ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 913/17/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018

та рішення Господарського суду Луганської області від 15.03.2018

у справі № 913/17/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточний регіон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит"

про стягнення 200 958, 20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ТОВ "Восточний регіон" звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" про стягнення заборгованості у розмірі 171 773,38 грн., 3% річних у розмірі 3 715,62 грн., інфляційних у розмірі 15192,79 грн. та неустойки у розмірі 10 276,41 грн.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 05.01.2018 встановлено, що справа № 913/17/18 буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.

Рішенням господарського суду Луганської області від 15.03.2018 у справі №913/17/18 (суддя Яресько Б.В.) позов ТОВ "Восточний регіон" задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" на користь ТОВ "Восточний регіон" заборгованість у розмірі 171 773, 38 грн., інфляційних у розмірі 15 192, 79 грн., 3% річних у розмірі 3 715,62 грн., неустойку у розмірі 10 276,41 грн. та судовий збір 3 014, 38 грн.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту порушення відповідачем умов, визначених договором поставки № 229-РА-МТС від 02.02.2016, щодо строків розрахунків за поставлений товар.

При цьому, за висновком місцевого суду, нарахування неустойки у вигляді пені було здійснено правомірно в порядку п. 6.8. Договору, а у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, заявлені до стягнення інфляційні та 3% річних, є обґрунтованими згідно до ст. 625 ЦК України.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 у справі № 913/17/18 (колегія суддів: Радіонова О.О. - головуючий, Стойка О.В., Чернота Л.Ф.) рішення господарського суду Луганської області від 15.03.2018 у справі № 913/17/18 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018, рішення господарського суду Луганської області від 15.03.2018 у справі № 913/17/18 та залишити позов без розгляду.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень заявник касаційної скарги зазначає порушення та неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права, зокрема, п. 7 ст. 226 ГПК України, відповідно до якого господарський суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складі суду Касаційного господарського суду від 11.10.2018 касаційну скаргу у справі № 913/17/18 передано колегії суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючого (доповідача), суддів: Білоуса В.В., Жукова С.В.

Згідно з ч. 5 ст. 301 ГПК України перегляд ухвал суду першої та апеляційної інстанції (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 913/17/18 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та рішення Господарського суду Луганської області від 15.03.2018 у справі № 913/17/18; касаційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу відповідача від ТОВ "Восточний регіон" до Касаційного господарського суду не надходив.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Предметом позову у даній справі є стягнення ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" заборгованості у розмірі 171 773,38 грн., 3% річних у розмірі 3 715,62 грн., інфляційних у розмірі 15192,79 грн. та неустойки у розмірі 10 276,41 грн., що виникла у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки №229-РА-УМТС від 02.02.2016 (далі - Договір).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання в порядку ч.1 ст. 226 ГПК України, відповідно до якого останній просив залишити без розгляду справу №913/17/18, оскільки сторонами в Договорі було передбачено, що всі спори, які виникають між сторонами у зв'язку з виконанням, зміною, припиненням або недійсністю даного договору вирішуються в третейському суді для розгляду конкретного спору «ad hoc».

Господарським судом Луганської області вказане клопотання було залишено без задоволення ухвалою від 01.03.2018 та розглянуто спір по суті, за результатами якого було ухвалено рішення від 15.03.2018.

За висновком суду першої інстанції, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав, відтак, у сторін існує виключно правова можливість, а не обов'язок звертатися до третейського суду. При цьому обмеження права звернення до господарського суду не допускається. Відсутність взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застереженням, незалежно від попередньої домовленості про це, виключає можливість розгляду спору таким судом.

Переглядаючи рішення в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції підтримав висновок місцевого суду щодо відмови у задоволенні клопотання про залишення справи без розгляду відповідно до п.7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, приймаючи до уваги заперечення позивача проти розгляду спору третейським судом та неможливість позбавлення позивача конституційного права на звернення до господарського суду.

При цьому, не заперечуючи факт включення сторонами у Договір третейського застереження, яке відповідає вимогам ст.12 Закону України "Про третейські суди", апеляційний суд дійшов висновку, що наявність такої угоди та клопотання в перебігу розгляду справи лише однієї із сторін третейської угоди/застереження про залишення позову без розгляду, порушеного з ініціативи іншої сторони у державному суді, не може вважатися належними і достатніми підставами, які унеможливлюють вирішення справи господарським судом.

Однак, колегія суддів Касаційного господарського суду не погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є передчасними, зробленими без належної оцінки обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про третейські суди" завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (ст. 5 Закону України "Про третейські суди").

Згідно ст. 12 зазначеного Закону, третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 02.02.2016 між ТОВ "Восточний регіон" (постачальник) та ТОВ"ДТЕК Ровенькиантрацит" (покупець) було укладено договір поставки №229-РА-УМТС, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити у власність відповідача продукцію, а останній прийняти та оплатити її відповідно до умов договору.

Сторонами визначено, що всі спори, які виникають між сторонами у зв'язку з виконанням договору чи які стосуються його змін, недійсності припинення підлягають розгляду та вирішуються в третейському суді для розгляду конкретного виду спорів (третейський суд "ad hoc") (п. 7.5 Договору.)

Пунктом 7.8. Договору визначено, що третейський розгляд порушується шляхом вручення позивачем відповідачу вимоги про третейський розгляд конкретного спору за даним договором.

У п. 7.14 Договору сторони погодили, що процедура та правила третейського розгляду визначаються Законом України "Про третейські суди" та даною третейською угодою.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

У справі, яка розглядається, судами встановлено факт включення сторонами у договір №229-РА-УМТС від 02.02.2016 третейського застереження, яке міститься в п.п.7.5 -7.15 та відповідає вимогам ст.12 Закону України "Про третейські суди".

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до господарського суду з клопотанням б/н від 26.01.2018 в порядку ч.1 ст. 226 ГПК України та просив залишити без розгляду справу №913/17/18, з посиланням на укладення сторонами третейської угоди у вигляді третейського застереження.

Однак, зі змісту ухвалених у справі судових рішень не вбачається надання судом першої інстанції належної оцінки як умовам Договору (пункти 7.5 - 7.15), так і поданому відповідачем клопотанню, в якому він заперечував проти вирішення спору в господарському суді, що є порушенням вимог ст. 86 ГП України. Висновки місцевого суду фактично зводяться до дослідження конституційного права на звернення до господарського суду, без посилань на норми чинного законодавства та нормативного обґрунтування підстав відмови у задоволенні клопотання відповідача в порядку п.7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

На думку колегії суддів, з'ясування наведених вище обставин має значення при розгляді спору у даній справі та зокрема наявності підстав для застосування п.7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

На вказані недоліки рішення суду першої інстанції апеляційний суд уваги не звернув та їх не усунув. При цьому, суд апеляційної інстанції припустився аналогічних порушень, не звернув уваги на приписи наведених вище норм, не дослідив всі обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, що є порушенням вимог ст. 269 ГПК України, на яку між тим, апеляційний суд послався в оскаржуваній постанові.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що задоволення клопотання відповідача про залишення справи без розгляду ч.1 ст. 226 ГПК України позбавить позивача конституційного права на звернення до господарського суду, з огляду на наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Зазначена норма кореспондується у частині надання відповідних гарантій зі статтею 55 Конституції України.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, сторона договору погоджується із обов'язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526 ЦК України.

Наявність дійсного третейського застереження та обов'язковість звернення до третейського суду за наявності волі на розгляд справи третейським судом, не є обмеженням права сторони на судовий захист, гарантованих статтею 6 Конвенції, статтею 55 Конституції України.

При цьому, норми Закону України "Про третейські суди" гарантують, у даному випадку, учасникам господарських відносин права розраховувати на швидкий та ефективний спосіб вирішення господарського спору альтернативним шляхом.

Статтею 236 ГПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають.

У зв'язку з зазначеним, колегія суддів дійшла висновку, що недоліки у вирішенні спору, яких припустилися місцевий та апеляційний господарські суди, свідчать про передчасність здійснених висновків у даній справі про задоволення позову.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 300 ГПК України).

Встановивши зазначені порушення, з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та рішення Господарського суду Луганської області від 15.03.2018 у справі №913/17/18 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, зокрема, з'ясувати наявність (відсутність) між сторонами чинної третейської угоди про передачу всіх спорів на вирішення третейського суду та волі сторін (сторони) щодо вирішенні даного спору саме третейським судом, надати належну оцінку доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки Касаційний господарський суд дійшов висновку, що судові рішення у справі № 913/17/18 підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат, відповідно до ст.129 ГПК України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та рішення Господарського суду Луганської області від 15.03.2018 у справі № 913/17/18 скасувати.

Справу № 913/17/18 направити на новий розгляд до Господарського суду Луганської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ткаченко Н.Г.

Судді: Білоус В.В.

Жуков С.В.