляду на встановлення рентабельності діяльності підприємства, зокрема, як встановлено Типовим положенням з плануванням, обліку і калькулювання собівартості науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.1996 р. №830, вказане Положення встановлює єдині методичні засади визначення собівартості НДДКР в організаціях, які їх виконують, незалежно від форм власності й господарювання.

Втім, визначення собівартості робіт з урахуванням оплати праці та загальновиробничих і адміністративних витрат саме по собі не має значення у встановленні повного складу цивільного правопорушення, оскільки включення певних накладних витрат до розрахунку собівартості не доводить наявність причинно-наслідкового звязку між такими витратами та діями/бездіяльністю відповідача.

Як вказує сам позивач та як встановлено у зазначеному Положенні, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №830, підставою для складання кошторису накладних витрат організації є її організаційна структура, штатний розпис, норми використання всіх видів енергії для господарських потреб, потреба в допоміжних матеріалах для утримання і ремонту будинків, споруд тощо. Облік накладних витрат повинен забезпечити узагальнення витрат відповідно до статей і визначення фактичного розміру цих витрат в цілому по організації незалежно від джерел фінансування.

Таким чином, для підтвердження понесених збитків позивач надає розрахунок, який містить суто бухгалтерські та економічні показники, але не доводить понесення витрат у звязку з протиправним діянням відповідача. Суд приймає до уваги, що обовязок оплати праці найманим співробітникам визначений законодавством України, а розмір такої оплати встановлений трудовим договором.

Виходячи з вищенаведеного, стягненню підлягають не будь-які витрати кредитора, а тільки такі корисні витрати, які були використані кредитором в силу правопорушення боржника, або у вигляді додаткових витрат, зроблених ним у зв'язку з правопорушенням. Отже, у матеріалах справи не міститься доказів того, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. З урахуванням цього, розмір збитків не підтверджений позивачем, причинний звязок між протиправною поведінкою відповідача та збитками (фактичний розмір яких не доведено) не встановлено.

Керуючись зазначеним вище, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог Установи.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись зазначеним вище, відповідно до ст.ст. 73, 74, 238, 240, 241 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" (вул.Преображенська,3,ОСОБА_1,Одеська область,65082, ) до Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України (вул. Преображенська, 3,ОСОБА_1,Одеська область,65026, ) про відшкодування 675133,85 грн. витрат на охорону будівель і території, 53718,60 грн. витрат на утримання прилеглої до будинку території, 89931,79 грн. витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 11.12.2018р. Повний текст рішення складений та підписаний 21 грудня 2018 р.

Суддя Р.В. Волков