РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.12.2018Справа № 910/13896/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Астаповій Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Руол Стандарт" до Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про стягнення 730 948,96 грн., за участю представників позивача - Сайка Ю.В., довіреність №27 від 18.10.2018 року, відповідача - Кошелєвої М.О., довіреність №24 від 04.01.2018 року.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 719 635,00 грн. заборгованості за договором поставки №395 від 23.05.2018 року, а також 5 044,71 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 6 269,25 грн. 3% річних на підставі ст.ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 530, 599, 610, 625, 692, 1048 ЦК України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.11.2018 року.

12.11.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що позивачем безпідставно нараховані проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5 044,71 грн. та окрім того, в бюджетному кошторисі не передбачені видатки на оплату 3% річних, у зв'язку із чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.12.2018 року.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Руол Стандарт» (надалі - постачальник) та Управлінням освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - замовник) було укладено договір №395 на закупівлю товарів за державні кошти ДК 021:2015 код 15530000-2 «Вершкове масло» (вершкове масло не нижче 72,5% жирності в/г) (надалі - договір) відповідно до у сов якого (п.1.1. договору), постачальник зобов'язався у 2018 році поставити вершкове масло не нижче 72,5% жирності, надалі - товар, у заклади освіти Дарницького району міста Києва у кількості та за цінами, що зазначені в специфікації до договору поставки, а замовник - прийняти оплатити такий товар.

Відповідно до п. 3.1 договору сума цього договору становить: 1 160 000,00 грн. в т.ч. ПДВ. При цьому, загальна кількість товару, що підлягає поставці складає - 8 000,00 кг., а ціна одного кілограма - 145,00 грн.

Згідно п. 5.1 договору постачальник здійснює поставку товару: з 23 травня 2018 року по 31 серпня 2018 року на підставі заявок поданих замовником, 1 раз на тиждень.

Пунктом 4.1 договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після надання постачальником зведеної видаткової накладної.

За умовами п. 4.5 договору оплата за поставлений товар здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстрочкою платежу терміном до 15 календарних днів щомісячно згідно зведених видаткових накладних.

Поясненнями позивача, частково - відповідача, а також зведеними накладними №3010 від 24.05.2018 року на суму 197 490,00 грн., №3011 від 24.05.2018 року на суму 5 800,00 грн., №3170 від 01.06.2018 року на суму 176 900,00 грн., №3171 від 01.06.2018 року на суму 4 350,00 грн., №3351 від 07.06.2018 року на суму 87 435,00 грн., №3352 від 07.06.2018 року на суму 4 350,00 грн., №3527 від 14.06.2018 року на суму 57 710,00 грн., №3528 від 14.06.2018 року на суму 1 450,00 грн., №3714 від 21.06.2018 року на суму 76 560,00 грн., №3982 від 05.07.2018 року на суму 59 160,00 грн., №3983 від 05.07.2018 року на суму 1 015,00 грн., №4152 від 12.07.2018 року на суму 45 095,00 грн., №4153 від 12.07.2018 року на суму 2 320,00 грн. підтверджується факт поставки позивачем товару згідно умов договору на загальну суму 719 635,00 грн.

Таким чином, позивач виконав взяті на себе зобов'язання з поставки товару за договором, а відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати його вартості на суму 719 635,00 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 730 948,96 грн. заборгованості є обґрунтованими та позов у зазначеній частині вимог підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом дана належна оцінка відзиву відповідача, водночас судом не приймаються посилання відповідача на те, що відповідач є бюджетною установою та відповідному бюджетному кошторисі відповідача не передбачені видатки на оплату 3% річних, з огляду на приписи частини 2 ст. 218 Господарського кодексу України, яка прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

На підставі вищевикладеного вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 6 269,25 грн. 3% річних є обґрунтованими та позов у цій частині вимог також підлягає задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 044,71 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами з посиланням на ст. ст. 536, 692, 1048 ЦК України.

Ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ч. 1. ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

П.п. 6.1., 6.2., 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис частини другої статті 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Проте, договором №395 не встановлено розміру процентів за користування чужими грошовими коштами. Також такий розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлено законом або іншими актами цивільного законодавства, у зв'язку із чим в позові в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 5 044,71 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами слід відмовити.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 168к, код 37448113) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Руол Стандарт" (26400, Кіровоградська обл., м. Благовіщенське (Ульяновка), вул. Гагаріна, 7, кв. 6, код 34200887) 719 635 (сімсот дев'ятнадцять тисяч шістсот тридцять п'ять) грн. 00 коп. основного боргу, 6 269 (шість тисяч двісті шістдесят дев'ять) грн. 25 коп. 3% річних та 10 888 (десять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн. 56 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 17.12.2018р.

Суддя С.О. Чебикіна