ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/714/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Мамалуй О.О., Ткач І.В.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз"

на рішення Господарського суду Львівської області

(суддя - Матвіїв Р.І.)

від 09.07.2018

та постанову Львівського апеляційного господарського суду

(головуючий - Галушко Н.А., судді: Данко Л.С., Орищин Г.В.)

від 18.09.2018

у справі № 914/714/18

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз"

до Головного управління державної казначейської служби України у Львівської області

про зобов'язання до виконання умов договору та стягнення 800 грн пені,

за участю представників учасників справи:

позивача - Волощук П.Ю.;

відповідача - Карпенко Н.В.;

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1.Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (далі - ПАТ "Львівгаз") звернулось до Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області з позовом про зобов'язання до виконання умов договору та стягнення 800 грн пені.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівській області було відмовлено у здійсненні перерахунку грошових коштів на підставі платіжного доручення від 10.04.2018 "про перерахування коштів на виплату заробітної плати працівникам ПАТ "Львівгаз".

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.07.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

2.2. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 рішення Господарського суду Львівської області від 09.07.2018 залишено без змін.

2.3. Господарськими судами встановлено такі фактичні обставини справи:

- між ПАТ "Львівгаз" (клієнт) і Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівській області (орган Казначейства) 05.01.2017 укладено договір №39 про здійснення розрахунково-касового обслуговування. Предметом договору є відкриття органом Казначейства бюджетного, небюджетного рахунку (рахунків) і здійснення його розрахунково-касового обслуговування відповідно до вимог законодавства України та умов цього договору (п.1);

- договором визначені права та обов'язки сторін, серед яких, зокрема передбачено право клієнта розпоряджатися грошовими коштами, що обліковуються на його рахунках, відповідно до законодавства (п.2.2.1), а орган Казначейства зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунково-касові операції за дорученням клієнта з урахуванням вимог пп.2.1.12 п.2.1 цього розділу (п.2.3.2);

- ПАТ "Львівгаз" 24.01.2018 подало до Головного управління Казначейства заявку за зразком, визначеним додатком 6 до Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, про відкриття небюджетного рахунку - 3712 - рахунки інших клієнтів казначейства України. Головним управлінням Казначейства 24.01.2018 відкрито заявнику рахунок №9039. Про відкриття рахунку №9039 відповідачем повідомлено заявника шляхом вручення повідомлення від 31.01.2018;

- ПАТ "Львівгаз" 10.04.2018 звернулося до Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області з платіжним дорученням №4778 на перерахування коштів в сумі 110 000, 00 грн з рахунку №9039 на виплату заробітної плати працівникам ПАТ "Львівгаз";

- платіжне доручення відповідно до пункту 24 наказу Міністерства фінансів України від 21.07.2014 №770 11.04.2018 повернуто без виконання у зв'язку з порушенням діючих норм бюджетного законодавства, а саме вимог пункту 81 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, з врахуванням внесених 21.02.2018 змін.

2.4. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з такого:

- в силу положення пункту 8-1 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, з огляду на виключне цільове призначення коштів на оплату пільг і субсидій за природний газ, що надходять на рахунки ПАТ "Львівгаз", у органу Казначейства не було передбачених законом підстав для здійснення перерахунку коштів з рахунку позивача з призначенням платежу "на виплату заробітної плати працівникам ПАТ "Львівгаз";

- заявлена позивачем позовна вимога про стягнення пені є похідною від вимоги про зобов'язання до виконання умов договору та заявлена як штрафна санкція за порушення виконання зобов'язань. Однак, враховуючи недоведеність підстав для задоволення вимоги про зобов'язання до виконання умов договору, суди попередніх інстанцій дійшли висновку й про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення пені.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Львівської області від 09.07.2018 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2018, ПАТ "Львівгаз" подало касаційну скаргу, в якій просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскаржувані судові рішення скасувати, зобов'язати Головне управління державної казначейської служби у Львівській області здійснити перерахунок грошових коштів на підставі платіжного доручення № 4778 від 10.04.2018 на суму та за призначенням, вказаних в реквізитах платежу. В частині вимог про стягнення пені справу передати на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги:

- судами порушено статтю 41 Конституції України в частині права скаржника розпоряджатися своєю власністю;

- судами порушено частину 7 статті 11 Господарського процесуального кодексу України щодо джерел права, що застосовуються судами, оскільки вони мали застосувати Конституцію України (статтю 41) і закони України, що регулюють спірні правовідносини, а не інструкції, порядки, положення, які їм суперечать;

- суди не керувалися статтею 8 Конституції України та принципом верховенства права, оскільки встановивши, що грошові кошти, які знаходяться на рахунку позивача в банку є його власними коштами, набутими відповідно до закону, і режим їх використання, визначений чинним законодавством, порушує таке право власності в частині розпорядження даними коштами, не застосували положення частини 2 статті 321 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом;

- судами порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частину 8 статті 11 господарського процесуального кодексу України, не застосували до спірних правовідносин правові позиції Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Серявін та інші проти України";

- Конституція та Закон України "Про Кабінет Міністрів України" не наділяють Кабінет Міністрів України повноваженнями обмежувати суб'єктів господарювання приватного права у розпорядженні належними їм коштами. Бюджетний кодекс не наділяв такими повноваженнями ні Міністерство фінансів України, ні Державну казначейську службу України;

- з врахуванням викладеного, на думку скаржника, зазначена справа містить виключну правову проблему та підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу Головне управління державної казначейської служби України у Львівської області просить відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався суд

4.1. Наказом Міністерства фінансів України від 21.07.2014 № 770 затверджено Порядок казначейського обслуговування небюджетних рахунків клієнтів (далі - Порядок). Цей Порядок регламентує організаційні взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства), бюджетними установами, відокремленими структурними підрозділами бюджетних установ, підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами - підприємцями (далі - клієнти) у процесі казначейського обслуговування небюджетних рахунків клієнтів, які відкриваються органами Казначейства у випадках, передбачених законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, за операціями, що не належать до операцій з виконання бюджетів, крім рахунків фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування України та депозитних рахунків митних органів.

4.2. Пунктом 6 Порядку передбачено, що для перерахування коштів з небюджетних рахунків клієнти подають органам Казначейства платіжні доручення на паперових та електронних носіях у кількості примірників, необхідній для всіх учасників безготівкових розрахунків. Форма, обов'язкові реквізити, строк дії платіжних доручень та вимоги щодо їх заповнення визначаються Національним банком України. У платіжному дорученні повинні бути заповнені всі реквізити, передбачені його формою. Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється з урахуванням вимог нормативно-правових актів та повинен містити повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Органами Казначейства перевіряються подані клієнтом платіжні доручення щодо повноти заповнення всіх необхідних реквізитів та відповідності підписів відповідальних осіб та відбитка печатки клієнта зразкам підписів осіб, яким надано право розпорядження рахунками та підписання платіжних, розрахункових та інших розпорядчих документів, і відбитка печатки, які наведені в картці зі зразками підписів та відбитка печатки. Органи Казначейства перевіряють заповнення реквізиту "Призначення платежу" на відповідність вимогам, визначеним законодавством (пункт 8 Порядку).

Згідно з пунктом 24 Порядку платіжне доручення не приймається органом Казначейства та повертається не пізніше наступного робочого дня клієнту без виконання у разі, зокрема:

подання платіжного доручення до органу Казначейства з порушенням норм законодавства, або якщо документ не може бути виконано відповідно до законодавства.

На зворотному боці платіжного доручення, поданого у паперовому вигляді, зазначаються дата та причини його повернення без виконання за підписами працівника, який повертає платіжне доручення, та керівника (заступника керівника) відповідного структурного підрозділу органу Казначейства.

4.3. Таким порушенням норм законодавства Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівської області визначено порушення діючих норм бюджетного законодавства, а саме: пункт 8-1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, з врахуванням внесених змін постановою КМУ від 21.02.2018 № 114.

4.4. Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії; виплати громадянам частини невикористаної субсидії для відшкодування витрат на оплату природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг з електропостачання для індивідуального опалення; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, особам з інвалідністю з дитинства, дітям з інвалідністю, тимчасової державної допомоги дітям, допомоги по догляду за особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в тому числі на догляд (крім державної соціальної допомоги на догляд особам, зазначеним у пунктах 1 - 3 частини першої статті 7 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю"), щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю I групи, а також за особою, яка досягла 80-річного віку, тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, та поштові витрати за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з пунктом 8-1 Порядку кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку, використовуються суб'єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

Суб'єктами господарювання, які мають ліцензію на розподіл природного газу, кошти, отримані згідно з абзацами другим, сьомим, дев'ятим та чотирнадцятим цього пункту, спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), на оплату послуг з транспортування природного газу оператору газотранспортної системи та (або) сплату грошових зобов'язань із загальнодержавних податків та зборів до бюджету, визначених статтею 9 Податкового кодексу України (крім податку на доходи фізичних осіб), в тому числі податку на додану вартість в межах нарахувань на обсяг планової тарифної виручки, встановленої НКРЕКП на плановий період.

4.5. При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" включено до реєстру суб'єктів господарювання, які провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на 02.01.2018. Згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №850 від 29.06.2017 Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Львів та Львівської області, де знаходиться газорозподільча система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ "Львівгаз".

4.6. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

4.7. З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у органу Казначейства не було передбачених законом підстав для здійснення перерахунку з рахунку позивача з призначенням платежу "на виплату заробітної плати працівникам ПАТ "Львівгаз" коштів, які мали визначене інше цільове призначення. Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних про зобов'язання до виконання умов договору та стягнення 800 грн пені

4.8. Щодо доводів касаційної скарги про порушення відповідачем права позивача на розпорядження своєю власністю, а відтак і незастосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин норм статті 41 Конституції країни, статті 321 Цивільного кодексу України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції колегія суддів зазначає таке.

Правовідносини щодо фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, а також відповідно щодо використання коштів на оплату пільг і субсидій, зокрема за природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як-то постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Відповідно до частини 1 стаття 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте у даному контексті, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить у її частині 2 норму, згідно з якою попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

4.9. Колегія суддів також не вбачає наявності правових підстав для передачі зазначеної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду в порядку частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона не містить виключної правової проблеми як про це зазначає скаржник. При цьому ПАТ "Львівгаз" не доведено і судом касаційної інстанції не встановлено існування правової проблеми, про яку зазначає скаржник, не лише у одиничній правовій ситуації у даній справі, але у невизначеній кількості судових справ; невизначеності на нормативному рівні правових питань, які підлягали вирішенню в процесі розгляду даної справи.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.2. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

6. Судові витрати

6.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 та рішення Господарського суду Львівської області від 09.07.2018 у справі № 914/714/18 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Мамалуй

І. Ткач