ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/1365/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.В. Поліщук, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання І.М. Станковій,

за участю представників:

від прокуратури - Лянна О.А.;

від позивача (Миколаївської обласної державної адміністрації) -участі не брали;

від позивача (Миколаївської обласної ради) - участі не брали;

від відповідача (Миколаївської міської ради) - участі не брали;

від відповідача (Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "ТВМ") - участі не брали;

від третьої особи - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області, прийняте суддею Ковалем С.М. 29.05.2018, м. Миколаїв, повний текст складено 11.06.2018,

у справі №915/1365/17

за позовом: заступника керівника прокурора Миколаївської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі:

-Миколаївської обласної державної адміністрації;

-Миколаївської обласної ради;

до відповідачів:

-Миколаївської міської ради;

-Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "ТВМ";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3

про визнання незаконним та часткове скасування рішення міської ради, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу, витребування майна

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року заступник прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Миколаївської обласної ради, Миколаївської обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «ТВМ» (далі - ТОВ «ТВМ») та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради №4/20 від 13.11.1998 в частині зазначення в додатку 1 об'єкта комунальної власності по АДРЕСА_1, який підлягає приватизації способом "викуп"; визнання недійсним свідоцтва про право власності територіальної громади м. Миколаєва від 30.12.1998 на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 площею 66,3 кв.м; визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна від 10.01.1999, укладеного між Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради та Виробничо-комерційною компанією «ТВМ»; витребування у ОСОБА_3 на користь територіальної громади сіл, селищ, міст Миколаївської області в особі Миколаївської обласної ради нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, площею 66,3 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що майно по АДРЕСА_1, яке перебувало на балансі та використовувалось Виробничим об'єднанням «Фармація» (далі - ВО «Фармація»), у 1992 році віднесено до власності області, а тому розпоряджатись останнім мав право лише власник - Миколаївська обласна рада, відтак рішення Миколаївської міської ради №4/20 від 13.11.1998 в частині зазначення у додатку №1 об'єкта приватизації по АДРЕСА_1 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а враховуючи те, що на підставі цього рішення міської ради №4/20 від 13.11.1998 та виданого на його підставі свідоцтва про право власності, між Миколаївською міською радою та ТОВ «ТВМ» 10.01.1999 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 66,3 кв.м по АДРЕСА_1, даний договір підлягає визнанню недійсним, а майно - витребуванню від теперішнього власника.

При цьому прокурором зазначено, що строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом не пропущений, оскільки Миколаївська обласна рада та Миколаївська обласна державна адміністрація дізнались про порушення своїх прав лише в червні 2017 року після направлення прокуратурою Миколаївської області відповідного запиту від 13.06.2017.

За вказаною позовною заявою ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2017 порушено провадження у справі №915/1365/17.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2018 закрито провадження у справі відносно ОСОБА_3; залучено останню до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.05.2018 у справі №915/1365/17 (суддя Коваль С.М.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що прокурором не доведено належними і допустимими доказами права позивачів на приміщення площею 66,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а відтак відсутні підстави для скасування рішення Миколаївської міської ради № 4/20 від 13.11.1998 в частині зазначення у додатку 1 об'єкта комунальної власності по АДРЕСА_1, який підлягає приватизації способом «викуп». Місцевий господарський суд також зауважив, що вказане рішення прийняте Миколаївською міською радою в межах наданих їй повноважень, відповідає вимогам чинного законодавства та жодним чином не порушує права та охоронювані законом інтереси позивачів.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що при поданні позову прокуратурою та позивачами пропущений строк позовної давності, однак, враховуючи, що сплив строку позовної давності застосовується лише у випадку порушення прав позивача, Господарський суд Миколаївської області дійшов висновку про відмову в позові саме з підстав недоведеності належними та допустимими доказами позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, перший заступник прокурора Миколаївської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.05.2018 у справі №915/1365/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірне нерухоме майно, на час розмежування державної та комунальної власності згідно з рішенням Виконкому Миколаївської обласної ради народних депутатів №62 від 03.09.1992 не належало облаптекоуправлінню, правонаступником якого є ВО «Фармація», а тому права Миколаївської обласної державної адміністрації та Миколаївської обласної ради на це майно спірними правовідносинами не порушено. Скаржник зазначає, що з інвентарної справи щодо об'єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 та витягу з реєстру речових прав на майно, за вказаною адресою обліковано декілька будівель за різними літерами і площею, серед яких, у тому числі і спірний об'єкт.

За твердженням апелянта, суд помилково врахував рішення Миколаївської міської ради народних депутатів №197 від 22.06.1990, як доказ набуття Житлово-експлуатаційною конторою №2 Центрального регіону (далі - ЖЕК №2 Центрального регіону) у 1991 році права власності на все майно за вказаною адресою, оскільки зазначене рішення не містить ідентифікаційних ознак об'єкту нерухомості (його площі, літери, за якими цей об'єкт облікований згідно з інвентарною справою), право власності на яке підлягало оформленню за Житлово-експлуатаційною конторою №2 Центрального регіону. Аналогічно жодним чином не ідентифіковано об'єкт нерухомості і у реєстраційному посвідченні на право власності від 27.03.1991. Згідно з Переліком державного майна, яке є додатком №1 до рішення виконкому Миколаївської обласної ради народних депутатів №62 від 09.03.1992, майновий комплекс ВО «Фармація», до якого належить спірний об'єкт нерухомості, віднесено до власності області, а тому розпоряджатись останнім мав право лише його власник - Миколаївська обласна рада.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції скаржник, також на те, що відповідно до довідки ВО «Фармація» №276 від 28.07.1998 станом на 1998 рік на балансі ВО «Фармація» знаходилась будівля по АДРЕСА_1 площею 68 кв.м (літ. «Б»). Вказане, за переконанням скаржника, свідчить, що у 1998 році об'єкт нерухомості, розташований по АДРЕСА_1 під літ. «Б» був віднесений до майна ВО «Фармація».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ТВМ» зазначає про її необґрунтованість та безпідставність, просить залишити її без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.05.2018 у справі №915/1365/17 - без змін. Крім того, ТОВ «ТВМ» просить суд апеляційної інстанції розглядати апеляційну скаргу без його представника.

Миколаївська обласна державна адміністрація надіслала заперечення на відзив ТОВ "ТВМ", в яких наголосила на тому, що Миколаївська міська рада здійснила відчуження майна всупереч вимог законодавства із перевищенням повноважень, тому що майно по АДРЕСА_1 перебувало на балансі ВО "Фармація" і у 1992 році було віднесено до власності області. Щодо пропуску строку позовної давності, то зазначений позивач вказує на те, що на час делегування обласною радою обласній державній адміністрації повноважень щодо управління майном спірне майно вже не перебувало у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, у зв'язку з чим Миколаївською обласною державною адміністрацією не могло бути забезпечено управління цим майном.

Миколаївська обласна рада та Миколаївська міська рада власні правові позиції щодо апеляційної скарги в письмового вигляді не виклали.

У судовому засіданні 29.11.2018 оголошувалась перерва до 17.12.2018. У засіданні суду 17.12.2018 представник прокуратури апеляційну скаргу підтримав; представник третьої особи проти її задоволення висловив заперечення, представники позивачів та відповідачів участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (том ІІІ а.с. 137-140).

Заслухавши пояснення представників прокуратури та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів №153 від 02.02.1982 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 47 кв.м передано Миколаївському обласному аптечному управлінню для розміщення відділу капітального будівництва і контори майстерні з ремонту і виготовлення аптечних меблів.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів №118 від 17.01.1983 приміщення по АДРЕСА_1 вирішено передати з балансу Житлово-експлуатаційної організації Центрального району на баланс облаптекоуправління.

Місцевим господарським судом за результатами дослідження матеріалів витребуваної ним з Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційної справи спірного об'єкту нерухомого майна встановлено, що в подальшому на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів №197 від 22.06.1990 за ЖЕК №2 Центрального району було зареєстровано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1.

Оскільки завірена належним чином копія інвентаризаційної справи в матеріалах даної справи відсутня, Південно-західним апеляційним господарським судом витребувано від Комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" інвентаризаційну справу. Із надісланих останнім документів з інвентаризаційної справи вбачається, що Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради народних депутатів було прийнято рішення №197 від 22.06.1990, яким вирішено оформити право власності на будинок по АДРЕСА_1 за ЖЕКом №2 Центрального району та зобов'язано Миколаєвське БТІ видати відповідне свідоцтво про право власності. На підставі вказаного рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів №197 від 22.06.1990 Миколаївським бюро технічної інвентаризації 27.03.1991 було видано реєстраційне посвідчення про реєстрацію за Житлово-експлуатаційною конторою №2 Центрального регіону права власності на об'єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

13.11.1998 Миколаївською міською радою прийнято рішення №4/20, яким доповнено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва, що підлягають приватизації способом «викуп» (додаток №1).

Відповідно до додатку №1 «Перелік об'єктів комунальної власності групи «А» територіальної громади м. Миколаєва, які підлягають приватизації способом «викуп» до вказаного рішення, нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (1 поверх) у м. Миколаєві включено до вказаного переліку, як об'єкт комунальної власності, що підлягає приватизації шляхом його викупу орендарем - Виробничо-комерційною компанією «ТВМ».

На підставі зазначеного рішення 30.12.1998 оформлено свідоцтво про право власності територіальної громади м. Миколаєва на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, площею 66,3 кв.м.

10.01.1999 між Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради (продавець) та Виробничо-комерційною компанією «ТВМ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу комунального майна, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю комунальне майно - нежитлове приміщення за літ. «Б», загальною площею 66,3 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а покупець зобов'язується прийняти зазначену площу і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі та пройти реєстрацію у бюро технічної інвентаризації. Характеристика площі находиться у технічному паспорті, який видається бюро технічної інвентаризації і є додатком до цього договору. Передача об'єкта приватизації здійснюється продавцем покупцю в триденний термін після нотаріального посвідчення договору. Передача об'єкта приватизації продавцем і прийняття об'єкта приватизації покупцем посвідчується актом прийому-передачі, який підписується сторонами.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Балкіною О.Л. і зареєстрований Миколаївською міською радою.

11.01.1999 на виконання умов вищезазначеного договору між сторонами складено та підписано акт передачі майна, за яким продавець передав, а покупець прийняв продане нежитлове приміщення.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №107250236 від 12.12.2017 вбачається, що на підставі зазначеного договору за ТОВ «ТВМ» було зареєстровано право власності на спірне майно, яке в подальшому за договором купівлі-продажу №83 від 05.02.2013 було відчужено ОСОБА_5 (номер запису про право власності 86260, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №237253 від 05.02.2013).

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 08.04.2016 ОСОБА_5 продав нежитлове приміщення за літ. «Б», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 66,3 кв.м ОСОБА_3.

Відповідно до актуальної інформації про об'єкт нерухомого майна (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №107250236 від 12.12.2017) право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 66,3 кв.м (літ Б) зареєстровано за ОСОБА_6 (номер запису про право власності 14168970, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29258663 від 14.04.2016).

Також відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано право власності на адміністративну будівлю літ.А-2 з підвалом, площею 531,4 кв.м за Миколаївською обласною радою (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №107250236 від 12.12.2017).

Із матеріалів справи також вбачається, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 рішенням Виконавчого комітету Миколаївської обласної ради народних депутатів від 03.09.1992 №62 було затверджено переліки розмежування державного майна (комунальної власності) між власністю області і власністю міст обласного підпорядкування та районів області, у додатку №1 до якого наведено перелік державного майна (комунальної власності), яке є власністю Миколаївської області.

З даного переліку (додаток №1 до рішення Виконавчого комітету Миколаївської обласної ради народних депутатів від 03.09.1992 №62), зокрема, вбачається, що до власності Миколаївської області було передано майновий комплекс ВО «Фармація».

Відповідно до довідки ВО «Фармація» №276 від 28.07.1998 на його балансі перебуває будівля (флігель Б-1) по АДРЕСА_1, загальною площею 68 кв.м.

Рішенням Миколаївської обласної ради від 26.10.2000 №16 тимчасово надано обласній державній адміністрації право вирішення питань щодо управління майном спільної власності територіальних громад Миколаївської області.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради №4/20 від 13.11.1998 в частині зазначення в додатку 1 об'єкта комунальної власності по АДРЕСА_1, який підлягає приватизації способом "викуп"; визнання недійсним свідоцтва про право власності територіальної громади м. Миколаєва від 30.12.1998 на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, площею 66,3 кв.м; визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна від 10.01.1999, укладеного між Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради та Виробничо-комерційною компанією «ТВМ»; витребування у ОСОБА_3 на користь територіальної громади сіл, селищ, міст Миколаївської області в особі Миколаївської обласної ради нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, площею 66,3 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, площею 66,3 кв.м (літ Б) входило до складу майнового комплексу ВО «Фармація» та є власністю Миколаївської області, а відтак не могло бути відчужене Миколаївською міською радою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що прокурором та позивачами не доведено за допомогою належних засобів доказування належність спірного нежитлового приміщення Миколаївській обласній раді.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України держава гарантує належне забезпечення захисту права власності на нерухоме майно, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з приписами статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Діяльність власника на підставі частини сьомої статті 319 Цивільного кодексу України може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 321 Цивільного кодексу України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 43, частини четвертої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад області є виключною компетенцією обласних рад.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" затверджено перелік державного майна України, що передавалось у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальну власність). При цьому, згідно з цим переліком у власність обласних рад передавалось не індивідуально визначене майно, а майно підприємств, установ та організацій за галузями господарювання.

Пунктом 3 зазначеної постанови встановлено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя, і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя проводиться облвиконкомами, Київським та Севастопольським міськвиконкомами за участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

Відповідно до цієї постанови Миколаївською обласною радою 03.09.1992 було прийнято рішення №62, яким затверджено переліки розмежування державного майна (комунальної власності) між власністю області і власністю міст обласного підпорядкування та районів області, у додатку №1 до якого наведено перелік державного майна (комунальної власності), яке є власністю Миколаївської області.

У додатку №1 до вказаного рішення від 03.09.1992 №62 зазначено, що до власності Миколаївської області було передано майновий комплекс ВО «Фармація».

Проте з цього додатку не вбачається, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 було передано одній із сторін спору, вказано лише, що до власності Миколаївської області передається "майновий комплекс", тобто спірна будівля у ньому не ідентифікована.

Як зазначалося вище, відповідно до довідки ВО «Фармація» №276 від 28.07.1998 на його балансі перебуває будівля (флігель Б-1) по АДРЕСА_1, загальною площею 68 кв.м.

Оцінюючи зазначений доказ, колегія суддів зазначає, що знаходження майна на балансі підприємства (організації) не є безспірною ознакою його права власності; баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату; баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Крім того, із змісту зазначеної довідки вбачається, що на балансі ВО «Фармація» перебувала окрема будівля (флігель Б-1), а не нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (літ Б), перший поверх якого було включено до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації способом «викуп» орендарем - Виробничо-комерційною компанією «ТВМ».

При цьому колегією суддів враховується, що 27.03.1991 на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів №197 від 22.06.1990 Миколаївським бюро технічної інвентаризації було видано реєстраційне посвідчення про право власності на спірну будівлю за ЖЕКом №2 Центрального району.

Наведене свідчить про те, що ще до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №311 від 05.11.1991 та Миколаївською обласною радою рішення №62 від 03.09.1992 щодо розмежування державної власності, спірна будівля не була у власності облаптекоуправління, правонаступником якого, за твердженням скаржника, є ВО «Фармація», оскільки право власності на цей об'єкт в цілому було зареєстровано за ЖЄКом №2- комунальною госпрозрахунковою організацією Миколаївської міської ради.

Відповідно до пункту 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» права суб'єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють відповідні ради.

Розпорядження майном згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про власність», який діяв на той момент, є виключним правом власника.

Отже, право розпоряджатися спірною будівлею належить лише суб'єкту права комунальної власності, яким в даному випадку є Миколаївська міська рада.

Оскільки спірна будівля не була включена як окрема одиниця до переліку майна, що є власністю Миколаївської області, а прокурором та позивачами не надано жодного доказу (окрім довідки Виробничого об'єднання «Фармація» про перебування у нього на балансі флігеля під літ. «Б-1») на підтвердження того, що до майнового комплексу ВО «Фармація» входило спірне майно (нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (літ. «Б»), відтак Миколаївська міська рада здійснювала повноваження управління виключно щодо тих об'єктів, які знаходились на той час у власності територіальної громади м. Миколаєва.

Таким чином, правомірною була видача в подальшому Виконкомом Миколаївської міської ради 30.12.1998 свідоцтва про право власності територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради на нежитлове приміщення площею 66,3 кв.м, яке знаходиться у місті Миколаєві по АДРЕСА_1, тому що вказаний об'єкт нерухомості не належав до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області в особі Миколаївської обласної ради.

Відтак місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що приймаючи рішення №4/20 від 13.11.1998, Миколаївська міська рада не вийшла за межі наданих їй чинним законодавством повноважень.

Обґрунтовано враховано було господарським судом першої інстанції і те, що за таких обставин не підлягають задоволенню і решта вимог, які носять похідний від цієї вимоги, а саме: про визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна від 10.01.1999, укладеного між Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради та Виробничо-комерційною компанією «ТВМ» та витребування у ОСОБА_3 на користь територіальної громади сіл, селищ, міст Миколаївської області в особі Миколаївської обласної ради спірного нежитлового приміщення.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Оскільки судом не встановлено порушень прав або охоронюваний законом інтересів позивачів, за захистом яких звернувся прокурор до суду, позовна давність в даному випадку не застосовується і доводи апеляційної скарги в цій частині (в частині відсутності підстав вважати строк позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами пропущеним) не можуть бути прийняті колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду до уваги.

Не приймаються до уваги і доводи скаржника про те облаптекоуправління є правонаступником ВО «Фармація», тому що в підтвердження цього в матеріалах справи відсутні будь-які докази. У витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 29.01.2018 за № відомості про осіб, правонаступником яких є ВО «Фармація», також відсутні.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення від 29.05.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування цього рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.05.2018 у справі №915/1365/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.12.2018.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.В. Поліщук