СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. Справа №922/2784/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Дучал Н.М., суддя Слободін М.М.,

за участю секретаря судового засідання Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, свідоцтво серія КС№6537/10 від 23.03.2018, довіреність №14-120 від 08.06.2018,

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги позивача Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, (вх.№1243Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2018 по справі №922/2784/18 (повний текст складено 22.11.2018, суддя Чистякова І.О.),

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,

до Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради, смт. Краснопавлівка, Харківська область,

про стягнення 309354,96 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради пені в сумі 132243,13 грн, 3% річних в сумі 20904,23 грн та інфляційних втрат в сумі 156207,60 грн, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №1639/14-БО-32 від 21.11.2013 року щодо своєчасної оплати природного газу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.11.2018 року у справі №922/2784/18 відмолено в задоволенні позову повністю, оскільки заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу №1639/14-БО-32 від 21.11.2013 року за спожитий природний газ, який використаний відповідачем для виробництва теплової енергії, виникла в період до 01.07.2016 року та була погашена відповідачем до 30.11.2016 року, що в силу дії Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" унеможливлює стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2018 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт також просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати за сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В обгрунтуванні апеляційної скарги наголошує на неприпустимість списання відповідачу суми пені, 3% річних та інфляційних втрат в порядку дії Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки Комунальне підприємство "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради не включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а тому не може бути учасником процедур, визначних Законом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", на рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2018 року по справі №922/2784/18, призначено справу до розгляду на 19.12.2018 року у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.

17.12.2018 року від Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2420). За твердженням відповідача, ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії і її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Правомірність зазначеного підтверджується стороною правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.08.2018 року у справі №925/1584/17, від 07.02.2018 року у справі №927/1152/16, від 07.02.2018 року у справі №910/16351/13.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2018 року, у зв'язку із знаходженням судді Терещенко О.І. на лікарняному, для розгляду справи №922/2784/18 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Дучал Н.М., суддя Слободін М.М.

У судове засідання, яке відбулось 19.12.2018 року, зявився представник позивача. Представник відповідача у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №958 (т. 1, а.с.120).

Згідно ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наявність у справі доказів належного повідомлення відповідача про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, зважаючи на достатність наданих матеріалів для розгляду справи, колегія суддів виходячи з вищевикладених положень Господарського процесуального кодексу України, вважає можливим розглянути справу в апеляційному порядку на підставі наявних у ній доказів та без участі представника відповідача.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2018 року по справі №922/2784/18 відповідає в повній мірі вимогам законодавства з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 21.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради був укладений договір №1639/14-БО-32 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.2 договору (з урахуванням додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу природного газу №1639/14-БО-32 від 21.11.2013 року) газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до пункту 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газ обсягом до 1224,69 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів: січень - 290,0 тис.куб.м, лютий - 240,0 тис.куб.м, березень - 180,19 тис.куб.м, квітень - 60,0 тис.куб.м, травень -1,3 тис.куб.м, червень - 1,3 тис.куб.м, липень - 1,3 тис.куб.м, серпень - 1,3 тис.куб.м, вересень - 1,3 тис.куб.м, жовтень - 58,0 тис.куб.м, листопад - 170,0 тис.куб.м, грудень - 220,0 тис.куб.м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (пункт 3.3 договору).

В межах пункту 5.2. договору сторонами визначено ціну за 1000 куб. м газу

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу (пункт 6.1 договору).

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Колегією суддів встановлено, що позивачем здійснено поставку природного газу за період з січня 2014 року по квітень 2014 року та за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року на загальну суму 3543186,08 грн, що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.01.2014 на суму 705907,57 грн;

- від 28.02.2014 на суму 487696,34 грн;

- від 31.03.2014 на суму 332204,38 грн;

- від 30.04.2014 на суму 144526,23 грн;

- від 31.10.2014 на суму 175948,55 грн;

- від 30.11.2014 на суму 601686,90 грн;

- від 31.12.2014 на суму 1095216,11 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за зобов'язаннями, що виникли: за січень 2014 року в сумі 705907,57 грн, відповідач остаточно розрахувався 03.06.2014 року; за лютий 2014 року в сумі 487696,34 грн, відповідач остаточно розрахувався 11.11.2014 року; за березень 2014 року в сумі 332204,38 грн, відповідач остаточно розрахувався 19.12.2014 року; за квітень 2014 року в сумі 144526,23 грн, відповідач остаточно розрахувався 29.12.2014 року; за жовтень 2014 року в сумі 175948,55 грн, відповідач остаточно розрахувався 29.12.2014 року; за листопад 2014 року в сумі 601686,90 грн, відповідач остаточно розрахувався 31.12.2014 року; за грудень 2014 року в сумі 1095216,11 грн, відповідач остаточно розрахувався 13.03.2015 року.

Зазначене підтверджуються бухгалтерською випискою позивача (т.1, а.с. 39-40), розрахунками сторони (т.1, а.с.15-18), а також не спростовані відповідачем.

Оскільки відповідачем не було своєчасно виконано грошове зобов'язання позивачем нараховано пеню в сумі 132243,13 грн, 3% річних в сумі 20904,23 грн та інфляційні втрати в сумі 156207,60 грн за зобов'язаннями січень - квітень, жовтень - грудень 2014 року по день фактичної оплати заборгованості, та здійснено звернення до суду для стягнення вказаних сум у судовому порядку.

В той же час колегія суддів звертає увагу, що комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення визначає Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року №1730-VIII, набрав чинності 30.11.2016 року.

Відповідно до приписів статті 1 цього Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно з статтею 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

За вимогами частини першої статті 3 цього Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до пункту 14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 року №93, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 року.

Разом з цим, відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Всупереч позиції апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Відтак, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у межах своєї компетенції).

У звязку з чим, не включення Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, не створює обмежень для останнього брати участь в процедурі, визначеної Законом.

Аналогічна позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 22.03.2018 у справі № 914/123/17, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 14.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 17.04.2018 у справі № 54/298-07, від 20.04.2018 у справі № 917/2581/15, від 24.04.2018 у справі № 914/3158/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справах № 920/1060/16 і № 914/102/17, від 04.05.2018 у справі № 922/1109/15, від 11.05.2018 у справі № 15/5005/153/2012, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 30.05.2018 у справах № 904/11214/16, № 904/10733/16 і 908/2055/17, від 06.06.2018 у справі № 904/10292/17, від 14.06.2018 у справі № 914/4134/15, від 25.07.2018 у справах № 910/15874/13 і № 910/23017/17.

Виходячи з того, що заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу №1639/14-БО-32 від 21.11.2013 року за спожитий природний газ, який використаний відповідачем для виробництва теплової енергії, виникла в період до 01.07.2016 року та була погашена відповідачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" тобто до 30.11.2016 року, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду, що в силу вимог частини 3 статті 7 Закону пеня, інфляційні нарахування та проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2018 року по справі №922/2784/18 без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2018 року по справі №922/2784/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Н.М. Дучал

Суддя М.М. Слободін