ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018 року м.Дніпро Справа № 908/413/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Іванова О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Запорізької області від 14.06.2018р. (повний текст рішення складено 25.06.2018р.) у справі № 908/413/18 (суддя Смірнов О.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дружний будинок", м. Мелітополь, Запорізької області

про стягнення 38 822,06грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дружний будинок" (далі - Відповідач) про стягнення 15 321 грн. 19 коп. – пені, 1 418 грн. 77 коп. – 3% річних, 22 082 грн. 10 коп. - інфляційних втрат за договором купівлі-продажу природного газу № 889/14-БО від 26.12.2013 року.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.06.2018 року у справі № 908/413/18 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що стягнення пені, 3% річних, втрат від інфляції підлягають списанню в силу приписів статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Оскільки поставлений відповідачу природний газ був використаний виключно для виробництва теплової енергії та заборгованість була погашена відповідачем до набрання чинності вищезазначеним законом України, а відтак підлягає списанню.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що місцевим господарським судом помилково було застосовано до спірних правовідосин норми статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Оскільки вказана стаття чітко регламентує коло осіб на яких поширюється дія вказаної норми. Так, згідно положень ст. 1-3 Закону його дія розповсюджується лише на теплопостачальні, теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, крім того застосування ч. 3 ст. 7 названого закону правомірно лише відносно підприємств та організацій, включених до реєстру. Однак в матеріалах справи відсутні докази включення відповідача до такого реєстру.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.08.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 908/413/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду від Запорізької області 14.06.2018р. (повний текст рішення складено 25.06.2018р.)

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.09.2018 року призначено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду від Запорізької області 14.06.2018р. у справі 908/413/18 в порядку письмового провадження (головуючий суддя – Зубченко І.В., судді – Попков Д.О., Радіонова О.О.).

Втім, Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 31 ГПК України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання вказаних правових норм забезпечено передачу справи № 908/413/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дружний будинок" про стягнення 38822,06грн. з Донецького апеляційного господарського суду до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи № 908/413/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Антоніка С.Г., Іванова О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду прийнято до провадження справу № 908/413/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в порядку письмовому провадженні.

13.11.2018 року від відповідача Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дружний будинок" надійщов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач погоджується з рішенням місцевого господарського суду та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення господарського суду Запорізької області від 14.06.2018 року без змін. Крім того вказує, що місцевим господарським судом вірно застосовано до спірних правовідносин положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", отже у позивача були відсутні правові підстави для вказаних нарахувань.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дружний будинок" здійснює діяльність з виробництва теплової енергії (крім певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії), що підтверджується ліцензією серія АВ за № 466685, виданою Запорізькою обласною державною адміністрацією зі строком дії ліцензії з 11.10.2010 року до 11.10.2015 року.

26.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, далі Продавець, та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку Дружний будинок, далі Покупець, був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 889/14-БО-13, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Порядок та умови проведення розрахунків сторони узгодили в розділі 6 Договору. Так, відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач в позові вказує, що відповідач оплату за переданий природний газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк, визначений договором, чим порушив умови п. 6.1. Договору.

Так, на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу за період з січня 2014 року по квітень 2014 року та з жовтня 2014 року по грудень 2014 року, а останній прийняв у власність природний газ, передбачений умовами договору на загальну суму 191142,71 грн., що підтверджується актами приймання-передачі, які підписані сторонами без зауважень та заперечень (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи).

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати здійснював з порушенням встановлених договором строків, здійснивши останній платіж 08.04.2015 року.

Крім того вказаним пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, у зв’язку з порушенням строків оплати за поставлений природний газ, Позивач просить стягнути з відповідача 15 321 грн. 19 коп. – пені, 1 418 грн. 77 коп. – 3% річних, 22 082 грн. 10 коп. - інфляційних втрат.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього ж Кодексу).

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

За положеннями ч. 1 ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, (тобто до 30.11.2016р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, з наведеного випливає, що законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Відповідно виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до реєстру, оскільки за змістом Закону до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

З урахуванням вищевикладеного доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом відповідних норм матеріального права при прийнятті рішення відхиляються як такі, що ґрунтуються на неправильному їх тлумаченні апелянтом.

Місцевий Господарський суд, врахував положення статей 1, 2, 3, частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також те, що відповідач – Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку Дружний будинок, за договором купівлі-продажу природного газу № 889/14-БО-13, було придбано природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Крім того було встановлено, що заявлені до стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційні втрати, пеня були нараховані на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому такі нарахування підлягають списанню в силу вимог частини 3 статі 7 зазначеного Закону, за таких обставин місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат, пені.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, під час перегляду апеляційним господарським судом не було встановлено порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права у відповідності до статті 276 Господарського процесуального кодексу України рішення місцевого господарського суду у справі 908/413/18 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 282 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Запорізької області від 14.06.2018р. у справі № 908/413/18 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.06.2018р. (повний текст рішення складено 25.06.2018р., суддя Смірнов О.Г.) у справі № 908/413/18 - залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у даній справі покласти на скаржника Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік