СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2018 р. справа №922/1407/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попков Д.О.,
суддів: Пушай В.І., Стойка О.В.
секретар судового засідання Акімова К.К.
за участю представників:
прокурор: Зливка К.О. (службове посвідчення №047938 від 13.09.2017р.);
від позивача: Капинос А.Д. (довіреність №32-20-0.14,1-91/62-18 від 22.08.2018р.);
від відповідача 1: Біліченко С.С. (паспорт серії НОМЕР_1 від 08.10.1998р.);
від відповідача 2:не з'явився;
від третьої особи: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Біліченка Сергія Семеновича, м.Ізюм Харківської області
на рішення господарського суду Харківської області
ухвалене 18.07.2018р. (повний текст підписано 23.07.2018р.) у м. Харкові
у справі №922/1407/18 (суддя Лаврова Л.С.)
за позовом Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м.Харків
до 1. Фізичної особи-підприємця Біліченка Сергія Семеновича, м.Ізюм Харківської області 2. Ізюмської міської ради, м. Ізюм Харківської області
за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача Приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу м.Ізюм - Кардашиної Галини Іванівни, м. Ізюм Харківської області
про визнання незаконним і скасування рішення та визнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м.Харків (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Біліченка Сергія Семеновича, м. Ізюм Харківської області (далі - Відповідач 1) та Ізюмської міської ради, м. Ізюм Харківської області (далі - Відповідач 2), із залученням у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача - Приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу м. Ізюм - Кардашиної Галини Іванівни, м. Ізюм Харківської області (далі - Третя особа) з вимогами про:

- визнати незаконними та скасувати п.п.2,3,4,5,6 рішення 31 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017р. «Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича»;

- визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту, який укладений 14.09.2017р. між Ізюмською міською радою Харківської області та Фізичною особою-підприємцем Біліченко С.С. посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №2907;

- зобов'язати Фізичну особу-підприємця Біліченка С.С. повернути, а Ізюмську міську раду Харківської області прийняти земельну ділянку кадастровий номер :19:001:0024 площею 0,0030га, вартістю 32465,70грн., розташовану за адресою Харківська обл., м. Ізюм, вул.Старопоштова, шляхом внесення відомостей до земельно-кадастрової документації;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37110472 від 15.09.2017р., приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І.

Також прокурор в інтересах держави в особі Позивача просив стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області та Фізичної особи-підприємця Біліченко С.С. сплачений судовий збір у розмірі 7048,00грн. на користь прокуратури Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800.

2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.05.2018р. відкрито провадження у справі №922/1407/18 та визначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.07.2018р. (повний текст підписано 23.07.2018р.) у справі №922/1407/18 позовні вимоги Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області були задоволені частково:

- визнано недійсним договір особистого строкового сервітуту, який укладений 14.09.2017р. між Ізюмською міською радою Харківської області та Фізичною особою-підприємцем Біліченко С.С., посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №2907;

- зобов'язано Фізичну особу-підприємця Біліченка С.С. повернути, а Ізюмську міську раду Харківської області прийняти земельну ділянку кадастровий номер :19:001:0024 площею 0,0030га, вартістю 32465,70грн., розташовану за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Старопоштова, шляхом внесення відомостей до земельно-кадастрової документації;

- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37110472 від 15.09.2017р., приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І.

Також рішенням місцевого суду було стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області сплачений судовий збір у розмірі 5286,00грн. на користь прокуратури Харківської області.

4. Означене рішення суду обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту невідповідності оскаржуваного договору вимогам законодавства щодо надання в орендне користування земельної ділянки - Відповідачу 1 було надано в користування земельну ділянку поза процедурою торгів та за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки з цього приводу, враховуючи, що укладеним договором строкового особистого сервітуту Ізюмська міська рада фактично надала ділянку у користування Відповідачу 1 на умовах оренди (правова позиція Верховного Суду в постанові у справі №905/3280/16 від 21.02.2018р.). Означене, за висновком суду зумовило визнання договору недійсним відповідно до ст.ст.215, 216 Цивільного кодексу України, правовим наслідком чого стало задоволення позовних вимог про повернення Фізичною особою-підприємцем Біліченко С.С. на користь Ізюмської міської ради отриманої за недійсним договором земельної ділянки, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37110472 від 15.09.2017р., приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І. - скасуванню.

Своєю чергою, відмова у задоволення позовних вимог про визнання незаконним п.п.2, 3, 4, 5, 6 рішення 31 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017р. «Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича», яким передбачено укладення договору особистого строкового сервітуту, була зумовлена тим, що таке рішення є ненормативним актом, який застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Окрім того, суд зазначив, що вказане рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для користувачів земельних ділянок (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016р. у справі №916/187/15-г).

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

5. Фізична особа-підприємець Біліченко Сергій Семенович, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду (провадження №485Х/З), в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 18.07.2018р. у справі №922/1407/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі та залишити позов без розгляду.

6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає:

- Ізюмська міська рада Харківської області є єдиним належним представником територіальної громади міста Ізюм до виконавчої компетенції якого віднесено вирішення питання розпорядження землями територіальних громад;

- Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, в розглядуваному випадку, не є особою, в інтересах якої повинно бути подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу у зв'язку з відсутністю у нього повноважень з регулювання відносин з питань розпорядження землями комунальної власності;

- захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти власних повноважень, тоді як в розглядуваному випадку немає передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, а твердження заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, що Ізюмська міська рада Харківської області неналежним чином здійснює захист своїх прав є безпідставним та спростовується фактичним виконанням рішення 31 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017р. «Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича» яке прийнято в інтересах територіальної громади;

- місцевим судом не враховані вимоги ст.ст.53, ч.4 ст.174, ст.185 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких позов Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повинен був бути залишений без розгляду, оскільки прокуратурою не було доведено в чому полягає порушені інтереси держави, необхідність їх захисту та визначені законом підстави для звернення до суду;

- орган державної ради до повноважень якого віднесено державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності встановив відсутність порушень законодавства (відповідь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на повідомлення прокуратури в якому вказується про відсутність ознак порушення вимог земельного законодавства зі сторони Фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича та ради);

- всі вимоги законодавства для встановлення земельного сервітуту в розглядуваному випадку були виконані, а договір особистого строкового сервітуту №2907 від 14.09.2017р. не є удаваним, оскільки правові наслідки виникли саме для договору земельного сервітуту, враховуючи також, що здійснення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича не пов'язано з необхідністю використанням земельної ділянки.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Позивача, Відповідача 2, прокуратури та Третьої особи:

7. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, в межах визначеного апеляційним судом строку, надало відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого зазначає, що:

- Скаржник не правильно тлумачить чинне законодавство, оскільки ототожнює повноваження щодо здійснення контролю за використанням та охороною земель та повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності, що є недопустимим. Таким чином, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, який полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України, зокрема, в частині встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, використання земельних ділянок за цільовим призначенням, покладено на Держгеокадастр та його територіальні органи, що також вбачається з Наказу Держгеокадастру від 17.11.2016р.,яким було затверджено положення про територіальні органи Держгеокадастру, ст.ст.5, п.а) ч.1 ст.6 Закону України «Про державного контролю за використанням та охороною земель».

- з урахуванням приписів ст.10 Закону України «Про державного контролю за використанням та охороною земель», п.1 Розділу ІІ Інструкції з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення №6 від 19.01.2017р., встановлення правопорушення має здійснюватися саме Держгеокадастром та його територіальними органами, а не прокуратурою. Тим більше, що прокуратурою не доведено складання і оформлення компетентним державним органом протоколу про адміністративне правопорушення, припису про усунення порушень земельного законодавства та акту обстеження земельних ділянок з усіма необхідними додатками.

- згідна листа Державної інспекції з контролю за використання і охороною земель від 02.11.2004р. №6-10-1071/727 (v0727484-04) «Щодо порядку встановлення земельних сервітутів» п.3) ст.99 Земельного кодексу України означає, що наведений перелік видів земельних сервітутів не є вичерпним, а зацікавлена особа вправі вимагати встановлення на її користь іншого виду сервітуту щодо чужої земельної ділянки, виходячи з конкретних потреб та існування недоліків земельної ділянки, для використання якої необхідне встановлення сервітуту. Таким чином, Ізюмська міська рада Харківської області мала право на укладення договору особистого строкового сервітуту як власник земельної ділянки, а строковість та платність користування земельною ділянкою притаманна не тільки договору оренди земельної ділянки, але і договору сервітуту.

8. Ізюмська міська рада Харківської області, в межах визначеного апеляційним судом строку, надала відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого підтримує доводи та вимоги викладені в апеляційній скарзі з підстав, викладених в останній.

Також Відповідачем 2 було подано заяву про поворот виконання судового наказу №922/1407/18 від 14.08.2018р., виданого Господарським судом Харківської області про стягнення 5286,00грн. на користь прокуратури Харківської області (підтверджується незасвідченою фотокопією повідомлення про безспірне списання коштів з рахунку боржника (а.с.164 т.2).

9. Прокурором, який забезпечує участь у справі - прокурором відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Харківської області 14.11.2018р. (після спливу визначеного апеляційним судом в ухвалі від 29.10.2018р. строку для надання відзиву до 13.11.2018р.) був надісланий поштовою організацією відзив на апеляційну скаргу, без клопотання про поновлення процесуального строку на його подання та обґрунтування наявності поважних причин для цього, внаслідок чого такий відзив в порядку ч.2 ст.118 Господарського процесуального кодексу України залишається апеляційним судом без розгляду.

Прокуратурою 13.12.2018р. було також подано додаткові пояснення в порядку ч.5 ст.161 Господарського процесуального кодексу України, які дублюють за змістом його позовні вимоги.

10. Приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу м. Ізюм - Кардашиною Галиною Іванівною, в межах визначеного апеляційним судом строку, в порядку ст.ст.262, 263 Господарського процесуального кодексу України відзив на апеляційну скаргу подано не було.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

11. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 23.10.2018р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Зубченко І.В. (головуючий, суддя-доповідач), Чернота Л.Ф. і Радіонова О.О.

12. Ухвалою від 29.10.2018р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №922/1407/18, а ухвалою від 20.11.2018р. після проведення підготовчих дій призначила розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємце Біліченко Сергія Семеновича (провадження №485Х/З) у судовому засіданні на 05.12.2018р. о 16:00 з повідомленням учасників справи.

13. Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2018р. «Щодо повторного автоматичного розподілу справ» у зв'язку із знаходженням на лікарняному головуючого, судді-доповідача Зубченко І.В., відповідно п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи №922/1407/18 (провадження №485Х/З).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2018р. у справі №922/1407/18 (провадження №485Х/З) сформовано колегію суддів у складі: головуючий, суддя-доповідач Попков Д.О. та судді Радіонова О.О. і Чернота Л.Ф.

14. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2018р. означена судова колегія прийняла апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Біліченка Сергія Семеновича до свого провадження із розглядом у судовому засіданні, що відбудеться у визначену попереднім складом суду дату та час - 05.12.2018р. о 16:00 - з метою забезпечення прав учасників справи відносно належного повідомлення про судовий розгляд та гарантій розумного строку його здійснення.

Ухвалою суду від 05.12.2018р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 26.12.2018р. об 12:00.

15. Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2018р. «Щодо повторного автоматичного розподілу справ» у зв'язку із знаходженням у відпустці членів судової колегії, суддів Радіонової О.О. та Черноти Л.Ф., відповідно п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, їх було замінено на суддів Пушая В.І. та Стойку О.В. відповідно, що також вбачається з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2018р. у справі №922/1407/18 (провадження №485Х/З).

16. Враховуючи викладене в п.п.10-14 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Пушай В.І. і Стойка О.В. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

17. Фіксація судових засідань апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами аудиофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

18. У судовому засіданні 26.12.2018р. Скаржник підтримав свої вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Прокурор у судове засідання також з'явився, проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у своїх поясненнях, зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду.

Представник Позивача у судовому засіданні 26.12.2018р. підтримав свої доводи і вимоги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зазначав про обґрунтованість апеляційних вимог.

Представники Відповідача 2, та Третьої особи у судове засідання 26.12.2018р., попри належне повідомлення не з'явився, про причини неявки не повідом, що, за висновком судової колегії, враховуючи повідомлення їх належним чином та достатність матеріалів справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.

19. Відтак, згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

20. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, п.1 рішенням сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017р. «Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Біліченка Сергія Семеновича» (а.с.22 т.1) було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою формування земельної ділянки комунальної власності площею 0,003га, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Старопоштова, кадастровий номер :19:001:0024, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: 03.03.07.

У п.2 зазначеного рішення дозволено Фізичній особі-підприємцю Біліченку С.С. укласти договір особистого строкового сервітуту терміном на 5 років відносно земельної ділянки площею 0,003га, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Старопоштова, кадастровий номер :19:001:0024, для встановлення тимчасової споруди - металевого павільйону з продажу продовольчих товарів з визначенням плати за право користування вказаною земельною ділянкою на умовах особистого строкового сервітуту у сумі, що дорівнює 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з п.п.4.1, 4.2, 4.3 рішення зобов'язано Фізичну особу-підприємця Біліченка С.С. виконувати обов'язки землекористувача, відповідно до вимог земельного законодавства України. У місячний термін укласти договір особистого строкового сервітуту щодо вказаної земельної ділянки.

21. З матеріалів справи встановлено, що 14.09.2017р. на виконання рішення Ізюмської міської ради №0830 від 27.01.2017р. між Територіальною громадою міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради (Праводавач) та Фізичною особу-підприємця Біліченко С.С. (Сервітуарій) було укладено договір особистого строкового сервітуту, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №2907 (договір - а.с.а.с.23-26 т.1).

22. Відповідно до п.1.1 договору встановлено, що особистий строковий сервітут встановлюється відносно земельної ділянки:

- площею 0,003га, що становить 30,0кв.м.;

- кадастровий номер: :19:001:0024;

- цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі;

- правовий режим: комунальна власність територіальної громади міста Ізюм, яка розташована за адресою: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Старопоштова, і належить Праводавачу на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012р. №5245-V, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.11.2016р., номер запису про право власності: 17852685, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 104 (витяг з державного реєстру а.с.64 т.1), в інтересах Сервітуарія для встановлення тимчасової споруди - металевого павільйону з продажу продовольчих товарів, площею 30,0кв.м., згідно з кадастровим планом сервітуту.

23. Строковий особистий сервітут встановлюється строком на 5 років, з 14.09.2017р. по 14.09.2022р. (п.2.1 договору).

24. Згідно п.3.1 договору встановлено розмір плати за сервітутне користування земельною ділянкою, яка дорівнює розміру орендної плати, що становить 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (витяг №92 технічної документації з нормативної грошової оцінки (складає 32465,70грн.) - а.с.28 т.1) і складає 3895,88грн. на рік (Додаток №3 до договору - а.с.29 т.1). Розмір плати за користування земельною ділянкою підлягає щорічній індексації без внесення змін до даного Договору.

25. За актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Фізична особа-підприємець Ставицька С.І. визначила, а Фізична особа-підприємець Біліченко С.С. прийняв межі земельної ділянки (а.с.а.с.30, 31 т.1).

У матеріалах справи також наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформований приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. про реєстрацію права користування (сервітуту) на підставі договору особистого строкового сервітуту, серія та номер: 2907 від 14.09.2017р. (а.с.32 т.1).

26. Між тим, з повідомлення в порядку ч.4 ст.23 Закону України «Прокуратуру» №04-07-3676вих18 від 18.04.2018р. (а.с.а.с.40, 41 т.1) на ім'я начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області вбачається, що Ізюмською місцевою прокуратурою Харківської області за результатами проведеного вивчення стану законності у сфері земельних відносин та містобудування на території м. Ізюм Харківської області було встановлено, що надання у користування земельної ділянки (кадастровий номер :19:001:0024) здійснено з порушенням вимог чинного законодавства. Прокуратура зазначає, що внаслідок прийняття рішення сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017р. «Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Біліченка Сергія Семеновича» та укладення договору особистого строкового сервітуту №2907 від 14.09.2017р. було порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, зокрема, ст.ст.203, 215, 235, 401, 404 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 79-1, 98, 100, 116, 123, 124, 134, 135, 212 Земельного кодексу України.

Прокуратурою було вказано, що на підставі ст.ст.23, 24 Закону України «Прокуратуру» у раз невжиття Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області заходів для усунення виявлених порушень законодавства, остання має намір звернутися до суду з відповідними позовними вимогами.

26.1. У відповідь на вимогу прокуратури про надання копій документів, Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області у листі №1144 від 26.03.2018р. (а.с.33 т.1) зазначив, що станом на 26.03.2018р. Фізична особа-підприємець Біліченко Сергій Семенович не звертався до відділу містобудування та архітектури апарату виконавчого комітету Ізюмської міської ради з метою оформлення паспорту прив'язки тимчасової споруди.

26.2. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області на повідомлення прокуратури та вжиття заходів щодо усунення порушень вимог земельного законодавства під час розпорядження земельними ділянками комунальної власності відносно земельної ділянки (кадастровий номер :19:001:0024), у листі №10-20-5,3-926/90-18 від 27.04.2018р. (а.с.117 т.1) зазначило, що рішення Ізюмської міської ради ніяким чином не суперечить вимогам ст.ст.203, 215, 235, 401, 404 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 79-1, 98, 100, 116, 123, 124, 134, 135, 212 Земельного кодексу України, таким чином зі сторони Фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича відсутні ознаки самовільного використання землі.

27. Вказані в п.п.20-26 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються. При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення до Відповідача 2 будь-яких інших осіб з приводу надання у користування їм земельної ділянки, щодо якої було встановлено спірним договором сервітут, на момент прийняття відповідного (спірного) рішення міської ради про встановлення такого сервітуту.

28. Керуючись ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до господарського суду з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Біліченка Сергія Семеновича та Ізюмської міської ради про:

- визнання незаконними та скасування п.п.2,3,4,5,6 рішення 31 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017р. «Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича»;

- визнання недійсним договору особистого строкового сервітуту, який укладений 14.09.2017р. між Ізюмською міською радою Харківської області та Фізичною особою-підприємцем Біліченко С.С. посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №2907;

- зобов'язання Фізичної особи-підприємця Біліченка С.С. повернути, а Ізюмську міську раду Харківської області прийняти земельну ділянку кадастровий номер :19:001:0024 площею 0,0030га, вартістю 32465,70грн., розташовану за адресою Харківська обл., м. Ізюм, вул.Старопоштова, шляхом внесення відомостей до земельно-кадастрової документації;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37110472 від 15.09.2017р., приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І.

29. Прокурор наголошував, що потреба встановлення сервітуту виникає лише у власника або землекористувача у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, окрім встановлення сервітуту, в той час як із відносин, що склалися між сторонами договору не вбачається, що потреби Фізичної особи-підприємця Біліченка С.С. не могли бути задоволені іншим способом - шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Таким чином, за висновком прокуратури, рішення ради та укладений договір суперечать вимогам законодавства, а їх відносини відповідають правовідносинам оренди земельної ділянки, а не особистого строкового сервітуту.

При цьому, заперечення Відповідачів та Третьої особи полягали у тому, що прокурором при поданні позовної заяви не було обґрунтовано підстави для звернення до суду для представництва законних інтересів держави та не доведено порушення будь-яких інтересів у зв'язку з прийняттям рішення Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017р. та укладанням спірного договору особистого строкового сервітуту.

30. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини розглянуті місцевим судом в контексті приписів Цивільного та Земельного кодексів України, а також Закону України «Про оренду землі».

VІ. Оцінка апеляційного суду:

31. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб'єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

32. Сутність розглядуваного спору полягає у доведенні прокурором/Позивачем підстав для визнання незаконними п.п.2,3,4,5,6 рішення Ізюмської міської ради №0830 від 27.01.2017р., якими було надано дозвіл Фізичній особі-підприємцю Біліченку С.С. укласти договір особистого строкового сервітуту та визнання такого договору особистого строкового сервітуту, укладеного 14.09.2017р. між Ізюмською міською радою Харківської області та Фізичною особою-підприємцем Біліченко С.С. посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №2907 недійсним через недодержання при його укладенні норм земельного законодавства, а також у застосуванні зумовлених такою недійсністю наслідків у вигляді скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за вказаним договором та зобов'язання Відповідача 1 повернути спірну земельну ділянку, а Відповідача 2 її прийняти.

33. Своєю чергою, беручи до уваги статус суб'єкту, який ініціював розгляд означеної спору, в процесуальному аспекті положень ч.2 ст.19 Конституції України предметом судової оцінки в розглядуваній справі, враховуючи зміст ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ч.5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України, також є:

- порушення чи загроза порушення інтересів держави (кореспондується із згадуваною в п.31 постанови умовою звернення до суду, передбаченою ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України та ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України);

- нездійснення або неналежне здійснення захисту таких інтересів компетентним державним органом або відсутність такого органу/відсутність у нього повноважень відносно звернення до суду з позовною заявою.

33.1. Так, з приводу доводів апеляційної скарги щодо відсутності у прокурора права на звернення до суду в інтересах визначеного ним Позивача, апеляційний суд зазначає, що державний інтерес у формі «правильного застосування законодавства» в контексті п.45 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трегубенко проти України» при розпорядженні земельною ділянкою, яка належить територіальній громаді, є достатньою підставою для ініціювання позову прокурором, що зумовлює відхилення доводів апелянта в цій частині. Так само, апеляційний судом беруться до уваги міркування забезпечення суспільних інтересів щодо законності розподілу обмежених ресурсів, до яких відносяться земельні ділянки комунальної власності.

33.2. При цьому, відносно правильності визначення прокурором належного Позивача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, колегія суддів додатково зазначає, що дійсно, саме останнє (Головне управління Держгеокадастру у Харківській області) у світлі ст.ст.15-2, 188 Земельного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015р. «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №482 від 22.07.2016р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, що також кореспондується зі ст.ст.5, 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Відтак, в розглядуваному випадку мова йде саме про «відповідні функції держави в спірних правовідносинах» у розумінні ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України у вигляді здійснення Держгеокадастром контролю за законністю реалізації місцевим самоврядуванням повноважень про передачу земель у користування, а не функцій по самій передачі, які дійсно належить здійснювати Відповідачу 2 - Ізюмській міській раді.

33.3.Отже, належність статусу визначеного Прокурором Позивача в матеріально-правовому аспекті як юридичної особи, органу державної влади та уповноваженого здійснювати функції контролю довкола спірної земельної ділянки зумовлена безпосередніми приписами діючого законодавства, через що посилання не недоведеність та невизначеність означених аспектів за змістом апеляційної скарги/відзивів на апеляційну скаргу апеляційним судом розцінюється як юридично необґрунтовані. Своєю чергою, невжиття Позивачем відповідних заходів самостійно (навіть, враховуючи відповідне повідомлення Прокуратури - п.26.2. цієї постанови), утворює достатні процесуальні підстави для звернення Прокурора з розглядуваним позовом. При цьому, колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що само по собі дотримання формальних вимог щодо ініціації позову Прокурором не може ототожнюватися із підтвердженням обґрунтованості позовних вимог та вказувати на безсумнівну наявність порушення як з боку Відповідачів, так і на неправомірність бездіяльності Позивача з невжиття відповідних заходів самостійно - такі складові визначаються при оцінці обґрунтованості позовних вимог по суті.

34. Беручи до уваги правову природу розглядуваних між сторонами правовідносин, зокрема, укладеного договору особистого строкового сервітуту №2907 від 14.09.2017р., кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням положень, насамперед, Земельного та Цивільного кодексів України.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду в цій частині щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору, своєю чергою, щодо застосування до спірних правовідносин прописів законодавства щодо оренди землі, колегія суддів зазначає наступне.

35. Враховуючи, що внаслідок прийняття оскаржуваного прокурором рішення міської ради та укладання спірного договору особистого строкового сервітуту Відповідач 1 набув обумовлене сервітутом право користування земельною ділянкою, апеляційний суд розглядає правомірність заявлених вимог та можливість їх задоволення в контексті гарантій, встановлених ст.1 Першого протоколу ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р., оскільки сервітут охоплюється правом «мирного володіння», а вимоги прокурора (як державного органа) в інтересах Позивача, який також є державним органом, направлені на припинення такого права Відповідача 1 (як підстав його виникнення, так і фізичної можливості здійснення користування), опосередковує державне втручання шляхом позбавлення такого «права мирного володіння».

35.1. Визначеними ст.1 Першого протоколу Конвенції умовами правомірного втручання держави є наявність суспільного інтересу (легітимної мети - визначена в п.33.1 цієї постанови), законних підстав та пропорційність такого втручання (п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жовнер проти України», п.п.49, 55 рішення Європейського суду з прав людини у справі ««Україна-Тюмень» проти України»). При цьому, недотримання вимог відносно законних підстав достатньо для висновку про неправомірність втручання та не потребує подальшої оцінки дотримання вимог пропорційності.

35.2. Відносно оцінки наявності «законних підстав» для позбавлення «права мирного володіння» колегія суддів визначає декілька елементів:

- належний ініціатор (дотримано, про що вказано в п.33.3. цієї постанови);

- передбачуваність такого способу позбавлення законодавством;

- наявність встановлених законом підстав для застосування такого способу втручання.

35.3. Такий елемент як передбачуваність визначеного способу позбавлення законодавством співвідноситься зі способами судового захисту. В розглядуваному випадку, позовні вимоги як форма втручання держави, відповідають способам судового захисту, встановленими спеціальними для розглядуваних правовідносин положеннями п.п.в) та г) ч.3 ст.152 Земельного кодексу України. При цьому, колегія не погоджується з позицією суду першої інстанції відносно наведених причин відмови у позовних вимогах про незаконність п.п.2,3,4,5,6 рішення Ізюмської міської ради №0830 від 27.01.2017р., якими було надано дозвіл Фізичній особі-підприємцю Біліченку С.С. укласти договір особистого строкового сервітуту - виключно з мотивів вичерпності їх дії фактом виконання, в силу чого недійсність не може бути способом відновлення інтересів, оскільки:

- пп.2) ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування», ч.2 ст.21 Цивільного кодексу України та ст.144 Конституції України не містить яких-небудь обмежень у можливості застосування судового захисту у вигляді визнання недійсним/незаконним індивідуального акту органу місцевого самоврядування в залежності від вичерпності або невичерпності його дії, тим більше, що прокурор розцінює спірне рішення як зловживання правом зі сторони ради, ігнорування вирішення питання про наявність якого не сумісно з вимогами ефективного захисту по ст.13 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

- згадуване місцевим судом рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009р. (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) не встановлює обмежень у застосуванні передбачених законом способів судового захисту, а підхід Верховного Суду України у постанові від 19.10.2016р. у справі №916/187/15-г, на який посилався місцевий суд, не застосовується, оскільки в розглядуваному випадку позовні вимоги про незаконність такого рішення поєднані з вимогами про недійсність договору та повернення земельної ділянки, що у сукупності забезпечує повне відновлення первісного стану та відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09.02.2018р. у справі №906/538/16;

- спірне рішення опосередковує волевиявлення Відповідача 2 здійснити повноваження власника на розпорядження власністю, через що є зовнішнім окремим вираженням цього елементу спірного договору у розумінні ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України, що також вбачається з п.9.4 договору;

- можливість задоволення позовних вимог про недійсність договору, укладеного на виконання рішення Ізюмської міської ради, яке опосередковує його «вичерпаність», при ухиленні від вирішення в порядку пп.г) ч.3 ст.152 Земельного кодексу України судом питання про правомірність такого рішення, потягло би правову невизначеність у спірних правовідносинах, адже виходячи з положень ст.236 Цивільного кодексу України відносно моменту недійсності договору, створило/відновило би стан «невичерпаності» діючого рішення. Такий підхід до вирішення спорів не сумісний з вимогами ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка не існувала на момент формування практики Верховного Суду України, на яку посилався суд першої інстанції.

36. Враховуючи, що набуте Відповідачем 1 «право мирного володіння» по відношенню до земельної ділянки територіальної громади є наслідком розпорядження правом власності щодо такої ділянки Відповідачем 2 в силу наданих йому ст.29 Закону України «Про місцеве самоврядування» повноважень, а сам Відповідач 2 (міська рада) є органом місцевого самоврядування (тобто державою в контексті усталеної практики Європейського суду з прав людини), позовні вимоги прокурора (тобто тієї ж держави) спрямований на скасування такого права можна розцінювати як усунення допущеної державою помилки при розподілі обмежених державних ресурсів, що допускається концепцією «належного урядування» у розумінні п.п.70, 71 рішення Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України».

Відповідно, оцінка правомірності втручання у вигляді усунення помилки вимагає й оцінки/встановлення наявності/відсутності такої помилки першочергово. Відтак, в предмет доказування та судової оцінки, виходячи з міркувань, наведених в п.35.3. цієї постанови та гарантованої ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р. повноти розгляду (а доводи сторін зачіпають й аспект законності прийняття оскаржуваного рішення ради), входить оцінка правомірності рішення Відповідача 2 по суті.

36.1. Апеляційний суд зазначає, що наявність встановлених законом підстав для застосування обумовленого позовними вимогами державного втручання в «право мирного володіння» Відповідача 1, виходячи зі встановлених обставин та доводів сторін, перебуває в залежності від вирішення питання щодо правомірності в розглядуваному випадку оформлення сервітуту на земельну ділянку для встановленої у договорі мети використання або можливості забезпечення такої мети виключно передачею ділянки в оренду, що тягне необхідність дотримання процедури торгів згідно ч.2 ст.124 Земельного кодексу України.

36.2. Місцевий суд дійшов висновку, що потреби Відповідача 1 могли бути задоволені виключно орендою земельної ділянки. Проте, цей висновок, на думку судової колегії, є безпідставним, оскільки:

- наявність у Відповідача 1 сусідньої земельної ділянки взагалі не має відношення до розглядуваного випадку в контексті ч.1 ст.100 Земельного кодексу України, так як суб'єктом особистого сервітуту є не власник сусідньої земельної ділянки за визначенням;

- пп. в) ч.1 ст.99 Земельного кодексу України безпосередньо передбачає можливість оформлення права на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) саме сервітутом, що відповідає меті його надання, встановленої в п.2 спірного рішення ради та п.1.1 спірного договору;

- матеріали справи не містять доказів звернення інших осіб щодо виділення їм цієї ж земельної ділянки до або на момент прийняття міською радою спірного рішення про встановлення особистого сервітуту для Відповідача 1, ймовірну конкуренція інтересів яких щодо набуття прав користування однією і тією ж земельною ділянкою можна було б сприймати як підставу для проведення відповідних торгів щодо права користування на таку земельну ділянку.

36.3. Таким чином, Ізюмська міська рада як суб'єкт здійснення права комунальної власності по відношенню до земельної ділянки в силу ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України (застосування яких до органу місцевого самоврядування обумовлено горизонтальним характером правовідносин з Відповідачем 1 у розумінні ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України) уповноважена була самостійно визначатися з формою/способом реалізації права на розпорядження земельною ділянкою. А оскільки таке розпорядження шляхом договору сервітуту передбачено законом та адекватне меті використання, то підстави стверджувати про пріоритетність орендної форми відсутні.

Більш того, апеляційний суд зазначає, що підтриманий місцевим судом підхід прокуратури, що потреба Відповідача 1 може та повинна бути задоволена шляхом оренди земельної ділянки, рівнозначний виключенню повноважень, передбачених пп.в) ч.1 ст.99 Земельного кодексу України, що не відноситься до компетенції ані прокуратури, ані суду.

37. Колегія суддів дійшла висновку, що оскільки «право мирного володіння» виникло на належній підставі та встановленим законом для такої підстави способом (п.36 цієї постанови), то втручання у таке право є неправомірне та обумовлює необґрунтованість задоволення всіх складових заявлених вимог (вимоги щодо недійсності договору є продовженням логіки щодо необхідності укладення саме договору оренди - тобто не мають самостійних підстав для задоволення, також як і похідні вимоги про скасування реєстрації та повернення земельної ділянки).

38. Відтак, на підставі викладеного в п.п.31-37 цієї постанови, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Біліченка Сергія Семеновича та скасування переглядуваного рішення Господарського суду Харківської області від 18.07.2018р. у справі №922/1407/18 на підставі ч.3 ст.277 Господарського процесуального кодексу України та неправильного застосування норм матеріального права та прийняття нового - про відмову у задоволені позовних вимог Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у повному обсязі.

39. За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок прокуратури (як ініціатора судового розгляду) витрат зі сплати судового збору як за подання позовної заяви, так і за подання апеляційної скарги.

Заява Відповідача 2 про поворот виконання рішення (п.8 цієї постанови) не може бути задоволена апеляційним господарським судом, оскільки додана до заяви копія повідомлення про безспірне списання коштів, як обов'язкова умова її задоволення в світлі ч.6 ст.333 Господарського процесуального кодексу України, належним чином не засвідчення заявником, що унеможливлює її прийняття в якості доказу. При цьому, судова колегія зазначає, що означене не позбавляє права заявника (Ізюмську міську раду Харківської області) в подальшому звернутися з такою (належним чином оформленою) заявою до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Біліченка Сергія Семеновича, м. Ізюм Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 18.07.2018р. (повний текст підписано 23.07.2018р.) у справі №922/1407/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 18.07.2018р. (повний текст підписано 23.07.2018р.) у справі №922/1407/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення у справі №922/1407/18, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків до Фізичної особи-підприємця Біліченка Сергія Семеновича, м. Ізюм Харківської області та Ізюмської міської ради, м. Ізюм Харківської області про:

- визнання незаконними та скасування п.п.2,3,4,5,6 рішення 31 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання №0830 від 27.01.2017р. «Про розгляд звернення фізичної особи-підприємця Біліченко Сергія Семеновича»;

- визнання недійсним договору особистого строкового сервітуту, який укладений 14.09.2017р. між Ізюмською міською радою Харківської області та Фізичною особою-підприємцем Біліченко С.С. посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №2907;

- зобов'язання Фізичної особи-підприємця Біліченка С.С. повернути, а Ізюмську міську раду Харківської області прийняти земельну ділянку кадастровий номер :19:001:0024 площею 0,0030га, вартістю 32465,70грн., розташовану за адресою Харківська обл., м. Ізюм, вул.Старопоштова, шляхом внесення відомостей до земельно-кадастрової документації;

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37110472 від 15.09.2017р., приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І.

4. Стягнути з прокуратури Харківської області (61050, Харківська обл., місто Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4, ідентифікаційний код 02910108) в дохід Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 10572,00грн.

5. Доручити Господарському суду Харківської області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

6. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.12.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 27.12.2018р.

Головуючий, суддя-доповідач Д.О. Попков

Суддя В.І. Пушай

Суддя О.В. Стойка

Надіслано судом до ЄДРСР - 27.12.2018р