Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2018

м. Івано-Франківськ

Справа № 909/830/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельна компанія "БМ-Груп"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Меш Інвест"

про стягнення заборгованості в сумі 41179 грн 23 к.

представники сторін не з"явилися

установив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельна компанія "БМ-Груп" із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Меш Інвест" про стягнення заборгованості в сумі 41179 грн 23к.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

01.10.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання у справі на 30.10.2018, яке відкладено на 22.11.2018 (ухвала від 30.10.2018).

22.11.2018 підготовче провадження у справі № 909/830/18 суд закрив та призначив розгляд справи по суті на 11.12.2018 (ухвала від 22.11.2018).

Позивач в судове засідання не з"явився, явки уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується ухвалами суду від 01.10.2018, від 30.10.2018 та від 22.11.2018.

Відповідач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, відзиву на позов не подав, явки в судове засідання уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, ухвалою від 22.11.2018, направленою відповідачу рекомендованою кореспонденцією та отриманою останнім 27.11.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов'язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об"єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд судової справи і забезпечення їх явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів, а також беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 11.12.2018 суд ухвалив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав зобов"язання щодо оплати поставленого товару в розмірі 38499 грн 98 к.          На підставі ст.625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов"язання, позивач нарахував відповідачу 1799 грн 55 к. - інфляційних втрат та 879 грн 70 к. - 3% річних.

Позиція відповідача.

Відповідач відзив на позов не подав.

Обставини справи, дослідження доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Предметом позову є вимога про стягнення заборгованості за поставлений товар.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 07.12.2017 виставив відповідачу рахунок №3850 на суму 38499 грн 98 к. на оплату товару, а саме крихти гумової в кількості 4 тони.

13 грудня 2017 року позивач поставив відповідачу товар - крихту гумову в кількості 4 тони, загальною вартістю 38499 грн 98к., в тому числі ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №1560, яка досліджена судом та відповідає вимогам законодавства, є первинним документом, фіксує факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, тому є всі підстави для покладення на відповідача обов"язку по проведенню розрахунків за отриманий товар на підставі зазначеної вище накладної.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача 03.09.2018 направлено претензію №3/9-1 з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар. Докази її направлення відсутні, вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оскільки станом на 27.09.2018 відповідачем заборгованість не погашена, позивач керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати і звернувся за захистом свого порушеного права до господарського суду з вимогами про стягнення заборгованості.

Суд зазначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом.

Проте, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом протягом розгляду справи, доказів належного виконання своїх зобов'язань суду не надав, доводи позивача не спростував.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Приписами ч.1 ст.202, ч.1 ст.626 ЦК України, встановлено, що договором/правочином є домовленість двох або більше сторін/дія особи, спрямована на встановлення/набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (надалі за текстом - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів

Згідно частин першої та другої статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором поставки.

Як передбачено ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно приписів ч.2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи, що правовідносини між сторонами з приводу поставки товару існували на підставі видаткової накладної, то зобов"язання по оплаті товару виникло після прийняття товару.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Висновок суду.

Отже, суд встановив, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку з оплати поставленого товару не виконав; обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не навів; доказів виконання зобов"язання не надав, доводи позивача не спростував, відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 38499 грн 98 к. основного боргу обґрунтована та належить до задоволення.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за період з 14.12.2017 - 1709.2018 та задовольняє їх за розрахунком позивача, який наявний в матеріалах справи та є арифметично вірним.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача 38499 грн 98 к. - основного боргу, 1799 грн 55к. - інфляційних втрат та 879 грн 70 к. - 3% річних.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору суд покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову судовий збір сплачений позивачем в зв"язку з розглядом справи, суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.8, 124, 129 Конституції України, керуючись ст.2, 74, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельна компанія "БМ-Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Меш Інвест" про стягнення заборгованості в сумі 41179 грн 23 к. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Меш Інвест", вул.Пекарська,1, м.Калуш, Івано-Франківська обл., 77304 (код 33358131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельна компанія "БМ-Груп", вул.Щербакова,53, м.Київ, 04111 (код 37146545) - 38499 (тридцять вісім тисяч чотириста дев"яносто дев"ять гривень) 98к.- основного боргу, 1799 (одну тисячу сімсот дев"яносто дев"ять гривень) 55к. - інфляційних втрат, 879 (вісімсот сімдесят дев"ять гривень ) 70к. - 3% річних, а також 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні) - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.12.2018

Суддя Т.В. Максимів