ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

"20" грудня 2018 р. Cправа № 902/754/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:Хмільницької міської ради Вінницької області (вул. Столярчука, 10, м. Хмільник, Вінницька область, 22000)

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод залізобетонних виробів" (вул. Івана Богуна, 81А, м. Хмільник, Вінницька область, 22000)

про передачу гуртожитку до комунальної власності

за участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.,

представників сторін:

позивача Ридванюк Н.О. - за дорученням №1709/01-19 від 18.12.18;

відповідача не з'явився;

У С Т А Н О В И В :

26.11.2018 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №1538/01-19 від 20.11.2018 Хмільницької міської ради Вінницької області про зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод залізобетонних виробів" передати гуртожиток за адресою: вул. Івана Богуна, 81 А до територіальної громади міста Хмільника в особі Хмільницької міської ради.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що на розгляді виконавчого комітету Хмільницької міської ради перебуває заява мешканців гуртожитку за адресою вул. Івана Богуна, 81 А з клопотання розпочати процедуру визнання гуртожитку комунальною власністю, з метою реалізації ними права на безоплатну передачу кімнат у гуртожитку. Даний гуртожиток перебуває у віданні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод залізобетонних виробів". На неодноразові звернення позивача до відповідача з метою вирішення питання передачі гуртожитку у комунальну власність, останній ніяких конкретних пропозицій не надав, що стало підставою вирішення спору в судовому порядку.

Ухвалою суду від 03.12.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/754/18 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 20.12.2018.

Вказаною ухвалою, окрім іншого, зобов'язано позивача відповідно до ст. ст. 166, 178 ГПК України, надіслати (надати) до суду: відповідь на відзив (у разі отримання відзиву) не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву, але не пізніше 18.12.2018.

Пунктом 7 вказаної ухвали сторонам встановлено строк для вчинення процесуальних дій до 18.12.2018р.

07.12.2018р. до суду від позивача надійшло клопотання №1642/01-19 від 04.12.2018 про витребування у Хмільницької районної державної адміністрації копії реєстраційної справи ТОВ "Хмільницький завод залізобетонних виробів".

В підготовче засідання 20.12.2018р. з'явився представник позивача.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався. Пояснень причин невиконання суду не повідомив.

При цьому суд зважає, що про час та місце розгляду справи, відповідач був повідомлений належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за вх.№11363 від 13.12.2018.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Розглядаючи клопотання №1642/01-19 від 04.12.2018 про витребування доказів суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Суд зазначає, що клопотання №1642/01-19 від 04.12.2018 про витребування доказів не відповідає вимогам ст.81 Господарського процесуального кодексу України. Заявником не подано жодних доказів вчинення ним дій на отримання запитуваних доказів, та відповідно доказів відмови у їх наданні.

Однак позивачем не дотримано вимог ст. 81 ГПК України, в зв'язку з чим суд дійшов висновку про необґрунтованість даного клопотання та відмову в його задоволенні.

В судовому засіданні розглянувши наявні матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою;

4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Суд зазначає, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з'явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналіз приписів п.4 ч.1 ст.226 ГПК України приводить суд до висновку про встановлення законодавцем імперативного правила щодо обов'язку суду залишати позов без розгляду у випадку, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору,

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не подано документів в оригіналах або в належним чином засвідченій копіях, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги

Судом встановлено, що документи, додані до позовної заяви №1538/01-19 від 20.11.2018 не є оригінальними. Разом з тим, додані до позовної заяви №1538/01-19 від 20.11.2018 документи (а.с. 16 - 73, 77, 85-88) не відповідають приписам ст. 91 ГПК України, та не є доказами.

Згідно з частинами 2, 4, 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01.09.2003) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Разом з цим, як вбачається з додатків до позову в якості "доказів" заявником до позову додано ксерокопії документів - які не є ані оригіналами документів, ані засвідченими у встановленому законом порядку копіями документів (відмітка про засвідчення копії, яка передбачена п. 5.27 ДСТУ 4163-2003, на ксерокопіях відсутня).

Всупереч наведеному, вказані вище світлокопії документів, прошиті, пронумеровані та скріплені печаткою, проте не містять відмітки - Згідно з оригіналом" та дати засвідчення копій.

Приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи неподання позивачем належних доказів, необхідних для вирішення спору, відсутність яких позбавляє суд можливості всебічно і повно з'ясувати всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, і, як наслідок, винести об'єктивне та правосудне рішення у даній справі, беручи до уваги визначені п.4 ч.1 ст.226 ГПК України імперативні норми, суд прийшов до висновку про залишення позову без розгляду.

У відповідності до ч.2 ст.226 ГПК України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, судом враховуються положення ст.7 ЗУ "Про судовий збір", якою врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Враховуючи те, що позов залишено без розгляду у зв`язку з неподання позивачем доказів, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Принагідно суд роз'яснює позивачу, що відповідно до ч. 4 ст. 226 ГПК Україна, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Беручи до уваги викладене та керуючись ст.ст. 42, 129, п.4 ч.1 ст.226, ст.ст.232, 233, 234, 235, 240, 242, 326 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов залишити без розгляду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України .

Ухвалу підписано 22.12.2018.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Столярчука, 10, м. Хмільник, Вінницька область, 22000)

3 - відповідачу (вул. Івана Богуна, 81А, м. Хмільник, Вінницька область, 22000)