ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Справа№ 910/1340/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 13.12.2018

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ДЕЛЬТА БАНК» Кадирова В.В.

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 (повне рішення складене - 04.10.2018)

у справі № 910/1340/18 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Державної іпотечної установи

до Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ДЕЛЬТА БАНК» Кадирова В.В.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна організація (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб»

про визнання зобов'язань припиненим.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У лютому 2018 року Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ДЕЛЬТА БАНК» Кадирова В.В. (далі - уповноважена особа), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - державної організації (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Фонд гарантування вкладів) про визнання зобов'язань припиненими щодо сплати відсоткового доходу за восьмий відсотковий період за облігаціями серій «А3», «В3», «С3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «А3», «В3», «С3», «D3» Державної іпотечної установи у 2013.

Позовні вимоги про визнання зобов'язання припиненим обґрунтовано порушенням відповідачем прав позивача на зарахування зустрічних однорідних вимог, яке передбачено ст. 601 Цивільного кодексу України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 позов задоволено повністю. Визнано припиненим зобов'язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» щодо сплати відсоткового доходу за восьмий відсотковий період за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року. Стягнуто з ПАТ «Дельта банк» на користь Державної іпотечної установи судовий збір в сумі 1 762, 00 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджується наявність всіх передбачених законом умов для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог сторін за емітованими позивачем облігаціями та договору банківського рахунку. А тому, в силу ст. 601 Цивільного кодексу України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зобов'язання Державної іпотечної установи перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати відсоткового доходу за восьмий відсотковий період за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року у загальному розмірі 80 645 986, 55 грн припинилися зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

19.10.2018 уповноважена особа звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 у справі №910/1340/18 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 було прийнято апеляційну скаргу уповноваженої особи на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 до провадження, запропоновано учасникам провадження надати відзиви та заперечення на відзив, встановлено строк для подачі відповідних заяв, скаргу призначено до розгляду.

В судове засідання 13.12.2018 з'явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку ст. ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу 14.11.2018.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Представники позивача проти доводів апеляційної скарги заперечили та просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в них доводів

Уповноважена особа в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з того, що облігації серій «A3», «B3», «C3» емітовані Державною іпотечною установою на загальну суму більше 1, 5 млрд. грн виявлені та включені до складу ліквідаційної маси АТ «Дельта Банк», що, на думку скаржника, унеможливлює проведення спірного зарахування зустрічних однорідних вимог та суперечить приписам Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки призведе до зменшення ліквідаційної маси відповідача.

Також скаржник стверджує, що договірне списання грошових коштів з рахунків позивача можливе виключно у випадках несвоєчасних розрахунків клієнта за договором банківського рахунку, у зв'язку з чим абзац 2 п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на спірні правовідносини щодо зобов'язань Державної іпотечної установи за емітованими нею облігаціями, оскільки наявність таких цінних паперів та відносини за договором банківського рахунку є абсолютно різними зобов'язаннями.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень третьої особи

Державна іпотечна установа у відзиві на апеляційну скаргу №5269/15/1 від 02.11.2018 не погоджується з доводами скаржника та вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню з огляду на таке.

Факт включення до ліквідаційної маси АТ «Дельта Банк» облігацій серій «A3», «B3», «C3» емітованих Державною іпотечною установою, на який скаржник посилається як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, не є предметом позовних вимог у даній справі.

Позивач зазначає, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов'язує можливість проведення зарахування зустрічних вимог з наявністю в договорі банківського рахунку загального положення про договірне списання і не конкретизує обставини такого списання.

28.11.2018 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів надійшли пояснення, в яких третя особа просила задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа стверджує, що суд першої інстанції мав застосувати до спірних правовідносин положення абзацу 2 п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з п. 16, 17 розділу VIII Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються затвердженого рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2017 за № 3711. Інші доводи збігаються з доводами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

27.02.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» (банк) та Державною іпотечною установою (клієнт) укладено договір банківського рахунку №26/995-070, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №0995 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги.

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

Положеннями п. 7.1. договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом одного року. У випадку відсутності заяви банку/клієнта про розірвання цього договору в термін 30 календарних днів до дати його припинення, термін дії цього договору вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо сторони не передбачать іншого.

26.12.2013 Правлінням Державної іпотечної установи було прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3».

Згідно з п. 4.2. Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року наведено параметри випуску облігацій, а саме: характеристика облігацій: серія «Z2» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «A3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «B3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «C3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «D3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; кількість облігацій: 50 000 штук відсоткових іменних облігацій, у тому числі: серія «Z2» - 10 000 штук; серія «A3» - 10 000 штук; серія «B3» - 10 000 штук; серія «C3» - 10 000 штук; серія «D3» - 10 000 штук; номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100 000,00 грн; загальна номінальна вартість випуску облігацій: 5 000 000 000, 00 грн, в тому числі: серія «Z2» - 1 000 000 000, 00 грн; серія «A3» - 1 000 000 000,00 грн; серія «B3» - 1 000 000 000, 00 грн; серія «C3» - 1 000 000 000,00 грн; серія «D3» - 1 000 000 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.8. Проспекту емісії виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів емітента в національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій.

Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку.

Виплата відсоткового доходу здійснюється на підставі реєстру власників, який складає Центральний депозитарій ПАТ «НДУ» на момент завершення операційного дня, що передує даті початку відповідної виплати (даті останньої виплати).

Також п. 4.8. Проспекту емісії передбачено, що для восьмого відсоткового періоду емітент встановлює такі умови виплати відсоткового доходу: для облігацій серії «А3»: для восьмого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 26.12.2017, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 487, 67 грн; для облігацій серії «В3»: для восьмого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 26.12.2017, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 736, 99 грн; для облігацій серії «С3»: для восьмого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 26.12.2017, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 736, 99 грн.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з реєстром власників іменних цінних паперів вих. № 146436зв, 146435зв, 146434зв від 26.06.2017, ПАТ «Дельта Банк» є власником цінних паперів, емітованих позивачем, а саме іменних відсоткових облігацій підприємства серії «B3» в кількості 10 000 загальною номінальною вартістю 1 000 000 000 грн, серії «A3» в кількості 4565 загальною номінальною вартістю 456 500 000 000 грн, серії «С3» в кількості 2 700 загальною номінальною вартістю 270 000 000 грн.

Суд першої інстанції встановив, що у Державної іпотечної установи є зобов'язання перед ПАТ «Дельта Банк» щодо виплати відсоткового доходу з відсоткових іменних облігацій згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3» , «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року за восьмий відсотковий період у загальному розмірі 80 645 986, 55 грн.

02.03.2015, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» № 150, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 «Про запровадженні тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Тимчасову адміністрацію було введено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 (включно).

Рішенням № 71 від 08.04.2015 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду № 51 від 02.03.2015 «Про запровадженні тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» строк запровадження тимчасової адміністрації було визначено до 02.09.2015.

Відповідно до рішення №147 від 03.08.2015 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта банк» тимчасову адміністрацію у позивача було продовжено до 01.10.2015.

02.10.2015 на підставі постанови № 664 від 02.10.2015 правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Суд першої інстанції встановив, що згідно з довідкою ПАТ «Дельта Банк» вих. № 05-3323787 від 03.10.2016, Державну іпотечну установу було включено до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до вказаної довідки загальна акцептована сума кредиторських вимог Державної іпотечної установи становить 3 332 921 190, 01 грн.

26.12.2017 Державна іпотечна установа звернулась до ПАТ «Дельта Банк» із заявою №8452/15/28 про зарахування зустрічних однорідних вимог по сплаті відсоткового доходу за восьмий період за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно з Проспекту емісії в сумі 80 645 986, 55 грн.

Однак, ПАТ «Дельта Банк» листом вих. № 280 від 15.01.2018 повідомило позивача про те, що вимоги Державної іпотечної установи були включені до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 11.01.2016. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 03.06.2016 №895 було затверджено ліквідаційну масу банку, АТ «Дельта Банк» розпочав процедуру реалізації активів та задоволення вимог кредиторів у визначеної чинним законодавством черговості. Наразі здійснюється задоволення вимог кредиторів третьої черги відповідно до рішення Виконавчої дирекції ФГВФО № 4 від 14.01.2016. Можливість позачергового задоволення вимог кредиторів за рахунок зарахування зустрічних вимог не передбачена вказаною нормою спеціального законодавства.

Наведені обставини стали підставою для звернення Державної іпотечної установи до суду з даним позовом, з метою захисту порушеного права як кредитор банку.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

За приписами ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (ст. 601 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 602 Цивільного кодексу України, не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, не допускається, за винятками випадків, установлених законом.

Положенням п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Отже, п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальною нормою, що регулює умови, за яких можливе зарахування зустрічних однорідних вимог у зобов'язаннях, стороною яких є банк щодо якого запроваджено процедуру тимчасової адміністрації чи ліквідації.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення позивача до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог (лист №8452/15/28 від 26.12.2017) позивач був кредитором банку за договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013 року (вимоги на суму 3 332 921 190,01 грн акцептовані та включені до реєстру).

При цьому, грошові кошти спрямовувались на погашення зобов'язань позивача за емітованими ним борговими цінними паперами (облігаціями серії «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року) та на дату початку процедури виведення Фондом Банку з ринку кошти перебували на поточному рахунку позивача.

Договірне списання з цього рахунку передбачено умовами даного Договору (п. п. 5.1. - 5.3. договору).

Позивач не є пов'язаною з Банком особою в розумінні ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Порядок прийняття рішень та вчинення дій Фондом щодо виведення з ринку банку, який визнаний неплатоспроможним рішенням Національного банку України встановлено Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 № 2.

Згідно з п. 4.33. вказаного Положення рішення про погодження проміжного ліквідаційного балансу неплатоспроможного банку, затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів приймаються виконавчою дирекцією Фонду.

Нормою п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено можливість здійснення зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, в процедурі ліквідації останнього за наявності певних спеціальних умов, необхідних для здійснення такого зарахування.

Отже, як норма п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і п. 4.33. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, надають можливість зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації, а внесення відповідних змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, не ставиться в залежність від стану формування ліквідаційної маси неплатоспроможного банку. А тому посилання скаржника на помилкове застосування судом першої інстанції п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є необґрунтованим.

Крім того, абзацом 16 п. 2.3. глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, забороняється здійснювати зарахування зустрічних вимог, у тому числі однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, на вимогу однієї із сторін.

Ці обмеження не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку зарахування зустрічних однорідних вимог є неможливим, оскільки це суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, є безпідставними, необґрунтованими та відхиляються судом апеляційної інстанції.

Крім того, як вірно зазначає позивач у відзиві на апеляційну скаргу, після початку процедури виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та заяв Державної іпотечної установи було здійснено зустрічне зарахування однорідних вимог між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою на суму 161 291 973, 10 грн, внаслідок якого припинено зобов'язання Державної іпотечної установи перед Банком щодо виплати відсоткового доходу за облігаціями серій «А3», «В3», «С3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року за третій та четвертий відсоткові періоди. Даний факт визнано скаржник, про що повідомлено позивача листами № 2416 від 25.11.2015 (а.с. 37 т. 1) та №109 від 12.01.2016 (а.с. 38 т. 1).

Посилання скаржника на п. 4.14 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, за яким визначено дії Фонду або уповноваженої особи Фонду у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, а саме: у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, з метою забезпечення достовірності переліку майна банку, що входить до його ліквідаційної маси, Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй Фондом відповідних повноважень) може вносити зміни до ліквідаційної маси, але не частіше одного разу на квартал, є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, дійсно такі зміни затверджуються виконавчою дирекцією Фонду однак, це не спростовує наявності підстав для припинення зобов'язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку не містять заборони проведення зарахування зустрічних однорідних вимог (за умови дотримання встановлених п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону вимог) після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку.

Також Північний апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими посилання третьої особи в поясненнях на помилкове незастосування судом першої інстанції п. 16, 17 розділу VIII «Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.08.2017 року №3711 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2017 року за №1104/30972, з огляду на таке.

За приписами п. 41 ч. 1 ст. 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом. Таким чином, спірне зарахування може відбутися лише у випадку, якщо воно за всіма своїми умовами підпадає під положення відповідного закону.

В свою чергу, положення п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачають випадки, у яких можливе таке зарахування, під які потрапляє спірне зарахування. Тобто, вимоги п. 16, 17 рішення, на які посилається третя особа, є такими, що встановлюють додаткові обмеження щодо можливості зарахування однорідних зустрічних вимог поряд із встановленими вимогами п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 41 ч. 1 ст. 602 Цивільного кодексу України передбачає спірне зарахування лише у випадках установлених законом.

Умови передбачені п. 16, 17 рішення, у розумінні п. 41 ч. 1 ст. 602 Цивільного кодексу України, не є законом, такими є умови п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте даним Законом не ставиться в залежність ані зарахування зустрічних вимог від погашення акцептованих вимог кредиторів відповідної черги, до якої відносяться зустрічні кредиторські вимоги, ані зарахування їх пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги, у разі, якщо обсяг коштів недостатній для повного погашення зобов'язань. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 910/12608/17, яка в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України є обов'язковою до застосування.

Отже, посилання скаржника на те, що строк погашення (з урахуванням черги акцептованих вимог кредиторів) не настав, є необґрунтованими.

Також скаржник, в обґрунтування твердження про те, що положеннями договору банківського рахунку від 27.02.2013 року № 26/995-070 не передбачено договірне списання коштів, посилається на положення названого договору банківського рахунку, укладеного між позивачем і відповідачем, серед яких зазначає пп. 3.1.2. п. 3.1 договору. Однак, відповідно до даного пункту Банк має право здійснювати примусове та договірне списання грошових коштів з Рахунку у випадках, передбачених цим договором, іншими договорами, укладених з Банком та чинним законодавством України.

Крім того, скаржник вже проводив зарахування зустрічних однорідних вимог між АТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою на суму 161 291 973, 10 грн, внаслідок якого припинено зобов'язання Державної іпотечної установи перед Банком щодо виплати відсоткового доходу за облігаціями серій «АЗ», «ВЗ», «СЗ» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «А3», «В3», «С3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року, за третій та четвертий відсоткові періоди, що підтверджується повідомленнями відповідача №2416 від 25.11.2015 та №109 від 12.01.2016.

Згідно з усталеної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Північний апеляційний господарський суд зазначає, що справа, з аналогічним предметом спору вже переглядалась Верховним Судом (справа № 910/12608/17), за результатами розгляду якої суд касаційної інстанції дійшов висновку про правомірне задоволення позову та припинення зустрічних однорідних вимог за Договором банківського рахунку та зобов'язаннями Державної іпотечної установи перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати відсоткового доходу за сьомий відсотковий період за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року у загальному розмірі 80 645 986, 55 грн.

Отже, беручи до уваги приписи ч. 4 ст. 236 ГПК України суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позову Державної іпотечної установи.

Отже, керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ДЕЛЬТА БАНК» Кадирова В.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 у справі №910/1340/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 у справі №910/1340/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ДЕЛЬТА БАНК» Кадирова В.В.

4. Матеріали справи № 910/1340/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 17.12.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз