ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 року м.Дніпро Справа № 30/5009/7730/11

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

секретар судового засідання:ОСОБА_1

розглянувши матеріали апеляційної скарги Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ОСОБА_2 державного майна України на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2011 року у справі №30/5009/7730/11

за позовом: Бердянського міжрайонного прокурора , м. Бердянськ в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ОСОБА_2 державного майна України , м. Київ

до відповідача-1: Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області , м. Бердянськ

до відповідача-2: ОСОБА_3 акціонерного товариства Приазовкурорт, м. Бердянськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2: Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Комунальне підприємство Бердянське бюро технічної інвентаризації, м. Бердянськ

про визнання недійсними пунктів 5.4, 5.5, 5.6 рішення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 49 від 03.02.2005 року

ВСТАНОВИВ:

Бердянський міжрайонний прокурор звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ОСОБА_2 державного майна України до Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3 акціонерного товариства Приазовкурорт, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство Бердянське бюро технічної інвентаризації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Приазовкурорт - Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, про визнання недійсними пункти 5.4, 5.5, 5.6 рішення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 49 від 03.02.2005 року "Про оформлення права власності за Закритим акціонерним товариством "Приазовкурорт" (балансоутримувач Санаторію "Бердянськ") на будівлю по бул. Тінистому, 10, що складається з основної будівлі "А", сходів "А", замощення І, паркану № 1; на комплекс будівель та споруд за адресою: бул. Тінистому, 7, що складається з основних будівель "А, Б", прибудов "а, а1, а2, б, б1", ганку до «б1, хвірток № 1, № 3, № 5, № 6, парканів № 2, № 7, замощення І, ІІ; на будівлю по вул. Котляревського, 14а, що складається з основної будівлі "А", прибудов "а, а1, двох ганків до "А", замощення І, ІІ".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дане майно є державною власністю і розпоряджатися ним має право лише уповноважений орган.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.12.2011 року у задоволенні позовних вимог Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі ОСОБА_2 державного майна України відмовлено у повному обсязі. Суд вважав, що рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради прийнято у межах компетенції та був дотриманий порядок прийняття даного рішення, який встановлений нормами Конституції України, Законом України "Про місцеве самоврядування".

Не погодившись з прийнятим рішенням, прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначав, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, просив пішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказана апеляційна скарга була мотивована наступним:

- згідно ст.1 Тимчасового положення «Про ОСОБА_2 державного майна України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 07.07.1992р. ОСОБА_2 державного майна України здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна та виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальногдержавною власністю;

- на момент прийняття спірних пунктів рішення №49 від 03.02.2005р. виконавчим комітетом Бердянської міської ради власником спірного майна була держава в особі ОСОБА_2 державного майна України. ОСОБА_2 державного майна України був уповноважений здійснювати розпорядження спірними обєктами нерухомості, а не виконавчий комітет Бердянської міської ради.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.10.2016 року апеляційну скаргу позивача задоволено. Рішення скасовано. Позовні вимоги задоволено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.06.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства Приазовкурорт задоволено частково, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.10.2016 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

Касаційний господарський суд у складі Верховного суду у своїй постанові вказав, що апеляційний господарський суд дійшов передчасного висновку щодо відсутності спливу позовної давності, та, як наслідок, постанову від 27.10.2016р. ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.07.2018 року прийнято на новий розгляд апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2011 року.

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд з 03.10.2018 року припинив здійснення правосуддя у зв'язку із публікацією в газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Центрального апеляційного господарського суду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до частин 5, 7 ст. 31 ГПК України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання вказаних правових норм забезпечено передачу справи № 30/5009/7730/11 з Донецького апеляційного господарського суду до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2018 року для розгляду справи № 30/5009/7730/11 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач), суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

Даною колегією суддів справу № 30/5009/7730/11 прийнято до провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 23.04.1960 № 606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерство охорони здоров'я зобов'язане було передати до 1 травня 1960 року Українській республіканській раді профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно з пунктом 2 зазначеної постанови майно передавалось профспілковим органам у відання.

Після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської ради профспілок стала Рада Федерації професійних спілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є федерація професійних спілок України.

20.06.2002 року на загальних зборах ЗАТ "Укрпрофозровниця" прийнято рішення про створення Закритого акціонерного товариства "Приазовкурорт" (далі - ЗАТ "Приазовкурорт"), правонаступником якого є ПрАТ "Приазовкурорт", та внесення спірного майна у якості внеску частки в статутний капітал.

30.10.2002 року між головою правління ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" та уповноваженою особою засновників ЗАТ "Приазовкурорт" підписано акт приймання-передачі майна майнового комплексу Приазовського дочірнього підприємства, що належить на праві власності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" у власність ЗАТ "Приазовкруорт" як внесок до статутного фонду майна, згідно з додатком до акту приймання-передачі майнового комплексу Приазовського дочірнього підприємства, яке розташоване в м. Бердянськ Запорізької області, вартістю 43485200 грн.

Листами від 26.01.2005 року №07/47, від 26.01.2005 року №04/146, від 26.01.2005 року №04/48, ЗАТ "Приазовкурорт", посилаючись на рішення Бердянської міської ради від 25.12.2003 року №18 "Про припинення права користування та передачу в оренду земельних ділянок ЗАТ "Приазовкурорт" просило виконавчий комітет бердянської міської ради оформити заявнику право власності за ЗАТ "Приазовкурорт" (балансоутримувач - Санаторій "Бердянськ") на три будівлі: по бульв. Тінистому, 10 ; на комплекс будівель та споруд за адресою: бульв. Тінистому, 7; на будівлю по вул. Котляревського, 14а.

03.02.2005 року Виконавчим комітетом Бердянської міської ради прийнято рішення № 49 "Про оформлення права власності", відповідно до пунктів 5.4, 5.5, 5.6 якого вирішено оформити право власності за Закритим акціонерним товариством "Приазовкурорт" (балансоутримувач Санаторій "Бердянськ") на будівлю по бул. Тінистому, 10, що складається з основної будівлі "А", сходів "А", замощення І, паркану № 1; на комплекс будівель та споруд за адресою: бул. Тінистому, 7, що складається з основних будівель "А, Б", прибудов "а, а1, а2, б, б1", ганку до «б1», хвірток № 1, № 3, № 5, № 6, парканів № 2, № 7, замощення І, ІІ; на будівлю по вул. Котляревського, 14а, що складається з основної будівлі "А", прибудов "а, а1, двох ганків до "А", замощення І, ІІ".

На підставі пунктів 5.4, 5.5, 5.6 рішення виконкому Бердянськоїміської ради від 03.02.2005 року Закрите акціонерне товариство "Приазовкурорт" отримано свідоцтва про право власності від 09.02.2005 року.

Приймаючи рішення у справі судова колегія виходить з наступного діючого законодавства України.

Положеннями статті 15 ЦК закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 2 ЦК передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 ЦК набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За змістом положень статті 2 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до положень частин 2, 4 статті 29 ГПК (у редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом) у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межахКонституції і законів України.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виколнання на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування - п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник вололодіє, користується, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 393 ЦК України передбачено, що правовий акт державної влади, влади Автономної Республіки Крим бо органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника майна, за позовом власника майна визнається судом недійсним та скасовується.

Органи місцевого самоврядування у своїй діяльності керуються нормами Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, який визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, встановлює перелік повноважень органів місцевого самоврядування та перелік питань, вирішення яких віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, та види рішень, які приймаються органами місцевого самоврядування за результатами розгляду певних питань віднесених до їх компетенції.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Одним із делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, передбачених ст..30 Закону України «Про місцеве самоврядування» є облік та реєстрація у відповідності з законом об?єктів нерухомого майна незалежно від форм власності (пп.10 п.б) .

Відповідно до частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються недійсними в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Строк, у межах якого пред'являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), ЦК визначено як позовну давність (стаття 256 ЦК).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), перебіг якої відповідно до частини 1 статті 261 ЦКпочинається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред'явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється однаково - з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, господарський суд виходив з того, що в даному випадку порушень норм чинного законодавства, а саме визначеної законом компетенції з боку Виконавчого комітету Бердянської міської ради щодо прийняття оспорюванного рішення, не вбачається.

Колегія суддів з таким висновоком не погоджується, враховуючи наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 23.04.1960р. N 606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" (далі - постанова N 606) усі діючі госпрозрахункові санаторії (згідно з додатком до постанови N 606), будинки відпочинку та пансіонати Міністерства охорони здоров'я зобов'язане було передати у строк до 1 травня 1960 року Українській республіканській раді профспілок із метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно з пунктом 2 постанови N 606 майно передавалося профспілковим організаціям у відання.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 29.11.1990р. "Про захист суверенних прав власності Української РСР" N 506 введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Указом Президії Верховної Ради України від 30.08.1991р. N1452-XII "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" та Законом України від 10.09.1991р. N 1540-XII "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" визначено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, які розташовані на території України, є державною власністю України. Після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської Ради профспілок стала Рада Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої є Федерація професійних спілок України.

Згідно статуту ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" (що раніше мало назву ЗАТ "Укрпрофоздоровниця") є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України. Засновниками товариства є Федерація професійних спілок України (яка є правонаступником Ради Федерації незалежних профспілок України) та ОСОБА_2 соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (який є правонаступником ОСОБА_2 соціального страхування України). При цьому, частка майна Федерації професійних спілок України, переданого у статутний фонд товариства становить 92,92% розміру статутного фонду.

Профспілки діяли за загальним статутом профспілок СРСР та були загальносоюзною громадською організацією.

З метою збереження в інтересах громадян України майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Постановою Верховної Ради України від 10.04.1992 "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, які розташовані на території України" тимчасово, до визначення правонаступників, передано ОСОБА_2 державного майна України майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у відання громадських організацій.

Постановою Кабінету Міністрів України № 3943-ХІІ від 04.02.1994 р. зобов'язано Кабінет Міністрів України визначити органи управління майном загальносоюзних громадських організацій, які тимчасово виконують ці функції до законодавчого визначення правонаступників.

Постановою Верховної Ради України від 4 лютого 1994 року "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" визначено, що тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

Відповідно до Тимчасового положення про ОСОБА_2 державного майна України та Закону України "Про ОСОБА_2 державного майна України", ОСОБА_2 державного майна України є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_2 державного майна України був уповноважений державою здійснювати функції щодо управління майном громадських організацій колишнього Союзу РСР, що розташоване на території України, тому спірне майно є державною власністю.

Тому, майно, яке передано 30.10.2002р. актом приймання-передачі майнового комплексу, у власність ЗАТ «Приазовкурорт» як внесок до статутного фонду майна, належить державі в особі ОСОБА_2 державного майна України.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що прийняте 03.02.2005р. Виконавчим комітетом Бердянської міської ради рішення №49 "Про оформлення права власності", відповідно до пунктів 5.4, 5.5, 5.6 якого вирішено оформити право власності за Закритим акціонерним товариством "Приазовкурорт" (балансоутримувач Санаторій "Бердянськ") на будівлю по бул. Тінистому, 10 є незаконним та порушує права власності держави.

За таких обставин, рішення господарського суду слід скасувати, а позов задовольнити, визнавши недійсними пункти 5.4, 5.5, 5.6 рішення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької облвасті № 49 від 03.02.2005р. на підставі ч.1 ст. 393 Цивільного кодексу України.

Що стосується строку позовної давності, поновити який у позовній заяві просив прокурор, колегія суддів зазначає наступне.

Право власності було оформлено рішенням Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 49 від 03.02.2005р.

Дане рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради є актом ненормативного характеру, оприлюдненню не підлягає.

Право власності на підставі даного розпорядження було зареєстровано за відповідачем КП «Бердянське бюро технічної інвентаризації», відомості якого не є загальнодоступними.

При цьому колегія суддів зауважує, що питання щодо строку давності вирішується не до користування відповідачем-2 майном, а саме до оспорю ванного розпорядження. Отже обізнаннісь ОСОБА_2 щодо користування відповідачем-2 майном і щодо наявності оспорюваного розпорядження разні речі.

Колегія суддів вважає доведеним, що позивач про прийняття спірного рішення став обізнаним лише під час прокурорської перевірки на виконання доручення Генеральної прокуратури України від 04.08.2011р.

З цих підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає скасуванню, у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача, здійснивши розподіл витрат за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ОСОБА_2 державного майна України задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2011 року у справі №30/5009/7730/11скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним пункти 5.4, 5.5, 5.6 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 49 від 03.02.2005р. «Про оформлення права власності».

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Приазовкурорт в доход Державного бюджету України 470,50 грн. судового збору за падання позовної заяви.

Стягнути з Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області в доход Державного бюджету України 470,50 грн. судового збору за падання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Приазовкурорт в доход Державного бюджету України 235,25 грн. судового збору за падання апеляційної скарги.

Стягнути з Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області в доход Державного бюджету України 235,25 грн. судового збору за падання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17.12.2018р.

Головуючий: С.Г. Антонік

Судді: _ ОСОБА_4

ОСОБА_5