ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. м. Львів Справа №914/157/17

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): М.І. Хабіб

суддів: Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників учасників справи:

позивача адвокат ОСОБА_2Т.(довіреність від 03.10.2018),

відповідача не зявився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» б/н від 15.06.2017 (вх. № ЗАГС 01-05/233/18 від 17.10.2018),

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.03.2017, повний текст рішення складено 13.03.2017 (суддя Блавацька-Калінська О.М.)

у справі № 914/157/17

за позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація», м. Львів

про стягнення 851 058,20 грн

ВСТАНОВИВ:

18.01.2017 ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Львівавтокомплектація» про стягнення 767 093,62 грн, з яких: 702 341,53 грн основний борг, 994,16 грн пеня, 11 538,49 грн 3% річних та 52 219,44 грн інфляційні нарахування.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору № 4219/Ф від 02.11.2007 про постачання теплової енергії в гарячій воді щодо оплати теплової енергії за період з 01.10.2015 по 31.12.2016, його заборгованість за цей період становить 702 341,53 грн. За прострочення оплати позивач заявив до стягнення пеню на підставі п.7.2.3 договору в сумі 994,16 грн та підставі на 625 ЦК України 3% річних в сумі 11 538,49грн і втрати від інфляції в сумі 52 219,44грн .

07.02.2017 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 851 058,20 грн, у т.ч. 702 341,53 грн основного боргу, 84 958,74грн пені, 11 538,49 грн 3% річних та 52 219,44 грн інфляційних нарахувань за період з 26.11.2015 по 31.12.2016 (том І, а. с.22, 65-66).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.03.2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з відповідача на користь позивача 702 341 грн основного боргу, 83876,76 грн пені, 52 219,44 грн втрат від інфляції, 1274,28 грн 3% річних та 12595,67 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване положеннями ст.ст.253,254,509,526,610,612,625,712 ЦК України, ст.ст. 193, 232 ГК України. Суд виходив з того, що відповідач не виконав зобовязання з оплати теплової енергії, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 702 341,53 грн, яка відповідачем не спростована, відтак визнав обґрунтованими вимоги про стягнення 702 341,53 грн основного боргу та 52 219,44 інфляційних втрат . В частині стягнення пені та 3% річних суд встановив допущені помилки при їх розрахунку, оскільки строк оплати за поставлену теплову енергію у травні, серпні та в листопаді 2016року ( 25 число наступного місяця) припадав на вихідні дні та закінчувався наступного робочого дня, а саме: 28.06.2016 (за травень), 27.09.2016 ( за серпень) та 27.12.2016 (за листопад). Здійснивши перерахунок пені і 3% річних,суд дійшов висновку про задоволення 3% річних в сумі 1274,28грн та 83 867,76грн пені, в решті - відмовив.

У червні 2018 року відповідач оскаржив рішення в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм судом матеріального та процесуального права, а також неповне зясування обставин справи. Відповідач просить скасувати дане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Скаржник вказує, що про рішення суду у даній справі дізнався випадково з Єдиного реєстру судових рішень, що повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.01.2017 ймовірно отримав колишній директор ОСОБА_3, якого було звільнено рішенням загальних зборів від 31.10.2016 , однак він не передав жодної документації призначеній на посаду директора ОСОБА_4

Вважає невірним розрахунок заборгованості за теплову енергію, оскільки такий виконаний, виходячи із загальної опалювальної площі у будинку ( гуртожитку) по вул. Наукова, 16, який на момент підписання договору перебував у приватній власності відповідача. Проте, відповідно до договорів купівлі-продажу від 23.07.2016 та від 13.10.2016 частина гуртожитку була відчужена ПП «Синерджі Консалтинг», якому відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 23.07.2016 належить частка розміром 2562/10000 та з 13.10.2016 належить частка розміром 268/10000, а відповідачу належить лише частина гуртожитку, його частка становить 7170/10000.

Стверджує, що у звязку з відчуженням частини нерухомого майна у будинку № 16 по вул. Науковій приватному підприємству «Синерджі Консалтинг», це підприємство самостійно уклало з позивачем договори на постачання теплової енергії. Вважає, що до участі у справі необхідно було залучити ПП «Синерджі Консалтинг».

Апелянт також вказує, що він перерахував позивачу кошти за лютий травень 2017року, що часткова заборгованість перед позивачем за постачання теплової енергії виникла за час перебування на посаді директора ОСОБА_3 внаслідок незаконного зняття ним коштів з рахунків товариства. У зв'язку із цим фактом до Франківського ВП ГУ НП у Львівській області була подана заява про вчинення розкрадання, що була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, відповідач подав пояснення до апеляційної скарги, в яких вказує про перерахування позивачу коштів за договором № 4219/Ф в сумі 118 944,00 грн, тому заборгованість на цю суму зменшилася. Апелянт також зазначає, що про існування додатку №1 від 01.04.2014 до договору він довідався лише з матеріалів справи. Звертає увагу на розбіжність в опалювальній площі у площі та стверджує, що з моменту підписання договору до моменту предявлення позову опалювальна площа збільшилася на 652,9 кв м, що є неможливим. Зазначає, що він не може спростувати чи підтвердити суму заявлених позовних вимог, оскільки частина документів викрадена колишнім директором, місце знаходження якого товариству не відоме. На його звернення позивач не надав документів, тому він змушений був звернутись до суду з вимогою про витребування усієї документації яка регламентує взаємовідносини між сторонами у справі (том І, а. с. 185-188).

ЛМКП «Львівтеплоенерго» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи скаржника та зазначає, що договір на постачання теплової енергії з додатками до нього є чинним, такої підстави припинення дії договору як відчуження частини приміщень умовами договору не передбачено( т.1, а.с. 223-224).

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення(суддя Скрипчук О.С.), апеляційну скаргу ТОВ «Львівавтокомплектація» прийнято до провадження (колегія у складі: головуючого судді Скрипчук О.С. , суддів Гриців В.М., Марка Р.І.) ( т.1, а.с. 108-110).

В подальшому склад колегії суддів змінювався.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.08.2017( колегія у складі: головуючого судді Скрипчук О.С. , суддів Зварич О.В., Хабіб М.І.) призначено у справі судову експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи підтверджується первинними документами розмір заборгованості в сумі 702 341,53 грн за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2015року по грудень 2016року на підставі договору № 4219/Ф від 02.11.2007 про постання теплової енергії в гарячій воді? Провадження у справі зупинено до отримання висновку судового експерта.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.11.2017 залишено без змін ухвалу апеляційного суду від 17.08.2017.

У серпні 2018 року експертна установа повернула суду матеріали справи без виконання ухвали про призначення експертизи у звязку з не оплатою відповідачем рахунку за проведення експертизи. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 (колегія у складі: головуючого судді Скрипчук О.С., суддів Зварич О.В., Хабіб М.І.) провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 04.10.2018.

У звязку з ліквідацією Львівського апеляційного господарського суду та утворенням Західного апеляційного господарського суду, який розпочав свою роботу з 03.10.2018, справи, які перебували у провадженні Львівського апеляційного господарського суду, були передані до Західного апеляційного господарського суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018, справу № 914/157/17 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Кордюк Г.Т., Кравчук Н.М. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 справу № 914/157/17 прийнято до провадження колегією суддів Західного апеляційного господарського суду, розгляд справи призначено на 20.11.2018.

У судовому засіданні 20.11.2018 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення від 06.03.2017, прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник позивача заперечив доводи скаржника,з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 20.11.2018 оголошено перерву до 04.12.2018.

З підстав, викладених в ухвалі від 04.12.2018, розгляд справи відкладено на 11.12.2018, зобовязано сторони провести звірку розрахунків за період з 01.10.2015 по 31.12.2016 та подати суду акт звірки розрахунків.

Представник позивача в судове засідання 11.12.2018 зявився, надав суду підписаний ним акт звірки розрахунків, звіти відповідача про кількість спожитої теплової енергії за спірний період та докази надсилання відповідачу акту звірки розрахунків.

Скаржник звірки розрахунків не провів, акту не підписав, його представник в судове засідання 11.12.2018 не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

За приписами ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

02.11.2007 ЛМКП «Львівтеплоенерго» (енергопостачальна організація) та ТОВ «Львівавтокомплектація»( споживач) уклали договір на постачання теплової енергії в гарячій воді № 4219/Ф, відповідно до умов якого енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді , а споживач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.2.1 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року, відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами при їх наявності, а при їх відсутності розрахунковим способом. Споживач, що має прилади обліку , щомісячно подає енергопостачальній організації звіт про фактичне споживання теплової енергії. Дата зняття споживачем показів приладів обліку 22-е число кожного місяця, дата подання звіту не пізніше 24-го числа кожного місяця( пункти 5.1,5.3 договору).

За умовами пунктів 6.2, 6.3 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує позивачу вартість фактично спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді, якщо тариф на теплову енергію є однаковим. Споживач до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує позивачу вартість фактично спожитої теплової енергії та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження, яка визначається як 1/12 величини річної плати за приєднане теплове навантаження, якщо тариф на теплову енергію є двоставковим.

Пунктом 7.2.3 договору передбачено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Термін дії договору встановлено до 01.10.2008( п.10.1).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік якщо за 60 календарних днів до закінчення строку його дії не буде заявлено однією із сторін про його припинення (п.10.4).

Згідно з додатком №1 до договору постачання теплової енергії здійснюється до обєктів споживача - будинку №16 по вул. Науковій, у т.ч. до гуртожитку, в якому наявні прилади обліку опалення та гарячого водопостачання ( т.1, а.с. 14).

В подальшому до договору № 4219/Ф від 02.11.2007 сторони уклали додаткові угоди від 01.04.2014 та від14.06.2016 (т.1, а. с. 17,18,240).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі звітів відповідача про фактичне споживання теплової енергії позивач виставив відповідачу на оплату рахунки за період з жовтня 2015 року по грудень 2016 на загальну суму 704 256,30грн, у т.ч.: на суму 630 780,20грн за фактично спожиту теплову енергію за період з жовтня 2015 року по березень 2016року року та з жовтня 2016 року по грудень 2016року; на суму 73 476, 10 грн за приєднане теплове навантаження за період з жовтня 2015 року по грудень 2016 року(том І, а. с. 30-40, 44-47):

Щомісячні рахунки отримані головним інженером відповідача ОСОБА_5, що підтверджено його розписками про отримання рахунків (том І, а. с. 41-43).

Доказів оплати теплової енергії відповідач суду не надав.

Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача за спірний період становить 702 341,53 грн, з урахуванням переплати за попередній період в сумі 1914,77грн( сальдо станом на 01.10.2015).

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

В силу ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору № 4219/Ф від 02.11.2007 позивач поставляв теплову енергію до обєкта відповідача - будинку №16 по вул. Науковій у м. Львові, в якому розміщений гуртожиток. За період з жовтня 2015року по грудень 2016 року позивач поставив теплову енергію на загальну суму 704 256,30грн ( з урахуванням вартості плати за приєднане теплове навантаження) та надав відповідачу рахунки на оплату. За умовами договору (п. 6.3 договору) відповідач зобовязаний був до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, оплатити вартість фактично спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження. Однак, відповідач не оплатив вартості фактично спожитої теплової енергії та не сплатив щомісячної плати за приєднане теплове навантаження. Його заборгованість за цей період становить 702 341,53 грн( з урахуванням переплати за попередній період - до жовтня 2015 року- в сумі 1914,77грн; 704 256,30 1914,77 = 702 341,53).

Доводи відповідача про те, що розрахунок заборгованості виконаний позивачем із врахуванням загальної опалювальної площі будинку ( гуртожитку) по вул. Наукова, 16, є неправильним у звязку з тим, що частина гуртожитку була відчужена ПП «Синерджі Консалтинг», апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки матеріалами справи підтверджено, що на обєкті відповідача( в гуртожитку) є прилад обліку теплової енергії і розрахунок вартості фактично спожитої теплової енергії проводився за показами приладу обліку, які відповідач подавав позивачу, а не за площею приміщення.

Не можуть братися до уваги доводи відповідача про сплату частини боргу в сумі 118 944,00 грн, оскільки згідно з платіжними дорученнями № 606 від 07.03.2017, № 659 від 28.04.2017, № 719 від 13.06.2017, № 724 від 15.06.2017(том І, а. с. 169-172), на які посилається відповідач, кошти в сумі 118 944,00 грн були перераховані за теплову енергію на підставі рахунків за лютий, березень, квітень і травень 2017року, про що вказано у призначеннях платежу, тобто оплата проведена за період, який не є предметом даного спору. Крім того, оплата цих коштів здійснена після прийняття оскаржуваного рішення у даній справі, в той час як апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції з урахуванням обставин, які існували на час його прийняття.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.2.3 договору передбачено сплату пені за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Як вбачається із розрахунку позивача, заявлена до стягнення пеня в сумі 84 958,74грн нарахована у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення на суму боргу за кожен місяць окремо, період нарахування пені за кожен місяць не перевищує 6-ти місяців. Так, за жовтень 2015року пеня нарахована на заборгованість за жовтень згідно з рахунком в сумі 39 645,25грн за період з 26.11.2015 по 25.05.2016; за листопад 2015року пеня нарахована на заборгованість за листопад згідно з рахунком в сумі 64 725,52 за період з 26.12.2015 по 25.06.2016. Аналогічним чином нарахована пеня за наступні місяці.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку втрат від інфляції, що втрати від інфляції в сумі 52 219,44 нараховані правомірно.

Поряд з тим, при перевірці розрахунків пені та 3 % річних, заявлених до стягнення, суд першої інстанції вірно встановив, що останній день строку оплати вартості теплової енергії, поставленої у травні, серпні та листопаді 2016 року( 25 число наступного місяця ), припадав на вихідні дні, тому відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України днем закінчення строку оплати є перший за ними робочий день. Відтак суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення пені в сумі 83 876,76 грн та 3% річних в сумі 1274,28 грн, оскільки при їх розрахунку позивач допустив помилки.

Інші доводи відповідача не беруться апеляційним судом до уваги як такі, що не спростовують висновків суду, покладених в основу рішення.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено, а апеляційний ним судом не встановлено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги. Отже, рішення від 06.03.2017 у справі № 914/157/17 належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 06.03.2017 у справі № 914/157/17 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення апеляційним судом покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. 286-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 18.12.2018.

ОСОБА_6 Хабіб

Судді Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1