ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Справа № 902/515/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Огороднік К.М., суддя Коломис В.В. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 05.10.2018 року у справі № 902/515/18 (суддя Банасько О.О.), повний текст рішення складено 16.10.2018 року,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз збут"

про стягнення 52470,34 грн. заборгованості

за участю представників:

позивача - Родоман Т.О., за довіреністю,

відповідача - Якимчук О.М., за довіреністю,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до ТзОВ "Вінницягаз збут" про стягнення 52470,34 грн. заборгованості з яких 3425,76 грн. - 3% річних, 6885,24 грн. інфляційних втрат та 42159,34 грн. пені за договором купівлі-продажу природного газу № 16-102-РО від 30.12.2015 року.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 05.10.2018 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 20000 грн. пені, 3425,76 грн. 3 % річних, 6885,24 грн. інфляційних втрат, 1762 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору. У стягненні 22159, 34 грн. пені відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив вказане рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 22159,34 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення неустойки, у стягненні якої було відмовлено, задоволити.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2018 року, серед іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 05.10.2018 року у справі № 902/515/18; справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Від відповідача на адресу апеляційного суду надійшов письмовий відзив, відповідно до якого Товариство просило суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав та просив останню задоволити.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у письмовому відзиві, просив залишити її без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, апеляційний суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2015 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16-102-РО, згідно умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2016 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору. Газ, що передається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності). Згідно умов укладеного договору, постачальник передає споживачу з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року (включно) газ обсягом до 272,550 тис.куб.м. Приймання-передачі природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі. Ціни за 1000 куб.м. без урахуванням податку на додану вартість тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальним обов'язками становить: 2 224,80 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20 %, всього з ПДВ - 2 669,76 грн. за 1000 куб.м. Оплата планованих обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25 числа місяця наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць. Судами встановлено, що сторонами також було підписано ряд додаткових угод до договору, зокрема додаткову угоду № 1 від 31.03.2016 року, № 2 від 30.04.2016 року, № 3 від 31.05.2016 року та № 4 від 06.02.2017 року, якими внесено зміни до договору щодо обсягів природного газу, що поставляється, ціни газу, порядку та умови проведення розрахунків, та строку дії договору.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 694118,95 грн. Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.

За поставлений товар відповідач розрахувався не своєчасно, з порушенням строку визначеного умовами п. 6.1. договору, при цьому, остаточний розрахунок з позивачем за поставлений природний газ відповідачем здійснено 18.11.2016 року. Вказаний факт підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою "Операции по Предприятию "Вінниця Збут ТОВ" з 01.12.2015 року по 31.12.2016 року.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого природного газу, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось із відповідним позовом до господарського суду, який своїм рішенням від 05.10.2018 року задоволив його частково.

Північно-західний апеляційний господарський суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення залишенню без змін. При цьому, апеляційний суд керувався такими мотивами.

Як встановлено судами обох інстанцій та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та зазначено вище, між сторонами господарського спору було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16-102-РО.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено вище, згідно п. 6.1. договору (з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 31.03.2016 року) оплата планованих обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25 числа (включно) місяця наступного за місяцем реалізації газу.

В силу ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В силу п.п. 3, 4 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору сторони обумовили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у томі числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами встановлено, а матеріалами справи підтверджується факт прострочення боржником оплати отриманого природного газу, відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги щодо стягнення 3425,76 грн. - 3% річних, 6885,24 грн. інфляційних втрат та 42159,34 грн. пені за договором купівлі-продажу природного газу № 16-102-РО від 30.12.2015 року є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

При цьому, в суді першої інстанції відповідач подав клопотання від 11.09.2018 року, в якому останні просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90 %, в обґрунтування якого послався на те, що постачання природного газу являється його єдиним видом діяльності, а інші джерела доходів в відповідача відсутні. Також зазначив про те, що останній є підприємством, яке було створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення, державних установ, релігійних організацій природний газом та при цьому не уповноважений чинним законодавством самостійно встановлювати ціни на послуги з газопостачання, які відповідають фактичним витратам за надання цих послуг. Разом з тим вказав, що станом на 01.08.2018 року дебіторська заборгованість складає - 681254, 60 грн., з них: заборгованість споживачів за спожитий природний газ - 309688,40 грн., заборгованість головних розпорядників коштів місцевих бюджетів по пільгам та субсидіям перед Товариством складає - 371566,20 тис. грн.; відсутність у відповідача майна, на яке можна звернути стягнення; стратегічна важливість Товариства як єдиного постачальника природного газу побутовим споживачам (населення) Вінницької області.

Суд першої інстанції, за результатами розгляду вказаного клопотання, зменшив розмір заявленої до стягнення пені до 20000 грн.

Позивач, обґрунтовуючи апеляційну скаргу стверджує, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ГК України, не з'ясувавши всіх обставин, з'ясування яких передбачене згаданою нормою.

Вказані твердження скаржника колегією суддів не беруться до уваги з огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Із змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу. Окрім того, при прийнятті рішення про задоволення/відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені, має бути врахована ступінь вини підприємства у несвоєчасному проведенні розрахунків за договором.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції по даній справі, судом правомірно був врахований факт сплати відповідачем суми основного боргу в повному обсязі ще 18.11.2016 року та відсутність умислу щодо неналежного виконання зобов'язань за договором, а також надмірний розмір штрафних санкцій та збитків.

Разом з цим, як вказано вище, в клопотанні про зменшенні пені відповідачем було наголошено на тому, що останній є підприємством, яке було створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення, державних установ, релігійних організацій природний газом та при цьому не уповноважений чинним законодавством самостійно встановлювати ціни на послуги з газопостачання, які відповідають фактичним витратам за надання цих послуг. Постачання природного газу являється єдиним видом діяльності відповідача, а інші джерела доходів у нього відсутні.

Крім того, порядок оплати за газ регулюється вимогами чинного законодавства України, яке чітко визначає дії учасників ринку природного газу щодо зарахування коштів, що отримуються від кінцевого споживача на рахунки відповідних підприємств - учасників. Таким чином, інші джерела надходження коштів за використаний споживачами природний газ, окрім як надходження від кінцевих споживачів, у відповідача відсутні.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення по даній справі правомірно був враховано обставини щодо повного виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого природного газу за договором, відсутність спричинення збитків позивачу простроченням такої сплати, а також надмірний розмір штрафних санкцій та збитків, пред'явлений до стягнення позивачем.

Стосовно тверджень скаржника про те, що під час розгляду справи не було враховано його інтереси, колегія суддів не приймає такі твердження до уваги, оскільки, як вірно констатовано судом першої інстанції, пеня є лише санкцією за невиконання зобов'язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. При цьому, скаржником не було надано в матеріали доказів, які б свідчили про його тяжкий фінансовий стан та підтверджували б відповідні доводи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 05.10.2018 року у справі № 902/515/18 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали справи № 902/515/18 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено 17.12.2018 року.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.