ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м.Дніпро Справа № 904/10397/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Березкіна О.В. (доповідач)

суддів: Кузнецов В.О., Пархоменко Н.В.

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від відповідача-1: Капшук І.О., довіреність №7/10-112 від 17.01.2018 р., представник;

від відповідача-2: Капшук І.О., довіреність №7/10-151 від 17.01.2018 р., представник;

представники позивача та третьої особи не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені судом належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська 13)
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2018 у справі № 904/10397/17

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська 13)
до Відповідача-1: Дніпровської міської ради (49000, м.Дніпро, вул. Дмитра Яворницького 75)

Відповідача-2: Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (49000, м.Дніпро, вул. Дмитра Яворницького 75)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ" (52005, Дніпропетровська обл., смт Слобожанське, вул. Нижньодніпровська 17)

про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро звернувся до відповідачів із позовом про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2490 від 18.11.1999 року "Про припинення права користування земельними ділянками" повністю, визнання незаконним та скасування рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №352/22 від 18.12.2004 року "Про передачу земельної ділянки на ж/м Сокіл у районі вул. Космічної (Жовтневий район) в оренду ТОВ "Караван-Дніпропетровськ", для проектування, будівництва та експлуатації торговельного комплексу" та рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №40/22 від 24.12.2004 року "Про надання згоди на прийняття земель, що знаходяться на обліку у складі земель оборони, до земель міської ради" повністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Дніпропетровська міська рада перевищила межі наданих їй повноважень, що полягає у незаконному розпорядженні земельною ділянкою площею 23,15 га на 9-ому км. шосе Запоріжжя-Дніпро попри вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. ч. 1, 5 ст. 116, ст. 141, ч. 3 ст. 142 ЗК України, ст. 317 ЦК України, ст. 137 ГК України, п. п. 44, 45 Положення, оскільки дозволи на передачу земельної ділянки в/м №50 по вул. Космічна та її вилучення із земель оборони Кабінетом Міністрів України та Міністерством оборони України не надавалися.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2018 року в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2490 від 18.11.1999 року "Про припинення права користування земельними ділянками", визнання незаконним та скасування рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №352/22 від 18.12.2004 року "Про передачу земельної ділянки на ж/м Сокіл у районі вул.Космічної (Жовтневий район) в оренду ТОВ "Караван-Дніпропетровськ", для проектування, будівництва та експлуатації торговельного комплексу" провадження у справі закрито.

В задоволені позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №40/22 від 24.12.2004 року "Про надання згоди на прийняття земель, що знаходяться на обліку у складі земель оборони, до земель міської ради" - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення винесено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що позовна давність не розповсюджується на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконними правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування ( п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України).

Крім того, відповідачами не було надано заяви про застосування позовної давності у спорі, а тому висновки суду першої інстанції з цього питання порушують норми матеріального права.

Апелянт вважає, що судом було безпідставно закрито провадження у частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2490 від 18.11.1999 року "Про припинення права користування земельними ділянками", визнання незаконним та скасування рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №352/22 від 18.12.2004 року "Про передачу земельної ділянки на ж/м Сокіл у районі вул. Космічної (Жовтневий район) в оренду ТОВ "Караван-Дніпропетровськ", для проектування, будівництва та експлуатації торговельного комплексу", оскільки сторонами у даній справі та сторонами у справі № 32/101 були різні сторони, а саме у даній справі відповідачем зазначено виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, що вже дає підставу для нового розгляду позову позивача.

Щодо суті спору, то апелянт посилається на те, що поза увагою суду залишився той факт, що дозвіл на передачу земельної ділянки по вулиці Космічна та її вилучення із земель оборони КМУ та Міністерством Оборони не надавались, а тому Дніпропетровська міська рада перевищила межі наданих їй повноважень, що полягає у незаконному розпорядженні спірною земельною ділянкою.

Суд знехтував ст. 3 ЗУ « Про правовий режим майна у Збройних Силах України», оскільки з моменту надходження майна до Збройних сил і закріплення його за в/ч воно набуває статусу військового.

Суд не врахував Порядок відчуження та реалізації військового майна, встановлений Положенням « Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил», затвердженого Постановою КМУ від 28 грудня 2000 року № 1919, а також ч.5 ст. 116 ЗК України.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до частин 5, 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання вказаних правових норм забезпечено передачу справи № 904/10397/17 за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро до Відповідача-1: Дніпровської міської ради Відповідача-2: Виконавчого комітету Дніпровської міської ради Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ" про визнання незаконним та скасування рішення з Дніпропетровського апеляційного господарського суду до Центрального апеляційного господарського суду.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ" надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи відповідача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18 грудня 2018 року на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ" про відкладення розгляду справи, призначеної на 18 грудня 2018 року, у зв`язку із неможливістю прибуття на зазначене судове засідання належним чином уповноваженого представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ"- Ковальчука Назарія Володимировича, у зв`язку з хворобою.

Суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні клопотання, з огляду на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для перегляду рішення в апеляційному порядку.

У п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п`ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Оскільки провадження у справі відкрито 19.10.2018 року, то справа повинна бути розглянута до 19.12.2018 року, що об`єктивно унеможливлює задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з урахуванням часу на поштовий обіг.

27.11.2018року в судовому засіданні було оголошено перерву до 18.12.2018року.

Представники позивача та третьої особи не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені судом належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

18.12. 2018 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги, меж, в яких повинні встановлюватися обставини і досліджуватися докази, заслухавши пояснення відповідачів 1,2, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, заслухавши виступи представників відповідачів 1,2, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного.

Звертаючись до Відповідачів - Дніпровської міської ради, та Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, із позовом

про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2490 від 18.11.1999 року "Про припинення права користування земельними ділянками" повністю,

визнання незаконним та скасування рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №352/22 від 18.12.2004 року "Про передачу земельної ділянки на ж/м Сокіл у районі вул. Космічної (Жовтневий район) в оренду ТОВ "Караван-Дніпропетровськ", для проектування, будівництва та експлуатації торговельного комплексу"

та рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №40/22 від 24.12.2004 року "Про надання згоди на прийняття земель, що знаходяться на обліку у складі земель оборони, до земель міської ради" повністю,

позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро Міністерства Оборони України посилався на те, що Дніпропетровська міська рада перевищила межі наданих їй повноважень, що полягає у незаконному розпорядженні земельною ділянкою площею 23,15 га на 9-ому км. шосе Запоріжжя-Дніпро попри вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. ч. 1, 5 ст. 116, ст. 141, ч. 3 ст. 142 ЗК України, ст. 317 ЦК України, ст. 137 ГК України, п. п. 44, 45 Положення, оскільки дозволи на передачу земельної ділянки в/м №50 по вул. Космічна та її вилучення із земель оборони Кабінетом Міністрів України та Міністерством оборони України не надавалися.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про

визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2490 від 18.11.1999 року "Про припинення права користування земельними ділянками",

визнання незаконним та скасування рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №352/22 від 18.12.2004 року "Про передачу земельної ділянки на ж/м Сокіл у районі вул.Космічної (Жовтневий район) в оренду ТОВ "Караван-Дніпропетровськ", для проектування, будівництва та експлуатації торгівельного комплексу"

господарський суд першої інстанції виходив з того, що по вищезазначеним вимогам вже є рішення суду, яке набрало законної сили, де спір був між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №40/22 від 24.12.2004 року "Про надання згоди на прийняття земель, що знаходяться на обліку у складі земель оборони, до земель міської ради" , господарський суд першої інстанції виходив з того, що рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №40/22 "Про надання згоди на прийняття земель, що знаходяться на обліку у складі земель оборони, до земель міської ради" було винесено 24.12.2004 року, а отже з даного часу розпочався перебіг строку позовної давності, про застосування якого зазначено у заяві відповідача 1 № б/н від 05.01.2018 ( л.с. 52).

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Під час перегляду судового рішення, апеляційний господарський суд витребував з господарського суду Дніпропетровської області справу № 32/101 за позовом заступника військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Дніпропетровської міської ради, третя особа - ТОВ « Караван-Дніпропетровськ» про визнання недійсними рішень, справу № А39/212-07 за позовом Міністерства оборони України до Дніпропетровської міської ради, третя особа- Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровськн міське управління земельних ресурсів про визнання нечинним рішення та справу № 12/174-06 за позовом заступника військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу до Дніпропетровської міської ради, ТОВ « Караван-Дніпропетровськ» про припинення дії договору оренди та повернення земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів оглянутої в судовому засіданні справи № 32/101, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2006 року (суддя Васильєв О.Ю., справа №32/101) позовні вимоги заступника військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України задоволено у повному обсязі.

Суд визнав недійсним (з дати прийняття) рішення Виконкому Дніпропетровської міської ради від 18.11.99 р. № 2490 „Про припинення права користування земельними ділянками в частині припинення права користування Міністерством оборони України земельною ділянкою площею 20 га по вул. Космічній, ж/м „Сокіл, визнав недійсним (з дати прийняття) рішення сесії Дніпропетровської міської ради ІV скликання від 18.12.04 р. № 352/22 „Про передачу земельної ділянки на ж/м „Сокіл у районі вул. Космічної (Жовтневий район) в оренду ТОВ „Караван-Дніпропетровськ для проектування, будівництва та експлуатації торгівельного комплексу.

Суд визнав за Міністерством оборони України право користування земельною ділянкою № 50 площею 20,25 га на 9-му кілометрі шосе Запоріжжя-Дніпропетровськ (на теперішній час вул. Космічна, ж/м „Сокіл) на підставі Акту на право постійного користування земельною ділянкою від 26.12.1969 р., виданим виконкомом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих та зобов`язав Дніпропетровську міську раду на протязі 10 днів з часу набрання чинності рішенням повернути позивачу - Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська земельну ділянку № 50 площею 20,25 га на 9-му кілометрі шосе Запоріжжя-Дніпропетровськ (на теперішній час вул. Космічна, ж/м „Сокіл).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2006 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2006 року у справі №32/101 скасовано та в задоволені позовних вимог відмовлено.

При цьому, щодо визнання недійсним рішення сесії Дніпропетровської міської ради від 08.12.2004 року № 352/22 „Про передачу земельної ділянки на ж/м „Сокіл у районі вул. Космічної (Жовтневий район) в оренду ТОВ „Караван-Дніпропетровськ для проектування, будівництва та експлуатації торгівельного комплексу, колегія суддів зазначила, що спірне рішення прийнято відповідачем в порядку ст. 59 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», відповідає вимогам чинного законодавства та визначеній компетенції органу, який його прийняв, а тому в цій частині господарський суд першої інстанції обгрунтовано закрив провадження по справі.

Разом з цим, щодо позовних вимог про визнання недійсним рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 18.11.1999 року № 2490, апеляційний господарський суд у межах справи №32/101 зазначив, що господарський суд першої інстанції розглянув справу та вирішив питання щодо прав та обов`язків особи, яка не була залучена до розгляду справи (виконкому Дніпропетровської міської ради), що порушує принципи змагальності, рівності та забезпечення права на захист як господарського, так і адміністративного судочинства і є підставою для скасування судового рішення. Судова колегія зазначила, що в позовній заяві містилися вимоги до різних юридичних осіб, які належало розглядати в порядку різного судового провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційним господарським судом, під час перегляду справи №32/101, не було досліджено всі обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, і суд першої інстанції у межах розгляду справи № 904/10397/17 дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 18.11.1999 року № 2490, оскільки цей спір залишився не розглянутим по суті спору.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню та перегляду в апеляційному порядку по суті спору.

Щодо суті спору колегія суддів дійшла наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 58 Конституції України та прийнятої на її розвиток ст. 6 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, тому для правильного вирішення зазначеної справи слід керуватися законодавством, що регулювало земельні відносини на момент прийняття рішень про розпорядження земельними ділянками у межах міст.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням № 01 звуженого засідання виконавчого комтітету Дніпропетровської міської ради від 3.01.1953 року « Про закріплення за Військовим Міністерством Союза РСР земельних ділянок, які зайняті військовими частями Дніпропетровського гарнізону» вирішено, закріпить за Військовим Міністерством Союза РСР усі земельні ділянки, які займають військові частини у межах міста Дніпропетровська разом з побудованими на них будівлями, згідно доданих схем, у тому числі п.33 участок № 50 9 км шосе Запоріжжя-Дніпропетровськ ( л.с. 26 оглянутої в судовому засіданні справи 12/174-06)

Рішенням № 411-1 виконкому Дніпропетровської міської ради від 3 квітня 1956 року вирішено відвести земельну ділянку КЕЧ Дніпропетровського району під організацію топливного складу по Запорізькому шосе за рахунок території колишнього Питомника між ділянками Облтоптреста та цвінтарем, зобов`язати начальника КЕЧ Дніпропетровського району виготовити проект топливного складу КЕЧ, а також під`їздних шляхів, водопроводу, елекромережі та інши елекменти благоустрою узгодити з проектом будівництва та благоустрою дільниці Облтоптресту, розташованої суміжно, збільшити площу основної ділянки КЕЧ на 3,15 га за рахунок вільної міської території, розташованої по сусідству, управлінню Головного Архітектора міста оформити межі відводу та надати відповідні документи на будівництво топливного складу. ( л.с. 28)

26 грудня 1969 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради Міністерству Оборони Дніпропетровської області УССР в постійне користування відведено 23,15 гектарів згідно з планом та описом меж. Земельна ділянка відведена МО - СРСР рішенням облвиконкому від 16.12.1950 року і розширена рішенням міськвиконкому № 411-1 від 3.4.56р. ( л.с. 17)

Так, відповідно до вимог Земельного кодексу УРСР 1922 року (який регулював земельні відносини на час прийняття вищезазначених рішень у 1950-х 1970 роках) усі землі перебували у державній власності. Чіткого поділу земель за цільовим призначенням земельне законодавство того часу не знало взагалі, та виокремлення з-поміж усіх земель держави земель оборони - зокрема.

Поряд із цим, відповідно до положень, закріплених у ст. 157 ЗК 1922 року, до складу державних земель входили всі ті землі, які залишались в Єдиному державному земельному фонді після виділення із нього земель в безпосереднє користування трудових землекористувачів та їх об`єднань, а також міст та поселень міського типу.

Статтею 162 Земельного кодексу УРСР 1922 року передбачено, що державні земельні майна, які надані будь-кому для користування для певних потреб або на певний строк, повертаються до відповідної земельної категорії, за минуванням потреби, для якої вони були надані, або по закінченню строку використання.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровськоїх міської ради № 352 від 16.03.1995 року дозволено Центральному квартирно-експлуатаційному управлінню Міністерства оборони України проектування житлової забудови на земельній ділянці площею 20 га по вулиці Космічній на ж.м. Сокіл на землях Міністерства Оборони.

Пунктом 2.3 передбачено зобов`язання протягом року з дня прийняття цього рішення подати до Головного архітектурно-планувального управління звіт про хід виконання проектних робіт.

Пунктом 2.6 передбачено зобов`язання укласти з виконкомом міської ради договір на право тимчасового користування земельною ділянкою, а пунктом 7 передбачено строк виконання цього рішення один рік.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.11.1999 року № 2490 припинено право користування земельними ділянками підприємствам та організаціям, згідно з додатком, у зв`язку із закінченням строку, на який було надано земельні ділянки.

Рішення виконкому міської ради відповідно до додатка визнати такими, що втратили чинність.

Управлінню земельних ресурсів міста земельні ділянки відповідно до п. 1 цього рішення занести до резерву земель міста та внести відповідні зміни до Державного земельного кадастру ( л.с. 30)

Додатком до рішення виконавчого комітету ( п. 8 ) передбачено у переліку рішень виконкому, які втратили чинність - № рішення 352 від 16.03.1995 року щодо проектування житлової забудови на земельній ділянці кадастровий номер 69147004, площа 20,0га по вул. Космічна ( л.с. 31)

Вирішуючи питання щодо правомочності прийнятого 18.11.1999 року рішення, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до статті 7 ЗК України ( в редакціі станом на 18.11.1999 року), користування землею може бути постійним або тимчасовим.

Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п`яти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування.

Користування землею на умовах оренди для сільськогосподарських цілей повинно бути, як правило, довгостроковим.

У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, у тому числі організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу, для потреб оборони.

У тимчасове користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, у тому числі організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу, для потреб оборони.

Відповідно до статті 3 ЗК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Статтею 11 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавчі комітети є виконавчими органами сільсикх, селищних, міських, районних у містах рад.

Згідно ст.16 цього ж Закону, органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Повноваження виконавчих органів міських рад у сфері регулювання земельних відносин визначені ст. 33 вказаного Закону.

Згідно зі статтею 27 ЗК України, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі:

1) добровільної відмови від земельної ділянки;

2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку;

3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства;

4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди;

5) нераціонального використання земельної ділянки;

6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки;

7) використання землі не за цільовим призначенням;

8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб;

9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1 - 8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що законодавством, яке діяло на час прийняття оспорюваного рішення, передбачено відповідні підстави припинення права користування землями, зокрема й права постійного користування земельними ділянками, які належать до земель державної власності, саме відповідними органами місцевого самоврядування, як розпорядниками земель державної власності.

Оскільки позивачем не було виконано рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 352 від 16.03.1995 року, яким було передбачено зобов`язання укласти з виконкомом міської ради договір на право тимчасового користування земельною ділянкою, а пунктом 7 передбачено строк виконання цього рішення один рік, то відсутні підстави для скасування рішення № 2490 від 18.11.1999, яким припинено право користування земельною ділянкою позивачу.

Крім того, під час дослідження матеріалів витребуваної справи № 12/174-06 за позовом заступника військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу до Дніпропетровської міської ради, ТОВ « Караван-Дніпропетровськ» про припинення дії договору оренди та повернення земельної ділянки, встановлено, що позивачем надано до матеріалів справи інвентаризаційну справу земель військового містечка № 50 Міністерства оборони України в місті Дніпропетровську ( л.с. 66 справи).

З пояснювальної записки до інвентаризаційної справи від 14.04.1993 року вбачається, що в користуванні військового містечка № 50 знаходиться 23,15 га земель. Земельна ділянка використовується за цільовим призначенням, але може бути надана тільки в тимчасове користування, у зв`язку з тим, що згідно генерального плану міста територія підлягає забудові житлом.

Означене кореспондується з нормами статті 63 ЗК України, згідно з якою до земель міста належать усі землі в межах міста. Землі міста перебувають у віданні міської Ради народних депутатів. Використання земель міста здійснюється відповідно до проектів планіровки та забудови міста і планів земельно-господарського устрою.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на норми Закону України « Про використання земель оборони» від 27.11.2003 року, який визначає правові засади і порядок використання земель оборони, оскільки він набрав чинності з 13.01.2004 року і не може бути застосований до правовідносин сторін, які виникли ще до набрання ним чинності.

Не підлягає застосуванню в даному випадку і норми статті 116 ЗК Українина що посилається апелянт, оскільки норми данної статті у редакції на час виникнення спірних правовідносин, регулювали порядок повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, а не порядок надання у користування земельної ділянки після її вилучення.

Крім того, колегія суддів вважає, що факт перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні Міністерства Оборони України не підтверджується документально, оскільки докази, надані позивачем, містять суперечності в частині розміру земельної ділянки, її місця розташування та правових підстав користування.

З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2490 від 18.11.1999 року « Про припинення права користування земельними ділянками», тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити, а не закрити провадження, як визначив суд першої інстанції.

Щодо позовних вимог та висновків суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №40/22 від 24.12.2004 року "Про надання згоди на прийняття земель, що знаходяться на обліку у складі земель оборони, до земель міської ради" колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №40/22 від 24.12.2004 року "Про надання згоди на прийняття земель, що знаходяться на обліку у складі земель оборони, до земель міської ради" міська рада зазначила, що на виконання доручень, наданих КМУ та Держкомзему України проведена в установленому порядку перевірка використання земель, які знаходяться у складі земель оборони. В результаті виявлені певні незабудовані земельні ділянки, що знаходяться на обліку у складі земель оборони, але на них не оформлені передбачені законодавством документи щодо права користування.

Дніпропетровська міська рада надала згоду на прийняття земель, що знаходяться на обліку у складі земель оборони, до земель міської ради ( крім земельної ділянки орієнтовною площею 20,0 га по вулиці Космічній у районі буд. 49). Пунктом 2 рішення передбачено, комітету комунальної власності міської ради за наявності згоди Міністерства оборони України оформити прийняття земель, зазначених у пункті 1 цього рішення до складу земель міської ради, відповідно до встановленого порядку.

Відповідно до п.п.44 - 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 р. N 483 , за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 Земельного кодексу України.

Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.

Своєчасне виявлення земель, що не використовуються, та надання відомостей про них покладається на заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України, а також командирів військових частин - землекористувачів.

Інженерне управління Військово-Морських Сил України, квартирно-експлуатаційні управління військових округів, квартирно-експлуатаційний відділ Північного оперативно-територіального командування і відповідні управління центрального апарату Міністерства оборони України узагальнюють відомості про наявність земель, що не використовуються для бойової підготовки військ, та надають їх до Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Відомості надаються разом з топографічними картами масштабу 1:25000 чи 1:50000, на яких нанесені земельні ділянки з координатами (землі, що розташовані в містах наносяться на плани міст), що пропонуються для передачі місцевим органам влади.

Перелік земель, які пропонуються до передачі місцевим органам влади, Головне управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України погоджує з заступниками Міністра оборони України - командувачами видів Збройних Сил України, начальниками управлінь центрального апарату Міністерства оборони України, командуючими військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, на території яких знаходиться земельна ділянка, і подає на затвердження міністру оборони України.

Заступникам Міністра оборони України - командувачам видів Збройних Сил України, командуючим військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, начальникам управлінь центрального апарату Міністерства оборони України, перед поверненням земель місцевим органам влади необхідно забезпечити виконання робіт щодо розмінування території і рекультивації.

Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил України, на обліку яких знаходяться земельні ділянки в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проте, з матеріалів справи не вбачається надання згоди та оформлення передачі земель місцевим органам влади, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог в цій частині.

Разом з цим, 05.01.2018 року відповідач-1 як в заяві № б/н від 05.01.2018 року, так і в своїх письмових запереченнях, просить застосувати строки позовної давності та відмовити в позові ( л.с. 52,117).

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Щодо заявлених позивачем вимог про визнання незаконним та скасування рішення, то в силу наведених вище положень законодавства застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

За змістом пункту 2.2 постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи рішення сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання №40/22 "Про надання згоди на прийняття земель, що знаходяться на обліку у складі земель оборони, до земель міської ради" було винесено 24.12.2004 року, а у червні 2007 року Міністерство оборони зверталось до суду із позовом про визнання нечинним даного рішення, який був залишений без розгляду ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2007 року, отже з даного часу позивач був обзізнаний про порушене право, проте пропустив строк позовної давності для звернення до суду.

З урахуванням викладеного, позивач є таким, що звернувся з позовом до господарського суду з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому, доводи апелянта про відсутність заяви про застосування строку позовної давності є безпідставним, оскільки в матеріалах справи наявна заява № б/н від 05.01.2018 року, та письмові заперечення, в яких відповідач просить застосувати строки позовної давності та відмовити в позові ( л.с. 52,117).

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта про не врахування судом положень Закону України « Про правовий режим майна у Збройних силах України», оскільки цей Закон визначає правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном.

Статтею 1 закону передбачено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до частини 3 Закону, військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, предметом спору є рішення міської ради щодо земельної ділянки, яка є самостійним об`єктом цивільних відносин, і до правовідносин сторін з приводу використання земельної ділянки застосовуються норми Земельного кодексу України, а не Закону України « Про правовий режим майна у Збройних силах України».

Таким чином, оскільки, розглядаючи справу господарський суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, неповно з`ясував обставини справи, рішення суду в частині закриття провадження щодо визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2490 від 18.11.1999 року "Про припинення права користування земельними ділянками" підлягає скасуваннгю, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові в цій частині.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2018 у справі № 904/10397/17 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2490 від 18.11.1999 року "Про припинення права користування земельними ділянками" скасувати.

Відмовити Квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпро у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2490 від 18.11.1999 року "Про припинення права користування земельними ділянками" .

В іншій частині це ж рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 26.12.2018року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя Н.В.Пархоменко