ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. Справа№ 910/11870/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Верховця А.А.

Доманської М.Л.

за участю секретаря Корінної А.О.

та представників:

від позивача - не з'явились,

від відповідача - Чернюк О.П. - дов. №13-11-13469 від 19.12.2018р.,

від третьої особи - Шилець А.Р. - дов. №27-26475/17 від 27.12.2017р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві

на рішення господарського суду м.Києва від 26.09.2018р.

(повний текст складено 01.10.2018р.)

у справі №910/11870/16 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м.Києві

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 26.09.2018р. по справі №910/11870/16 відмовлено у повному обсязі у задоволенні позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про зобов'язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, 16.10.2018р. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду м.Києва від 26.09.2018р. по справі №910/11870/16, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві.

У відзивах на апеляційну скаргу Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просять відмовити Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду м.Києва від 26.09.2018р. залишити без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві на рішення господарського суду м.Києва від 26.09.2018р. по справі №910/11870/16 та призначено її до розгляду на 20.12.2018р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 15.12.2017р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2147-VIII (далі - ГПК України).

Київське міське відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (надалі також - "Позивач") звернулось до господарського суду м.Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА" (надалі також - "Відповідач") про зобов'язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з порушенням ПАТ "КБ "Надра" встановлених строків виконання доручення клієнта за період з 28.01.2015р. по 05.02.2015р. включно, позивачем відповідно до п.32.2 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" на суми прострочених платежів була нарахована пеня на загальну суму 49220,50 грн. При цьому, Фондом гарантування вкладів безпідставно не було визнано кредиторські вимоги в розмірі нарахованої пені 49220,50 грн. Також, позивач вказував, що Фондом гарантування вкладів безпідставно також не були визнані кредиторські вимоги в розмірі 44582,48 грн. Отже, загалом Київським міським відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності були заявлені кредиторські вимоги на загальну суму 7 448 557,72 грн., з яких Фондом були визнанні лише 7 354 754,74 грн. в задоволенні решти кредиторських вимог в розмірі 93802,98 грн. було відмовлено, без надання пояснень. В подальшому 18.10.2016р. позивачем було подано клопотання про зменшення позовних вимог. Клопотання обґрунтовано тим, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням №1922 від 22.09.2016р. було затверджено зміни до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПАТ "КБ "Надра", тим самим Фонд визнав додатково кредиторські вимоги Подільської міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в розмірі 4582,48 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просив місцевий суд зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "НАДРА" внести зміни до реєстру вимог кредиторів ПАТ "КБ "Надра" в частині збільшення кредиторських вимог Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 49220,50 грн. та подати його до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження".

З матеріалів справи вбачається, що на виконання Постанови правління Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності від 14.09.2011р. №45 "Про відбір банку для обслуговування коштів Фонду" та Наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 20.10.2011р. №370-ос "Про переведення коштів Фонду на обслуговування в ПАТ КБ "Надра" виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та міжрайонними виконавчими дирекціями, які відповідно до п. 1 Положення про Київське міське відділення від 11.09.2001р. №2-3 а є робочими органами Київського міського відділення без статусу юридичної особи, в 2011р. були укладені наступні договори банківських рахунків між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк "Надра":

- та Виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності: №16235 від 25.10.2011р. та №16235/1 від 25.10.2011р. (т.1 а.с.12-16);

- та Лівобережною міжрайонною виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності: №14854 від 26.10.2011р. (т.1 а.с.17-19);

- та Святошинською міжрайонною виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності: №14852 від 26.10.2011р. (т.1 а.с.20-22);

- та Подільською міжрайонною виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності: №14853 від 26.10.2011р. (т.1 а.с.23-25);

- та Центральною міжрайонною виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності: №14849 від 26.10.2011р. (т.1 а.с.26-28);

- та Голосіївською міжрайонною виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності: №14851 від 26.10.2011р. (т.1 а.с.29-31).

Згідно з п.4.2 Договорів операції за розрахунковими документами в гривнях, що надійшли до Банку в операційний час, виконуються Банком того ж дня. Документи, отримані після операційного часу - в строк до трьох операційних днів.

Відповідно до п.3.1 Договорів за несвоєчасне списання з рахунку чи несвоєчасне зарахування на рахунок суми переказу з вини банку, Банк сплачує Клієнту пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно зарахованої (списаної) суми за кожний день прострочення, але не більше 10% від суми переказу. При цьому нарахування неустойки не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідачем зазначено, що з 28.01.2015р. кошти з рахунків Київського міського відділення Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності списувалися, але не перераховувались на рахунки отримувачів. Станом на 04.06.2015р. на балансі банку не обліковувалась заборгованість по пені, яка є предметом даного спору, то відповідно уповноваженою особою було правомірно відхилено кредиторські вимоги Позивача на вказану суму. Також було заявлено строки позовної давності до вимог Позивача.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка та за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

З урахуванням вищенаведених законодавчих приписів, за договором банківського рахунку банк зобов'язаний приймати і зараховувати кошти на рахунок, видавати та перераховувати грошові кошти з рахунку, а також здійснювати інші операції з рахунком клієнта.

На підставі постанови Правління Національного банку України №150 від 02.03.2015р. "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02.03.2015р. "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк". З 03.03.2015р. у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" строком на три місяці з 03.03.2015р. по 02.06.2015р. включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03.08.2015р. було продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" до 02.10.2015р. включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України №664 від 02.10.2015р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №181 від 02.10.2015р. "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно з цим рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно.

«Вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування в газеті "Голос України" оголошення про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку за адресою: 01014, б-р. Дружби народів, 38, м.Київ, Україна». Відповідне оголошення було надруковано в газеті Голос України (№1 (6107) від 12.06.2015р.).

Вказана інформація була розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі інтернет (www.fg.gov.ua) та є загальновідомою, а тому відповідно до норм статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.

Колегія суддів звертає увагу, що процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до пунктів 6, 16 ч.1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до положень ст. 77 цього ж Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону.

Згідно з ч.2 та ч.5 ст.45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону).

У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб:

1) фізичні особи - вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування;

2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

До останніх, за змістом Закону, зокрема ст. 52 відносяться в тому числі фізичні особи-вкладники з вимогами у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Відповідне оголошення про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку було надруковано в газеті Голос України (№1 (6107) від 12.06.2015р.).

Таким чином, враховуючи положення частини 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за якою протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку, Суд зазначає, що Позивач мав право заявити свої вимоги в межах процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Дельта" у строк по 12.07.2015р.

Київським міським відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності були заявлені кредиторські вимоги Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" на загальну суму 7 403 975,24 грн., а саме:

- ВД КМВ на суму 449225,41 грн., згідно заяви №1931-07 від 24.06.2015р.;

- Лівобережне МВД на суму 1207234,16 грн. згідно з заявою №2075-07 від 03.07.2015р. (т.1 а.с.38-39);

- Голосіївське МВД на суму 1188289,75 грн. згідно з заявою №2074-07 від 03.07.2015р.(т.1 а.с.40-41);

- Святошинське МВД на суму 277192,23 грн. згідно з заявою №2073-07 від 03.07.2015р. (т.1 а.с.42-43);

- Подільське МВД на суму 3227063,96 грн. згідно з заявою №2072-07 від 03.07.2015р. (т.1 а.с.44-45);

- Центральне МВД на суму 1054969,73 грн. згідно з заявою №2071-07 від 03.07.2015р. (т.1 а.с.46-47).

Заяви про визнання грошових вимог кредитора були отримані Банком 06.07.2015р., що підтверджується відповідними штампами банку.

08.07.2015р. Київське міське відділення надіслало на адресу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" Стрюкової І.О. доповнення №2141- 07 від 08.07.2015р. до заяви про визнання грошових вимог кредитора №2072-07 від 03.07.2015р. на суму кредиторських вимог 44 582,48 грн., які були отримані Банком 09.07.2015р., що підтверджується відповідним штампом на листі. (.1 а.с.55-56).

Листом №26-4-27392 від 19.10.2015р. уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" І.О. Стрюкова повідомила, що кредиторські вимоги Київського міського відділення в особі його робочих органів визнано в розмірі 6 907 486,45 грн., та включено до 7 черги погашення. (т.1 а.с.48).

Листом №26-4-27391 від 19.10.2015р. уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" І.О. Стрюкова повідомила, що кредиторські вимоги Виконавчої дирекції відділення визнано в розмірі 447 268,29 грн. та включено до 7 черги погашення. (т.1 а.с.49).

Відповідно до витягу зі змін № 10 до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "КБ "Надра", акцептованих уповноваженою особою Фонду, сума акцептованих вимог Подільської міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності була збільшена до 3 249 945,62 грн., тобто на 44 582,48 грн. (т.1 а.с.122-123).

Таким чином, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" не було включено кредиторські вимоги Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в розмірі нарахованої суми пені 49 220 грн. 50 коп.

Постановою Верховного Суду від 23.05.2018р. рішення господарського суду м.Києва від 18.10.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 року у справі № 910/11870/16 було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У вказаній постанові суду касаційної інстанції зазначено, що суди попередніх інстанцій при розгляді даного позову не позбавлені були можливості визначити правильність та обґрунтованість нарахованих штрафних санкцій, оскільки підставою для їх нарахування стало саме порушення ПАТ "КБ "Надра" договірних зобов'язань за вищевказаними договорами, кредиторські вимоги, за якими акцептовані уповноваженою особою та включено до 7 черги.

Відповідно до частини 1 статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Приписами ст. ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України і ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктом 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що переказ коштів це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

У статті 611 ЦК України зазначено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 4 ст. 49 Закону встановлено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Тобто, в даному випадку, відсутні підстави для звернення з окремим позовом про стягнення з Банку штрафних санкцій (пені).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем в свою чергу не було спростовано факту неналежного виконання зобов'язання за відповідними Договорами банківських рахунків в частині здійснення перерахування грошових коштів на підставі виставлених платіжних доручень на рахунки отримувачів, а навпаки було зазначено про те, що з 28.01.2015р. кошти з рахунків Київського міського відділення Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності списувалися, але не перераховувались на рахунки отримувачів.

Відповідно до пп. 3 ч. 5 ст. 36 ст.45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

При зверненні до місцевого суду позивач просив зобов'язати відповідача внести зміни до реєстру вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" в частині включення пені за загальний період прострочення з 27.01.2015р. по 06.02.2015р. у розмірі 49 220 грн. 50 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.3.1 Договорів за несвоєчасне списання з рахунку чи несвоєчасне зарахування на рахунок суми переказу з вини банку, Банк сплачує Клієнту пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно зарахованої (списаної) суми за кожний день прострочення, але не більше 10% від суми переказу. При цьому нарахування неустойки не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 32.2 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Перевіривши розрахунок пені, у зв'язку з неналежним виконанням умов Договорів, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його зобов'язання по перерахуванню грошових коштів з 27.01.2015р. по 06.02.2015р. у розмірі 49 220 грн. 50 коп. місцевий суд дійшов вірного висновку, що вказана частина позовних вимог є обґрунтованою.

25.07.2018р. відповідачем подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 5 статті 261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 року)

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом 24.06.2016р., що підтверджується відповідним календарним штемпелем на поштовому конверті. (т.1 а.с. 83).

В той же час, позивачем було заявлено про включення пені загальний період з 27.01.2015р. по 06.02.2015р. у розмірі 49 220 грн. 50 коп., проте останній мав право звернутися до суду з вказаним позовом у строк по 06.02.2016р.

За таких підстав, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом поза межами спеціального строку позовної давності про зобов'язання відповідача внести зміни до реєстру вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" в частині включення пені за загальний період прострочення з 27.01.2015р. по 06.02.2015р. у розмірі 49 220 грн. 50 коп., а тому до вказаних вимог слід застосувати спеціальні строки позовної давності за заявою відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що при зверненні до місцевого суду з вказаним позовом, в якому досліджувалось питання правильності та обґрунтованості нарахованих штрафних санкцій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було пропущено спеціальний строк позовної давності в частині включення пені за загальний період прострочення з 27.01.2015р. по 06.02.2015р. у розмірі 49 220 грн. 50 коп., а тому відповідно у відповідача не виникло зустрічного зобов'язання з включення суми пені до реєстру акцептованих вимог кредиторів та виплати вказаної суми позивачу.

Враховуючи вищенаведене, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального старування у м. Києві до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА" про зобов'язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів не підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з застосуванням спеціального строку позовної давності за заявою відповідача.

Тому місцевий суд законно і обґрунтовано відмовив у повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 240, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві залишити без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 26.09.2018р. у справі №910/11870/16 - без змін.

Справу №910/11870/16 повернути до господарського суду м.Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складений та підписаний 22.12.2018р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді А.А. Верховець

М.Л. Доманська