ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2188/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Карагяур В.М.

за участю представників:

від позивача: Шкрібляк М.І. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Фізичної особи-підприємця Закаряна Вачагана Суреновича (65078, АДРЕСА_1);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" (65072, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд. 2)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Виробничо-комерційної фірми "ЮНА-СЕРВІС" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (65076, м. Одеса, вул. Щорса, буд. 2)

про стягнення 89521,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Позивач - Фізична особа-підприємець Закарян Вачаган Суренович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" про стягнення грошових коштів у розмірі 96000,78 грн., з яких: 89 521,96 грн. - основний борг, 5437,53 грн. - пеня та 1041,29 грн. - 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що визначена у позовних вимогах заборгованість виникла у ТОВ „Сагітта-Т" на підставі договору переведення боргу, укладеного 13.03.2017 року між Виробничо-комерційною фірмою „Юна-Сервіс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, Товариством з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т" та Фізичною особою-підприємцем Закаряном Вачаганом Суреновичем та на підставі договору поставки з відстрочкою платежу №61/17 від 01.03.2017 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Закаряном Вачаганом Суреновичем та Товариством з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т".

Ухвалою суду від 12.09.2017 року (суддя Оборотова О.Ю.) за даним позовом порушено провадження у справі № 916/2188/17 та призначено розгляд справи в засіданні суду. Крім того, даною ухвалою суду до участі у справі було залучено Виробничо-комерційну фірму "ЮНА-СЕРВІС" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

18.10.2017 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. ГСОО №2-5488/17), згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 89521,96 грн., пеню у розмірі 9253,41 грн. та 3% річних у розмірі 1684,46 грн.

25.10.2017 року ТОВ "САГІТТА-Т" подано зустрічну позовну заяву вх. ГСОО №2736/17.

Ухвалою суду від 25.10.2017 року зустрічну позовну заяву ТОВ "САГІТТА-Т" було повернуто без розгляду на підставі ст.ст.56, 57, п.п. 4, 6 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 26.10.2017 року провадження у справі №916/2188/17, в порядку ст. 79 Господарського процесуального кодексу України зупинено до розгляду апеляційної скарги та повернення матеріалів справи.

Ухвалою суду від 10.11.2017 року провадження у справі №916/2188/17 поновлено та призначено розгляд справи на 29.11.2017 року.

Ухвалою суду від 24.11.2017 року провадження у справі №916/2188/17, в порядку ст. 79 Господарського процесуального кодексу України зупинено до розгляду касаційної скарги та повернення матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від 25.05.2018 року провадження у справі поновлено, справу №916/2188/17, у зв'язку з набранням чинності Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження у справі та призначено підготовче засідання на 13.06.2018 року.

11.06.2018 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 89521,96 грн., пеню у розмірі 9123,58 грн. та 3% річних у розмірі 2841,51 грн.

13.06.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву вх. ГСОО №11803/18, згідно якого відповідач проти позову заперечує з підстав необґрунтованості розрахунку основної суми заборгованості за договором №61/17 та водночас вважає, що обов'язок щодо сплати заборгованості за договором №33/16, з огляду на договір переведення боргу від 13.03.2017р. у ТОВ "САГІТТА-Т" перед позивачем не настав.

Ухвалою господарського суду від 09.07.2018 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, було закрито підготовче провадження у справі № 916/2188/17 та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.07.2018 року.

Ухвалою суду від 23.07.2018 року, в порядку ст.ст. 202, 216 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 08.08.2018 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 22.08.2018р. №424, у зв'язку з перебуванням судді Оборотової О.Ю. у відпустці з 20.08.2018р. по 14.09.2018р., призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2188/17, за результатами якого дану справу розподілено судді Невінгловській Ю.М.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою суду від 27.08.2018 року справу №916/2188/17 було прийнято до провадження судді Невінгловської Ю.М. із призначенням розгляду справи спочатку зі стадії підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 10.10.2018 року, в порядку ст.226 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Фізичної особи-підприємця Закаряна Вачагана Суреновича в частині заявлених позовних вимог про стягнення пені у розмірі 9123,58 грн. та 3% річних у розмірі 2841,51 грн. було залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 24.10.2018 року, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням позивача, судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 14.11.2018 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26.11.2018 року.

Судове засідання від 26.11.2018 року не відбулось, оскільки згідно довідки голови Господарського суду Одеської області, 26.11.2018 року з 09 год. 34 хв. до 11 год. 10 хв. всі працівники та відвідувачі суду були евакуйовані з адміністративної будівлі, у зв'язку з проведенням ГУДСНС України в Одеській області спільно з ГУНП в Одеській області оперативно-розшукових заходів з приводу анонімного повідомлення про закладення вибухового приладу в адміністративній будівлі.

Ухвалою суду від 27.11.2018 року судове засідання для розгляду справи було призначено на 30.11.2018 року.

У судовому засіданні від 30.11.2018 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 10.12.2018 року.

У судовому засіданні від 10.12.2018 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму основної заборгованості.

Відповідач - ТОВ "САГІТТА-Т" про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, між тим, у судові засідання не з'являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою у довідках поштової установи "Організація відсутня", а також відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки представника ТОВ "САГІТТА-Т" у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача.

Третя особа -у судові засідання не з'явився про поважність причин відсутності не повідомляв, між тим,

Представник 3-ї особи - ВКФ "ЮНА-СЕРВІС" у вигляді ТОВ у судові засідання не з'явився, про поважність причини неявки не повідомив, будь-яких пояснень по суті спору не надав, між тим, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових відправлень.

В судовому засіданні від 10.12.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 20.12.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Водночас вимогами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено матеріалами справи, 01.10.2016 року між Фізичною особою-підприємцем Закаряном Вачаганом Суреновичем (надалі - постачальник) та Виробничо-комерційною фірмою "ЮНА-СЕРВІС" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - покупець) укладено договір поставки з відстрочкою платежу №33/16 (надалі - договір 1), згідно умов якого постачальник зобов'язався поставляти покупцю, а покупець приймати та сплачувати товар у відповідності до умов даного договору.

Згідно з п. 2.1 договору 1, поставка товару здійснюється за узгодженими сторонами цінами, зазначеними сторонами у прейскуранті (специфікаціях). При цьому, постачальник зобов'язується не збільшувати ціни, зазначені в прейскуранті (специфікації), протягом 14 днів з моменту їх погодження сторонами.

У відповідності до п.3.1 договору 1, поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад покупця (в інтерпретації Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2010) однією чи кількома партіями у відповідності до специфікацій або накладних, які складаються на кожну таку партію. За згодою сторін отримувачем товару за даним договором може бути третя особа.

Положеннями п. 3.16 договору 1 встановлено, що покупець має право визначити та повернути товари, які реалізуються в магазинах покупця, як товари, які не мають споживчого попиту, надаючи відомості постачальнику про продаж даних товарів, які підтверджують економічне обґрунтування недоцільності подальшого розміщення товарів в магазинах покупця.

Згідно п.4.1 договору 1, оплата кожної окремої партії товару (визначеної у накладній) за цим договором покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту її отримання/реалізації.

За умовами п. 8.1 договору 1, даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 01.10.17 або до його припинення за згодою сторін або на підставах, передбачених діючим законодавством.

Пунктом 8.2 договору 1 передбачено, якщо за 30 днів до спливу строку дії договору, ні одна із сторін не звернулась до іншої з заявою про відмову в продовженні договору, даний договір вважається продовженим сторонами на такий же строк та на таких же умовах. Договір аналогічно пролонгується і на всі слідуючи періоди.

В силу вимог ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

За умовами ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Так, 13.03.2017 року між Виробничо-комерційною фірмою „Юна-Сервіс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т" (новий боржник) та Фізичною особою-підприємцем Закаряном Вачаганом Суреновичем (кредитор) укладено договір переведення боргу (надалі - договір 2), яким регулюються відносини, пов'язані з заміною боржника (первісного боржника) у зобов'язанні, яке виникло із договору поставки №33/16 від 01.10.2016 року, укладеного між первісним боржником та кредитором (надалі - основний договір).

У відповідності до п. 2 договору 2 первісний боржник передає новому боржнику грошове зобов'язання перед кредитором у розмірі 37908,94 грн., яке виникло на підставі основного договору, а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов'язання.

Пунктом 3 договору 2 визначено, що грошове зобов'язання, яке передається первісним боржником новому боржнику, встановлюється актом звірки взаєморозрахунків між первісним боржником та кредитором.

Згідно з умовами п. 5 договору 2, з моменту набрання чинності даним договором новий боржник приймає на себе обов'язки та права первісного боржника за договором поставки №33/16 від 01.10.2016 року.

Положеннями п. 6 договору 2 встановлено, що переведення боргу за даним договором не тягне за собою ніяких інших змін в основному договорі, крім пов'язаних з заміною первісного боржника новим боржником.

У відповідності до акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.03.2017р. по 07.03.2017р., складеного між ВКФ „Юна-Сервіс" у вигляді ТОВ та Фізичною особою-підприємцем Закаряном Вачаганом Суреновичем заборгованість перед позивачем станом на 31.03.2017 року становить 37908,94 грн.

Враховуючи наявність у матеріалах справи належним чином засвідченого договору переведення боргу, на якому проставлено печатку кредитора, суд доходить висновку про наявність письмової згоди кредитора за договором поставки з відстрочкою платежу №33/16 від 01.10.2016 року на переведення прав та обов'язків за цим договором до відповідача у справі.

Суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські зобов'язання на підставі договору поставки з відстрочкою платежу № 33/16 від 01.10.2016 року, обов'язки за яким відповідач набув, уклавши 13.03.2017 року з позивачем та ВКФ „Юна-Сервіс" у вигляді ТОВ договір переведення боргу.

Як вбачається із матеріалів справи 01.03.2017 року між Фізичною особою-підприємцем Закаряном Вачаганом Суреновичем (надалі - постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" (надалі - покупець) укладено договір поставки з відстрочкою платежу №61/17 (надалі - договір 3), згідно умов якого постачальник зобов'язався поставляти покупцю, а покупець приймати та сплачувати товар у відповідності до умов даного договору.

Згідно з п. 2.1 договору 3, поставка товару здійснюється за узгодженими сторонами цінами, зазначеними сторонами у прейскуранті (специфікаціях). При цьому, постачальник зобов'язується не збільшувати ціни, зазначені в прейскуранті (специфікації), протягом 14 днів з моменту їх погодження сторонами.

У відповідності до п.3.1 договору 3, поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад покупця (в інтерпретації Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2010) однією чи кількома партіями у відповідності до специфікацій або накладних, які складаються на кожну таку партію. За згодою сторін отримувачем товару за даним договором може бути третя особа.

Положеннями п. 3.16 договору 3 встановлено, що покупець має право визначити та повернути товари, які реалізуються в магазинах покупця, як товари, які не мають споживчого попиту, надаючи відомості постачальнику про продаж даних товарів, які підтверджують економічне обґрунтування недоцільності подальшого розміщення товарів в магазинах покупця.

Згідно п.4.1 договору 3, оплата кожної окремої партії товару (визначеної у накладній) за цим договором покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту її отримання/реалізації.

За умовами п. 7.1 договору 3, даний договір укладено на невизначений строк та діє до його припинення за згодою сторін чи на підставах, передбачених діючим законодавством.

Пунктом 7.2 договору 3 передбачено, якщо за 10 днів до спливу строку дії договору, ні одна із сторін не звернулась до іншої з заявою про відмову в продовженні договору, даний договір вважається продовженим сторонами на такий же строк та на таких же умовах. Договір аналогічно пролонгується і на всі слідуючи періоди.

Як встановлено матеріалами справи, згідно розрахунку заборгованості станом на 02.08.2017 року, здійсненого позивачем, за договором №61/17 від 01.03.2017 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 51613,02 грн.

Перевіривши розрахунок позивача щодо визначення суми заборгованості за договором №61/17 суд вважає його вірним та таким, що підтверджений наявними в матеріалах справи документами, а саме видатковими накладними на поставку товару (том ІІ а.с. 3-227, том ІІІ а.с.146-147) видатковими накладними на повернення товару (том ІІІ а.с.225) та банківською випискою про здійсненні відповідачем проплати (том ІІІ а.с. 226-227).

За таких обставин суд не приймає доводи відповідача щодо невірності розрахунку позивача з приводу визначення суми заборгованості за договором №61/17. При цьому, суд зазначає, що відповідач контррозрахунку не надав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно п. 1 ст. 628 цього кодексу, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

При цьому, суд зазначає, що умовами договорів поставки сторонами визначено, що оплата кожної окремої партії товару здійснюється шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару протягом 30 календарних днів з моменту її отримання/реалізації, тоді як із матеріалів справи вбачається, що поставки були здійсненні у 2017 році, тобто на момент звернення з даним позов та на момент розгляду справи 30-денний строк на оплату товару з моменту його отримання відповідачем сплив, що в свою чергу спростовує доводи відповідача про передчасне звернення позивача з відповідним позовом до суду за стягненням заборгованості за договором №33/16 та договором №61/17.

За таких обставин справи у їх сукупності, вирішуючи питання щодо сплати відповідачем вартості товару поставленого за договором №33/16 від 01.10.2016р. у розмірі 37908,94 грн. дотримуючись принципів і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 Цивільного кодексу України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, суд виходить із умов укладеного між сторонами договору переведення боргу від 13.03.2017 року в якому визначено саме розмір заборгованості за відповідним договором, отже, з моменту укладення договору переведення боргу у відповідача виник обов'язок щодо сплати грошових коштів у розмірі 37908,94 грн., як сплати заборгованості за договором №33/16 від 01.10.2016р.

При здійсненні вищевказаних висновків суд враховує, що ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд вважає за необхідне окремо наголосити, що добросовісність у правовідносинах означає здійснення сторонами заходів, спрямованих на уникнення правопорушення.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, відповідачем, в порушення вимог ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, не надано жодного доказу підтверджуючого, сплату вартості фактично отриманого товару за укладеними договорами.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Закаряна Вачагана Суреновича та стягнення з відповідача суми основного боргу за договором №33/16 у розмірі 37908,94 грн. та договором №61/17 у розмірі 51613,02 грн., що загалом становить 89521,96 грн.

Враховуючи, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, на підставі ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "САГІТТА-Т" (65072, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд. 2; ) на користь Фізичної особи-підприємця Закаряна Вачагана Суреновича (65078, АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) 89521/вісімдесят дев'ять тисяч п'ятсот двадцять один/ грн. 96 коп. основного боргу та судовий збір у сумі 1600 /одна тисяча шістсот/ грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20 грудня 2018 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська