ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/9953/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Мамалуй О.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - Петрука Я.Ю.,

відповідача - 1 - не з'явився,

- 2 - Маркевич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя - Панна С.П.)

від 20.06.2018,

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

(головуючий - Чус О.В., судді - Березкіна О.В., Кузнецов В.О.,)

від 21.08.2018,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до 1) публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк",

2) відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго",

про стягнення 1 463 811,62 грн,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до Господарського суду Дніпропетровської області позов про стягнення солідарно з ПАТ "Акцент-Банк" та ВАТ "Тернопільобленерго" 1 000 000,00 грн заборгованості за векселем, 154 027,40 грн 6% річних та 309 784,22 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами зобов'язань щодо сплати боргу за векселем № 81 від 04.05.2000.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2018 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині стягнення заборгованості за векселем у сумі 350 000,00 грн. Стягнуто з відповідача-2 на користь позивача заборгованість за векселем в сумі 650 000,00 грн, 6% річних у сумі 151 561,64 грн. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав вважати відповідача-2 зобов'язаною особою перед позивачем за простим векселем № 81 від 04.05.2000, з урахуванням статті 47 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, в частині стягнення платежу у розмірі 1 000 000,00 грн та шести відсотків річних у сумі 151561,64 грн. У стягненні 309 784,22 грн інфляційних втрат місцевий суд відмовив, пославшись на те, що спірні правовідносин щодо стягнення заборгованості за векселем врегульовані правовими нормами, якими не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання зобов'язання за векселем. Вказав, що до індосаменту векселя № 81 включено застереження "без обороту на мене", тобто індосант звільнив себе від відповідальності за платіж за векселем. Новий векселедержатель погодився прийняти вексель за наявності такого застереження. Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо ПАТ "Акцент Банк".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2018 залишено без змін.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення в частині відмови у стягненні інфляційних втрат в сумі 309 784,22 грн та в частині відмови у стягненні 6 % річних в сумі 2 465,76 грн.

Підставами для часткового скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції. Стверджує, що зобов'язання за спірним векселем є грошовим, а тому на вимогу кредитора застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин є обов'язковим та законним в Україні. До спірних правовідносин неможливо застосовувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 03.10.2011 у справі №45/211, оскільки обставини справи не є подібними до обставин цієї справи.

ВАТ "Тернопільобленерго" у відзиві на касаційну скаргу стверджує, що спірні правовідносини сторін врегульовані вексельним законодавством, яке не передбачає стягнення інфляційних втрат, відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України. Вказує, що оскільки на дату вирішення спору у цій справі скасовано нотаріальні дії щодо протесту векселя, відсутня датована відмітка про відмову ВАТ "Тернопільобленерго" від його оплати в розумінні вимог Уніфікованого закону, а відтак - і передумови для прийняття рішення про стягнення як простроченої заборгованості за векселем, так і шести відсотків річних на підставі ст.48 Уніфікованого закону.

АТ "Акцент Банк" подало до суду відзив на касаційну скаргу, в яких просить відмовити в задоволені касаційної скарги. Вважає, що судами постановлені рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є держателем простого векселя № 81, виданого 04.05.2000 ВАТ "Тернопільобленерго", за яким останній зобов'язався сплатити "Українському кредитному банку" за пред'явленням, але не пізніше 01.01.2015 1000 000,00 грн.

На звороті вказаного простого векселя міститься проставлений "Українським кредитним банком" бланковий індосамент на пред'явника із застереженням "без обороту на мене". Вказаний індосамент підписаний головою правління та головним бухгалтером "Українського кредитного банку", скріплений печаткою банку.

Між Українським кредитним банком (банк) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (підприємство) 24.04.2000 було укладено договір №Т-102/042000, за умовами якого сторони здійснюють обмін рівноцінних паперів, а саме - векселів, зазначених в ст. 2 цього договору, на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.1 договору банк зобов'язався передати підприємству у власність векселі, перелік яких вказаний у додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору, загальною номінальною вартістю 66 715 946,15 грн. Векселі передаються підприємству з бланковим індосаментом протягом десяти банківських днів з моменту укладення цього договору.

На виконання умов вказаного договору Українським кредитним банком було передано, а Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" прийнято вексель №81 (номінальною вартістю 1 000 000,00 грн, дата випуску 04.05.2000, з зобов'язанням заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку чи його наказу суму у розмірі 1 000 000,00 грн, за пред'явленням, але не раніше 01.01.2015 в м. Тернопіль), про що свідчить акт від 04.05.2000 приймання-передачі векселів до договору.

ПАТ "Акцент-Банк" є правонаступником ЗАТ "Український кредитний банк", який є правонаступником прав та обов'язків "Українського кредитного банку", який є правонаступником прав та обов'язків "Київського приватного банку "Київприватбанк", створеного рішенням установчих зборів та зареєстрованого Національним банком України 30.10.1992 за №127.

24.03.2015 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" направило на адресу ВАТ "Тернопільобленерго" лист № 26-2132/1.2-15, в якому запропонувало відповідачу-2 оплатити до 12 год. 00 хв. 07.04.2015 прості векселі згідно з переліком, в тому числі простий вексель №81 від 04.05.2000.

Листом № 2251/29 від 26.05.2015 ВАТ "Тернопільобленерго" повідомило про неможливість виконати оплату і просило розглянути можливість розстрочення оплати до кінця 2015 року щомісячними платежами.

20.04.2015 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з метою пред'явлення до платежу простого векселя №81, відрядило до ВАТ "Тернопільобленерго" своїх представників. Акт пред'явлення векселів до платежу зі сторони ВАТ "Тернопільобленерго" підписаний не був, але факт перебування представників ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у ВАТ "Тернопільобленерго" підтверджується його печаткою на посвідченнях про відрядження.

Позивач, посилаючись на неоплату ВАТ "Тернопільобленерго" заборгованості за простим векселем №81 звернувся до суду.

Відповідач-2 після відкриття провадження у справі здійснив часткову оплату за векселем №81 у розмірі 350 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 173 від 15.01.2018, № 120 від 28.02.2018 та № 50 від 30.03.2018.

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930), а також Законами України від 05.04.2001 року №2374-ІІІ "Про обіг векселів в Україні", від 23.02.2006 року №3480-І// "Про цінні папери та фондовий ринок", від 06.07.1999 № 826-ХІ// "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 №827-ХІ// "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 № 828-ХІ// "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Відповідно до ст. 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

До простого векселя також застосовуються такі положення: положення, які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); і положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10).

До простого векселя також застосовуються такі положення: положення щодо забезпечення авалем (статті 30 - 32); у випадку, передбаченому в останньому абзаці статті 31, якщо в авалі не зазначено, за кого він даний, вважається, що він даний за векселедавця простого векселя.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Уніфікованого закону, власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Частиною 1 статті 11, статтею 13 Уніфікованого закону встановлено, що будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту.

Індосамент повинен бути написаний на переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). Він повинен бути підписаний індосантом.

Індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі).

Статтею 15 Уніфікованого закону передбачено, що індосант відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлено протилежне.

Господарськими судами правильно зазначено, що позивач є законним векселедержателем, а ПАТ "Акцент Банк" на підставі включення до індосаменту застереження "без обороту на мене" є звільненим від відповідальності за платіж за векселем і відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог відносно ПАТ "Акцент Банк".

Відповідно до ст. 34 Уніфікованого закону, переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами.

Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред'явленням не може бути пред'явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред'явлення починається від зазначеної дати.

Вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Вексельні зобов'язання прямих боржників - векселедавця простого та акцептанта переказного векселя - можуть бути виконані належним чином тільки за умови його пред'явлення до платежу у визначеному шляхом зазначення населеного пункту або конкретної адреси місці.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" вжито достатньо дій з пред'явлення до оплати простого векселя №81, а ВАТ "Тернопільобленерго" стало відомо про особу векселедержателя та про вимогу сплатити за векселем обумовлену суму.

Згідно ст. 43 Уніфікованого закону, держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений.

Статтею 48 Уніфікованого закону визначено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу:

(1) суму неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені;

(2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу;

(3) витрати, пов'язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати.

Відповідно до п. 5 ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" відсотки, про які йдеться у пункті 2 статті 48 і пункті 2 статті 49 Уніфікованого закону, на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України на день подання позову і від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову, відповідно.

Враховуючи часткову оплату за векселем №81 у сумі 350 000,00 грн є обґрунтованим висновок суду щодо стягнення з ВАТ "Тернопільобленерго" заборгованості за векселем в сумі 650 000,00 грн та 6 % в сумі 151 561,64 грн, нарахованих на підставі п. 2 ст. 48 Уніфікованого закону.

Крім того, судами попередніх інстанцій обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ВАТ "Тернопільобленерго" інфляційних втрат у розмірі 309 784,22 грн з огляду на таке.

Стаття 48 Уніфікованого закону передбачає, які платежі вправі вимагати векселедержатель від особи проти якої заявлена вимога. Такий перелік є вичерпним.

Оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання, то ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до таких спірних правовідносин.

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги щодо застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин та неможливості застосовувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 03.10.2011 у справі №45/211.

Щодо незгоди скаржника в частині відмови у стягненні 6 % річних в сумі 2 465,76 грн необхідно зазначити таке.

Позивачем було заявлено до стягнення 6 відсотків у сумі 154 027,40 грн, нараховану за період з 08.04.2015 по 31.10.2017, на підставі п. 2 ст.48 Уніфікованого закону.

Суд першої інстанції, здійснюючі необхідні дії з перевірки суми позовних вимог, задовольнив позов в цій частині частково у сумі 151 561,64 грн, взявши при цьому розрахунковий період з 24.04.2015 по 31.10.2017. Позивач з таким рішенням не погоджується і вважає, що відсотки повинні нараховуватись з 08.04.2015 - від дати 07.04.2015, запропонованої ним для оплати векселів у листі № 26-2132/1.2-15 від 24.03.2015.

Необхідно зазначити, що на підставі п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону векселедержатель може вимагати від особи, до якої пред'явив позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму. Нарахування здійснюється з дня, наступного за тим, який визначено для здійснення платежу, і припиняється в день, коли векселедержатель фактично отримав платіж від особи, до якої пред'явив позов, чи від іншої зобов'язаної за векселем особи, незалежно від того, чи було раніше ухвалено судове рішення про стягнення цих сум.

Простий або акцептований переказний вексель строком платежу "за пред'явленням" підлягає оплаті в день його належного пред'явлення до платежу.

За вимогами ст. 4 Уніфікованого закону переказний вексель може підлягати оплаті за місцем проживання третьої особи або в тій самій місцевості, де знаходиться місце проживання трасата, або в будь-якій іншій місцевості. До простого векселя також застосовуються такі положення.

Вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Вимога про платіж, пред'явлена не в місці, визначеному у векселі за викладеними вище правилами, не є пред'явленою належними чином.

Спірний вексель підлягає сплаті в м. Тернопіль. Лист №26-2132/1.2-15 від 24.03.2015, на який посилається скаржник, як на вимогу сплатити заборгованість за векселем не був пред'явлений в місці, визначеному у векселі, а був направлений поштою, до нього були додані копія векселю, а не оригінал.

Оскільки пред'явлення відбулося не в місці, визначеному у векселі, належним пред'явленням векселя до оплати є 23.04.2018 - дата перебування представників позивача у відрядженні до міста Тернопіль за місцезнаходженням ВАТ "Тернопільобленерго". За таких обставин суд правильно визначив період для нарахування і сплати 6 % з 24.04.2015 по 31.10.2017.

Отже, постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2018 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі за № 904/9953/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І. Ткач