РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018Справа № 910/5590/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 59 762,81 грн.

за участю представників:

від позивача: Овчарук А.О. - представник за ордером № 413678 від 23.07.18;

від відповідача: Ербелідзе А.О. - представник за довіреністю № 1-212 від 06.08.18 р.; Глущенко В.В. - представник за довіреністю № 1-222 від 06.09.18

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" (далі - ТОВ "Свемон-Захід 1948", позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (яке змінило свою організаційно-правову форму на Акціонерне товариство "Укртрансгаз", далі - АТ "Укртрансгаз", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 954 004,32 грн.

Позов мотивований невиконанням відповідачем умов договору підряду № від 20.07.2016 р. щодо своєчасної оплати вартості поставленого обладнання та виконання комплексу робіт на об'єкті «ВОЛЗ Лубни-Диканька», внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ТОВ "Свемон-Захід 1948" просило стягнути з відповідача заборгованість зі сплати вартості поставленого обладнання у сумі 902 500,00 грн., пеню у сумі 27 075,00 грн., втрати від інфляції у сумі 18 050,00 грн. та 3 % річних у сумі 6 379,32 грн., а всього - 954 004,32 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.05.2018 р. вказану заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надано можливість реалізувати свої процесуальні права та обов'язки.

До початку розгляду справи по суті позивач неодноразово зменшував та збільшував позовні вимоги. Остаточно (заява від 10.07.2018 р.), просив стягнути з відповідача пеню у сумі 27 075,00 грн., втрати від інфляції у сумі 25 270,00 грн. та 3 % річних у сумі 7 417,81 грн., а всього - 59 762,81 грн., у зв'язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу. Вказана заява була подана із додержанням вимог ст. 46 ГПК України, а тому прийнята судом до розгляду.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні зазначили, що основна заборгованість зі сплати вартості обладнання відповідачем погашена, та у простроченні зобов'язання вина АТ "Укртрансгаз" відсутня, оскільки роботи ТОВ "Свемон-Захід 1948" за договором підряду у повному обсязі не виконало, тому просили зменшити суму пені до 1 грн.

Суд, розглянувши заяви сторін по суті спору, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.07.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" (підрядник) та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (замовник) був укладений договір підряду № (далі - договір), відповідно до якого підрядник приймає на себе зобов'язання власними та залученими силами та засобами виконати комплекс робіт по об'єкту «ВОЛЗ Лубни-Диканька (будівельні роботи) та здати в установлений договором строк закінчений будівництвом об'єкт відповідно до договірної документації, а також поставити обладнання (устаткування) і матеріали згідно зі специфікаціями (п. 1.1). Місцем поставки обладнання є: склад філії «Управління «Укргазтехзв'язок», на умовах DDP (Інкотермс 2 000 р.) (п. 2.1).

Пунктом 2.3 договору визначено, що замовлення, постачання, приймання, розвантаження, складування, охорона та подача матеріалів, конструкцій, виробів та обладнання здійснюються силами підрядника та підтверджується документально. Він контролює якість, кількість і комплектність постачання цих ресурсів, на ньому лежить ризик їх випадкової втрати і пошкодження до моменту здавання об'єкту в гарантійну експлуатацію (п. 2.3 договору).

Вартість по договору відповідно до розрахунку договірної ціни складає 9 519 726,00 грн., у тому числі і вартість устаткування у сумі 1 171 410,01 грн. (п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 02.09.2016 р.).

Відповідно до п. 3.5 договору розрахунки з підрядником здійснюються по факту виконаних робіт протягом 40 днів з дати підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт, а за поставлене обладнання - по факту поставки, протягом 40 днів з дати підписання сторонами акту приймання - передачі обладнання.

Пунктом 3.6 договору передбачена недоплата замовником по кожному акту виконаних робіт та поставленого обладнання в розмірі 5 % від суми відповідного акта. Остаточний розрахунок за виконані роботи буде здійснений замовником після закінчення всіх робіт, передбачених договором та акту введення в експлуатацію (реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації в ДП "Держархбудінспекція").

Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2017 року, а в частині виконання сторонами зобов'язань щодо розрахунків - до їх повного виконання (п. 5.4).

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № від 20.07.2016 р., суд встановив, що він за своєю правовою природою є договором підряду з елементами договору поставки, тобто змішаним, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 та окремих положень глави 54 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов'язань позивач поставив відповідачу обладнання на суму 950 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 19 від 26.12.2017 р., довідкою про вартість виконання будівельних робіт та витрат № 12-657 за грудень 2017 року, актом обладнання, що потребує монтажу № 12.1-657 від 27.12.2017 р.

Проте, відповідач, зі свого боку, взяті на себе зобов'язання виконав неналежним чином, вартість поставленого обладнання у визначені договором строки не оплатив. Отже, у відповідача виникла заборгованість у сумі 950 000,00 грн., яку позивач просив стягнути у судовому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи, а саме - банківської виписки з рахунку ТОВ "Свемон-Захід 1948" вбачається, що під час розгляду справи АТ "Укртрансгаз" сплатило позивачу наявну у нього заборгованість з вартості поставленого обладнання за договором підряду у сумі 902 500,00 грн., у зв'язку із чим позивач зменшив розмір позовних вимог на вказану суму.

Ураховуючи такі обставини, суд встановив, що заборгованість у цій частині зобов'язання у відповідача відсутня. Водночас, позивач вказує на його прострочення, а тому просить стягнути пеню у сумі 27 075,00 грн.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, пунктом 10.2 договору передбачено, що у разі затримки оплати вартості робіт, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за добу кожного дня затримки, але не більше 3 % несплаченої суми.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. При цьому, передбачений приписом ч. 6 ст. 232 ГК України 6-місячний період нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п. 2.5 Постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Перевіривши доводи позивача з урахуванням наведених норм діючого законодавства та умов договору підряду, у тому числі і щодо обмеження суми пені до 3 % від несплаченої суми, суд погоджується із розрахунком позивача та вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 27 075,00 грн., тобто у заявленій сумі.

Також позивач просив стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в сумі 25 270,00 грн. та 3 % річних у сумі 7 417,81 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем його грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Провівши перерахунок заявлених до стягнення матеріальних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 25 270,00 грн. та 3 % річних у сумі 7 343,63 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, оскільки нарахування матеріальних втрат здійснюється на наступний день після настання строку для оплати, визначеного п. 3.5 договору, що позивачем враховано не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ТОВ "Свемон-Захід 1948" підлягає частковому задоволенню.

Також суд розглянув заяву АТ "Укртрансгаз" про зменшення розміру пені, подану на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, за результатами чого суд вирішив відмовити у її задоволенні з урахуванням наступного.

За приписами ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, котрі заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначний період прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони, зокрема вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків тощо.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються на розсуд суду за наявності визначених у них умов та на підставі аналізу конкретної ситуації.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У даному випадку відповідачем не надано доказів того, що порушення зобов'язання з його боку є виключенням чи випадком, а також доказів того, що порушення строків виконання грошового зобовязання з оплати поставленого обладнання за договором підряду сталось не з вини відповідача.

Суд зазначає, що невиконання позивачем робіт за договором підряду у повному обсязі, не ставиться у залежність від обов'язку відповідача своєчасно оплатити поставлене обладнання за договором підряду, оскільки відповідно до п. 5.4 договору виконання сторонами зобов'язань щодо розрахунків за договором, здійснюється до їх повного виконання. При цьому фінансове становище відповідача не спростовує факту допущеного ним прострочення в оплаті поставленого обладнання, за яке договором передбачена відповідальність у вигляді штрафних санкцій (пені). А несвоєчасне виконання умов договору відповідачем призвело до несприятливих наслідків також і для позивача.

Крім того, суд враховує, що сума пені за невчасний перерахунок грошових коштів позивачу не є значно чи надмірно великою, виходячи із загальної суми договору та часу прострочення належної до сплати суми.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач не довів наявність підстав для зменшення розміру пені, при встановленому та підтвердженому факті прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд враховує, що позивач відмовився від стягнення витрат на правову допомогу, заявлених у позові, тому розподілу підлягає тільки судовий збір.

Крім того, позивачем була подана заява про повернення надміру сплаченого судового збору у зв'язку зі зменшенням розміру позовних вимог (заява від 04.06.2018 р.).

Відповідно до частини 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі зменшення розміру позовних вимог сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Оскільки первісно позов ТОВ "Свемон-Захід 1948" був оплаченим судовим збором у сумі 14 310,06 грн., але у подальшому сума судового збору за розглянуті позовні вимоги склала 1 762,00 грн. (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб), то на користь позивача підлягає поверненню судовий збір з Державного бюджету України у сумі 12 548,06 грн. (14 310,00 грн. - 1 762,00 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 59 762,81 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1; ідентифікаційний код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, 6, приміщення 5; ідентифікаційний код 39139461) пеню у сумі 27 075 (двадцять сім тисяч сімдесят п'ять) грн. 00 коп., інфляційні втрати у сумі 25 270 (двадцять п'ять тисяч двісті сімдесят) грн. 00 коп., 3 % річних у сумі 7 343 (сім тисяч триста сорок три) грн. 63 коп., судовий збір у сумі 1 759 (одна тисяча сімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 81 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Свемон-Захід 1948" (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, 6, приміщення 5; ідентифікаційний код 39139461) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 12 548 (дванадцять тисяч п'ятсот сорок вісім) грн. 06 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 10 грудня 2018 року.

Повний текст рішення складений 20 грудня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.