СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа № 922/2062/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ИРБИС" (вх.№482Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 30.08.2018, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Шарко Л.В., час проголошення рішення - 16:22год., дата складання повного тексту рішення - 04.09.2018, у справі № 922/2062/18

за позовом Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (ДП "Харківстандартметрологія"), м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ИРБИС", м. Харків,

про стягнення 40 610, 00грн

ВСТАНОВИЛА:

ДП "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (ДП "Харківстандартметрологія") звернулось до Господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ИРБИС" суму неустойки у розмірі 40 610, 00грн за договором Т69/10-17 від 17.10.2017; судові витрати просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов договору, у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому покупцем (позивачем), постачальник (відповідач) сплачує неустойку у розмірі 0, 1% від суми непоставленого товару за кожний день затримки. Станом на дату розірвання договору, а саме 26.12.2017 строк прострочення поставки товару складає 31 календарний день. 19.01.2018 позивачем на адресу відповідача направлено претензію із вимогою сплатити суму неустойки за договором, проте, дана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.08.2018 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ИРБИС" на користь Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" суму неустойки у розмірі 40 610, 00грн та 1 762, 00грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідачем було прострочено поставку товару понад сім днів, відтак позивач обґрунтовано в порядку пункту 7.2. договору нарахував відповідачу неустойку у розмірі 0, 1% від суми непоставленого товару за кожний день затримки за 31 день з 25.11.2017 по 25.12.2017 в сумі 40 610, 00грн, а відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату неустойки за договором.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відмовою розглянути справу у порядку загального позовного провадження суд першої інстанції фактично позбавив відповідача можливості вирішити спір у позасудовому порядку; на думку апелянта, у договорі поставки строк виконання постачальником зобов'язання з передачі товару має свій початковий термін (дату) - 01.10.2017 та кінцевий термін (дату) - 25.11.2017. Апелянт також вказує, що сторонами договору поставки встановлено відповідальність (пункт 7.2) у вигляді пені за виконання зобов'язання з порушенням його умов, а не за його невиконання взагалі, що мало місце у даних правовідносинах.

Разом з тим, Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", крім іншого, постановлено ліквідувати Харківський апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області з місцезнаходженням у місті Харкові.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць) та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

На підставі Указу Президента України від 28.09.2018 №295/2018 "Про переведення суддів" переведено суддів Харківського апеляційного господарського суду на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

У відповідності до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в газеті "Голос України" (№185 (6940) від 03.10.2018) розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

23.10.2018 до Східного апеляційного господарського суду надійшла справа №922/2062/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ИРБИС" на рішення Господарського суду Харківської області від 30.08.2018 у справі № 922/2062/18; встановлено позивачу строк до 26.11.2018 для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; призначено справу до розгляду на 11.12.2018 о 16:00год.

21.11.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1418), вважає, що подані відповідачем заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не були достатніми для необхідності здійснення переходу за правилами загального позовного провадження, домовленості щодо укладення мирової угоди між сторонами досягнуто не було; вважає, що суд дійшов вірного висновку, що останнім днем поставки товару за договором є 24.11.2017; законні підстави для звільнення від відповідальності відповідача відсутні. За таких обставин, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Харківської області від 30.08.2018 - залишити без змін.

10.12.2018 від позивача надійшло клопотання (вх.№2143) про розгляд справи без участі представника позивача, просить взяти до уваги доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

11.12.2018 від апелянта надійшла заява (вх.№2196) про відкладення розгляду справи; зазначає, що відповідачем направлено позивачеві проект мирової угоди, на даний момент відповіді від позивача не надходило, у зв'язку з цим, а також неможливістю представника апелянта прибути у судове засідання, просить розгляд справи відкласти на іншу дату.

Учасники справи своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, у судове засідання Східного апеляційного господарського суду 11.12.2018 представники апелянта та відповідача не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до частини 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про що у матеріалах справи містяться поштові повідомлення про вручення сторонам ухвали суду від 08.11.2018 (а.с.104-105).

А повідомлені апелянтом причини неявки його представника у судове засідання колегія суддів визнає неповажними, оскільки, по-перше, апелянтом взагалі не наведено причин та обставин, за яких представник апелянта не може з'явитись в судове засідання; по-друге, відповідачем не наведено причин і обставин, які унеможливлюють провести судове засідання за відсутності представника апелянта, явка представника апелянта не визнавалась судом обов'язковою і сторони ухвалою суду від 08.11.2018 були повідомлені, що нез'явлення у судове засідання апеляційної інстанції їх представників не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті; і, по-третє, відповідачем не надано суду жодних доказів надсилання позивачеві проекту мирової угоди; до того ж, сторони не позбавлені права вирішити наявний між ними спір на будь-якому етапі його розгляду та виконання.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники справи належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, а неявка у судове засідання їх представників не перешкоджає розгляду справи по суті, колегія суддів відхиляє клопотання апелянта про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Судова колегія задовольняє заяву позивача про розгляд справи без участі його представника, оскільки така заява не суперечить чинному процесуальному законодавству.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 17.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" (постачальник) та Державним підприємством "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (покупець) був укладений договір №Т69/10-17 (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору постачальник зобов'язався поставити покупцю товар, зазначений в Специфікації до Договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з пунктом 3.1. Договору, ціна Договору включає в себе ціну товару і становить 1 310 000, 00грн (один мільйон триста десять тисяч гривень 00 копійок) з ПДВ.

Пунктом 5.1. Договору встановлений строк поставки товару: з 01.10.2017 року до 25.11.17 року, та відповідно до пункту 6.3.1. Договору постачальник зобов'язався забезпечити поставку товару у строки, встановлені Договором.

Отже, останній день належного виконання постачальником зобов'язання щодо поставки товару - 24.11.2017 року.

Відповідно до пункту 6.2.1. Договору покупець має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку у разі прострочення постачальником поставки товару понад 7 (сім) календарних днів. У разі розірвання цього Договору в односторонньому порядку, покупець зобов'язаний направити постачальнику письмове повідомлення про розірвання Договору рекомендованим листом. В такому випадку Договір вважається розірваним через 5 (п'ять) календарних днів з дати направлення повідомлення.

Оскільки станом на 19.12.2017 постачальник не здійснив поставку товару та порушив строк поставки товару понад 7 календарних днів, покупцем 20.12.2017 було направлено лист-повідомлення від 19.12.2017 року вих.№3103/27 про одностороннє розірвання Договору, що підтверджується повідомленням про відправлення з описом вкладення.

Таким чином, зазначений Договір є розірваний 26.12.2017 року.

Відповідно до пункту 7.2. Договору, у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому покупцем, постачальник сплачує неустойку у розмірі 0,1% від суми непоставленого товару за кожний день затримки.

Станом на дату розірвання договору, а саме 26.12.2017, строк прострочення поставки товару складає 31 календарний день.

19.01.2018 ДП "Харківстандартметрологія" на адресу ТОВ "ТД Ирбис" направлено претензію від 17.01.2018 №76/27 із вимогою сплатити суму неустойки за Договором від 17.10.2017 року №Т69/10-17.

Претензія від 17.01.2018 №76/27 отримана 22.01.2018 уповноваженою особою відповідача, що підтверджується повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення №850.

Дана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

Оскільки ТОВ "ТД Ирбис" було порушено майнові права ДП "Харківстандартметрологія", позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідач не заперечує, що станом на 26.12.2017 Договір є розірваним і на цю дату відповідачем не було поставлено товар відповідно до умов Договору.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для викання сторонами; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 вказаного Кодексу передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У статті 526 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами укладеного сторонами у справі Договору встановлений строк поставки товару: з 01.10.2017 року до 25.11.2017; отже, як вірно зазначено місцевим господарським судом, останній день належного виконання постачальником зобов'язання щодо поставки товару - 24.11.2017.

Відповідач не спростовує, що у визначені Договором строки товар позивачу поставлений не був.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що кінцевий термін (дата) поставки товару є 25.11.2017, оскільки згідно наданих у пункту 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 Цивільного кодексу України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що останнім днем поставки товару за Договором є саме 24.11.2017.

Доводи апелянта щодо кінцевого терміну (дати) поставки товару 25.11.2017 не мають під собою правового підґрунтя і базуються виключно на довільному трактуванні положень чинного законодавства України і умов Договору на свою користь.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 7.2. Договору у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому покупцем, постачальник сплачує неустойку у розмірі 0,1% від суми непоставленого товару за кожний день затримки.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пункту 6.2.1. Договору, Договір є розірваний 26.12.2017 року.

Згідно зі статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором.

Станом на дату розірвання договору, а саме 26.12.2017 строк прострочення поставки товару складає 31 календарний день.

Отже, позивачем обґрунтовано та у відповідності до умов Договору і положень чинного законодавства України нараховано відповідачу 40 610, 00грн неустойки (1 310 000, 00грн * 0, 1% * 31 календарний день), яка згідно матеріалів справи, відповідачем сплачена на користь позивача не була.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що сторонами у Договорі встановлено відповідальність (пункт 7.2) у вигляді пені за виконання зобов'язання з порушенням його умов, а не за його невиконання взагалі, що мало місце у даних правовідносинах, оскільки такі доводи апелянта суд розцінює як спробу ухилитися від сплати неустойки, яка нарахована позивачем відповідно до умов Договору внаслідок порушення відповідачем свого зобов'язання за Договором поставити товар у визначені Договором строки.

Відповідно до пункту 7.1. Договору разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законом та Договором, а за умовами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання (неналежне виконання) є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відтак, доводи апелянта щодо відсутності в Договорі положення про нарахування пені у разі невиконання зобов'язання взагалі, що на думку апелянта, унеможливлює застосування до нього відповідальності, не відповідають матеріалам справи (умовам укладеного сторонами у справі Договору) та протирічать положення чинного законодавства.

Щодо доводів апелянта, що відмовою розглянути справу у порядку загального позовного провадження суд першої інстанції фактично позбавив відповідача можливості вирішити спір у позасудовому порядку, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає таке.

Згідно зі статтею 247 Господарського процесуального кодексу України, у спрощеному провадженні господарський суд розглядає малозначні справи. Крім того, у спрощеному порядку може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком спорів, зазначених у частині 4 цієї статті.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки у даному випадку справа відповідає ознакам малозначної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Положеннями частини 4 статті 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач подав суду першої інстанції заяву щодо розгляду справи у порядку загального позовного провадження з посиланням на обставини надсилання позивачу проекту мирової угоди, а також власного тлумачення умов Договору щодо кінцевого строку (дати) поставки товару і відсутності у Договорі положення про нарахування пені у разі невиконання зобов'язання взагалі, що на думку апелянта, унеможливлює застосування до нього відповідальності.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для задоволення заяви відповідача про перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, оскільки дана справа за ступенем складности заявлених позовних вимог та розміром заявлених вимог не відповідає критеріям, які висуваються Господарським процесуальним кодексом України для справ, розгляд яких має відбуватись за правилами загального позовного провадження.

Крім того, подані представником відповідача заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, не є достатніми для необхідності здійснення переходу по даній справі за правилами загального провадження. Із матеріалів справи вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо укладення мирової угоди, а місцевим господарським судом надано належну оцінку доводам відповідача, викладеним у заяві.

Таким чином, судом обгрунтовано залишено заяву відповідача про здійснення розгляду справи в порядку загального провадження без задоволення.

Поряд з цим, розгляд справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження жодним чином не позбавив відповідача можливості вирішити спір як у позасудовому, так і в судовому порядку.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 30.08.2018 у справі №922/2062/18 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 255-256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ИРБИС" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду від 30.08.2018 у справі №922/2062/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 17.12.2018

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов