ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Черкаси справа № 925/902/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Кучеренко О.І із секретарем судового засідання Юхименко О.В. за участю представників: від позивача-Єгоров В.С., за довіреністю, від відповідача-Барілов С.А., за довіреністю, від першої третьої особи - ОСОБА_1, за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом «Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест», треті особи на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго» та Смілянська міська рада про стягнення 33 552 723 грн 49 коп

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» 33 552723 грн 49 коп, з яких сума боргу 14 504 207 грн 74 коп, пеня у сумі 2 554 420 грн 07 коп, три процента річних - 1537 113 грн 76 коп, інфляційні втрати у сумі 14 956 981 грн 92 коп. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням умов договору №1695/14-БО-36 від 26 листопада 2013 року, відповідно до якого позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 14 537 207 грн 74 коп, за який останній, у встановлений договором строк не розрахувався.

20.09.2018 відповідач направив суду відзив та 08.10.2018 заперечення, у яких проти позовних вимог заперечував, з підстав того, що стягнення з відповідача неустойки у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов'язання та просить суд її зменшити. Крім того, відповідач вважає, що до вимог про стягнення вказаної заборгованості сплинув строк позовної давності, тому при вирішенні спору просив застосувати наслідки його спливу.

02.10.2018 позивачем направлено до суду відповідь на відзив та 17.10.2018 письмові пояснення, у яких спростовуючи доводи відповідача, пославшись на порушення відповідачем умов договору поставки природного газу, що є підставою для застосування до нього відповідальності, яка передбачена умовами договору, звільнення від застосування якої доводиться боржником, як неможливість його виконання. Крім того, посилаючись на встановлений договором збільшений строк, протягом якого сторони можуть звернутися за захистом своїх прав, вказав, що нарахування виконані позивачем здійснені з врахуванням узгодженого п'ятирічного строку позовної давності.

21.11.2018 третя особа на стороні відповідача - Смілянська міська рада, направила до суду пояснення щодо позову, у яких зазначила, що вона не була стороною зазначеного договору, дозволу на його укладення відповідачу не надавала, гарантом виконання відповідачем зобов'язань не виступала, а тому їй не відомі причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання відповідачем, як і невідомі факти вжиття чи невжиття відповідачем заходів до виконання зобов'язання тощо.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав, представник відповідача проти позову заперечував, підтримував позицію викладену у відзиві на позов, представник третьої особи Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» позовні вимоги підтримала.

У судовому засіданні 12 грудня 2018 року оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, судом встановлено, що 26 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест», (надалі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №1695/14-БО-36 (далі - договір), згідно з яким продавець зобов'язався протягом січня-грудня 2014 року передати у власність покупцю, а останній - прийняти і оплатити природний газ обсягом до 3990000 куб м для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Пунктами 5.2, 5.5 договору сторони визначили ціну за 1000 куб м природного газу у сумі 3823 грн 78 коп, крім того ПДВ у сумі 650 грн 04 коп, а усього з ПДВ у сумі 4473 грн 82 коп. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу. Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу. Пунктом 6.4 договору його сторони погодилися з тим, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди або заборгованості зі сплати неустойки грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу, визначеного покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу погашається неустойка; у третю чергу погашається основна сума боргу.

Згідно з пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Пунктом 9.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у п'ять років.

04.02.2014 між сторонами за договором була укладена додаткова угода №1 до договору, у якій сторони договору внесли зміни у пункт 5.2 в частині визначення вартості природного газу, яка за 1000 куб м встановлена у сумі 3340 грн 75 коп та внесли зміни до реквізитів продавця та покупця.

29.04.2014 була укладена додаткова угода №2 до договору, згідно з якою вартість 1000 куб м газу визначена у розмірі 5264 грн 88 коп.

27.05.2014 була укладена додаткова угода №3до договору, згідно з якою вартість 1000 куб м газу визначена у розмірі 6208 грн 18 коп.

13.06.2014 була укладена додаткова угода №4 до договору, згідно з якою вартість 1000 куб м газу визначена у розмірі 6222 грн 22 коп.

05.09.2014 була укладена додаткова угода №5 до договору, згідно з якою вартість 1000 куб м газу визначена у розмірі 6405 грн 82 коп.

27.11.2014 була укладена додаткова угода №6 до договору, згідно з якою вартість 1000 куб м газу визначена у розмірі 6682 грн 44 коп.

26.12.2014 була укладена додаткова угода №7 до договору, згідно з якою вартість 1000 куб м газу визначена у розмірі 7661 грн 64 коп.

На виконання умов договору згідно актів приймання-передачі природного газу за січень 2014 року продавець передав, а покупець прийняв 706944 куб м природного газу на суму 2361724 грн 59 коп, за лютий 2014 року у кількості 732780 куб м на суму 2448036 грн 25 коп, за березень 2014 року 473057 куб м на суму 1580366 грн 12 коп, за квітень 2014 - 165003 куб м на суму 868720 грн 99 коп, за жовтень 2014 року 87978 куб м на суму 563570 грн 88 коп, за листопад 2014 року 371442 куб м на суму 2482138 грн 88 коп, за грудень 2014 року 552447 куб м на суму 4232650 грн 03 коп, а всього протягом 2014 року на суму 14537297 грн 74 коп. Покупець за отриманий газ розрахувався частково сплативши лише 33000,00 грн залишок заборгованості становить 14504207 грн 74 коп.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором, поставивши природний газ відповідачу у строки та в об'ємах, визначених договором та актами приймання-передачі, відповідач не розрахувався за поставлений йому у вказаний період газ, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду, у якому він просить стягнути з відповідача суму основного боргу, пеню, інфляційні нарахування та три відсотки річних, які були нараховані йому за прострочення сплати вартості отриманого товару.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Судом встановлено, що між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу. Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, газ, що продавався за цим договором, повинен був бути використаний покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами. На його виконання позивач, передавав відповідачу протягом січня-грудня 2014 року природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу в обсягах, які визначені у договорі, а відповідач зобов'язався його оплатити у строки, визначені договором. За умовами договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу. Проте, у встановлені договором строки відповідач не розраховувався, прострочивши оплату отриманого товару, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. Судом встановлено, що протягом зазначеного періоду відповідач отримав від позивача газу на суму 14537297 грн 74 коп, за який розрахувався частково сплативши лише 33000,00 грн. Заборгованість відповідача становить 14504207 грн 74 коп, розмір якої доведено позивачем належними доказами.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи відповідач, у визначений договором строк не розрахувався за отриманий природний газ, заборгувавши позивачу 14504207 грн 74 коп, отже, вказана заборгованість підлягає до примусового стягнення з відповідача.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 193, частини 1 статті 216 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Стаття 230 ГК України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. А частина 4 статті 231 ГК України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідальність покупця за порушення строків оплати товару, передбачена у пункті 7.2 договору, згідно з якою покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як встановлено судом відповідач прострочив сплату вартості отриманого газу, у звязку з чим, позивачем нарахована пеня за шість місяців по кожній сумі вартості щомісячно поставленого товару, починаючи з 15.02.2014 до 20.02.2018 на загальну суму 2554420 грн 07 коп. Перевіривши розрахунок позивача, суд прийшов до висновку, що він виконаний вірно з врахуванням вимог законодавства та умов договору. Суд не приймає до уваги доводи позивача про наявність підстав для зменшення суми неустойки, з огляду на таке. Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, згаданими нормами передбачено, що при прийнятті рішення про зменшення неустойки суд має право зменшити її розмір при врахуванні обставин, що мають істотне значення, зокрема, враховуючи ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін та, коли розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. З огляду на наведені правові норми та встановлені обставини справи (відсутність сплати заборгованості протягом майже 4 років, сплата 33000,00 грн в рахунок погашення 141504207 грн 74 коп заборгованості та повна бездіяльність відповідача щодо зменшення суми заборгованості), суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки, тому нарахована пеня у розмірі 2554420 грн 07 коп за період з 15.02.2014 до 20.02.2018 підлягає до стягнення з відповідача у повному розмірі.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відповідач в порушення умов договору прострочив виконання грошового зобов'язання позивач правомірно нарахував відповідачу суми, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні нарахування у розмірі 14956981 грн 92 коп за період з 01.03.2014 до 31.01.2018 та три проценти річних у розмірі 1537113 грн 76 коп за період з 15.02.2014 до 20.02.2018. Не підлягає до задоволення також клопотання відповідача про зменшення заявлених до стягнення нарахувань через відсутність спричинених позивачу значних збитків, посилаючись на положення статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, оскільки пред'явлені до стягнення суми інфляційних та річних не є штрафними санкціями у розумінні Цивільного та Господарського кодексів України, а є платою, що носить компенсаційний характер, який пов'язаний із знеціненням грошових коштів через інфляційні процеси, застосування до цих правовідносин правових норм щодо зменшення неустойки, суд вважає безпідставним.

Щодо вимог відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то вказана вимога не підлягає до застосування з огляду на те, що пунктом 9.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у п'ять років. Відповідно до статей 256-257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 259 цього кодексу встановлює право зміни тривалості позовної давності, яка може бути збільшена за домовленістю сторін у письмовій формі. Отже, суд встановив, що оскільки сторони у договорі узгодили інший строк позовної давності, то і вимоги позивача відповідають цим положенням та заявлені у межах збільшеного сторонами строку. Перевіривши розрахунок інфляційних та 3% річних, суд встановив, що позивач правильно вирахував суму відсотків та річних, тому вимога про їх стягнення є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Отже, судом встановлено, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором не здійснив оплату отриманого природного газу, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення у сумі 14504207 грн 74 коп заборгованості за поставлений протягом 2014 року, пеня у сумі 2554420 грн 07 коп за період з 15.02.2014 до 20.02.2018, інфляційні нарахування у розмірі 14956981 грн 92 коп за період з 01.03.2014 до 31.01.2018 та три проценти річних у розмірі 1537113 грн 76 коп за період з 15.02.2014 до 20.02.2018.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні повністю, сплачена ним сума судового збору підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача у сумі 503 290 грн 85 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» (вул. Свердлова, буд.94, м. Сміла, Черкаська область, 20700, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код )- 14504207грн 74 коп заборгованості, 2554420 грн 07 коп пені, 1537113 грн 76 коп три відсотки річних, 14956981 грн 92 коп інфляційних, 503290 грн 85 коп судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено 21.12.2018

Суддя О.І.Кучеренко