ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року                      м. Дніпро Справа № 904/3248/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя                    Вечірко І.О. (доповідач)

судді                               Березкіна О.В., Кузнецов В.О.

розглянувши апеляційну

скаргу           Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення          Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2018 року (повний текст складено 10.09.2018 року)

у справі           № 904/3248/18 (суддя - Новікова Р.Г., м. Дніпро)

за позовом          Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", с. Гора Київської області

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ-Консалтинг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про                     стягнення суми основної заборгованості у розмірі 42 356,16 грн., 3% річних у розмірі 469,98 грн., інфляційної складової у розмірі 1 196,98 грн.

без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2018 року у даній справі в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за грудень 2017 року в сумі 42 354,16 грн. за послуги з водопостачання, оскільки доказів на підтвердження того, що таку послугу було надано в грудні 2017 року позивачем не надано. Акт № 63-26-11 від 13.07.2017 року підписаний представниками сторін може свідчити лише про те, що 05.07.2017 року було здійснено відключення споживача - ТОВ "АВ-Консалтинг" від водопровідних мереж аеропорту. За таких обставин, акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2017 року на суму 42 356,16 грн. не може підтверджувати факт надання послуг відповідачу з дня відключення (05.07.2017 року) від водопровідних мереж. З огляду на те, що вимога позивача про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає у зв'язку з недоведеністю позивачем обставин надання послуг з водопостачання на вказану суму у спірний період (грудень 2017 року), не підлягає нарахуванню на цю суму і 3 % річних та сума інфляційної складової. Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача вартості наданих послуг в грудні 2017 року в розмірі 42 356,16 грн. не підтверджені матеріалами справи. В зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 42 356,16 грн., 3 % річних в розмірі 3 469,98 грн., інфляційної складової у розмірі 1 196,98 грн.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи. Звертає увагу, що відповідач звернувся до позивача з листом від 17.03.2017 року № 16 з проханням забезпечити подання необхідної кількості води в обсязі до 5 000 м. куб. Абзацом 3 листа відповідач гарантував оплату використаних ресурсів. Актом від 19.05.2017 року за № 63-26/5-14 підписаним представниками сторін було здійснено підключення відповідача до водопровідного колодязю В-239/ПГ-53, лічильник зав. № 03362562 з початковими показниками 0,0 м. куб. По завершенню виконання робіт, відповідно до Акту про відключення споживача від мереж водопостачання від 13.07.2017 року № 63-25-11, підписаного представниками сторін, відповідач був відключений від водопровідних мереж аеропорту з кінцевими показниками 002521,2 м. куб. Таким чином, відповідачем за час підключення до водопровідних мереж позивача було використано 2 521,2 м. куб. води. Оплату за використану воду відповідач гарантував листом від 17.03.2017 року № 16. На підставі вказаного листа відповідачу було надано послуг із забезпечення холодною водою у кількості 2 521,2 м. куб. та виставлено рахунок-фактуру від 31.12.2017 року № 226/718 на оплату за надані послуги. До вказаного рахунку-фактури було складено акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.01.2017 року за надані послуги з постачання холодної води у кількості 2 521,2 м. куб. Зазначений рахунок-фактура та акт приймання-здачі виконаних послуг були отримані відповідачем 30.01.2018 року. Направивши лист про надання послуг із забезпечення холодною водою та отримавши рахунок-фактуру від 31.12.2017 року відповідач у разі не згоди міг направити лист, в якому вказати причини незгоди та причини відмови від правочину. Позивач надав послуги відповідачу в період з 19.05.2017 року по 05.07.2017 року, але акт приймання-здачі виконаних послуг та рахунок-фактура були надіслані відповідачу у грудні 2017 року.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відповідач не скористався правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, що в силу частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, постановлено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "АВ-Консалтинг" (далі-відповідач) звернувся до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі-позивач) з листом № 16 від 17.03.2017 року (а. с. 13), в якому просить для заповнення резервуарів забезпечити подання необхідної кількості води, в обсязі до 5000 м. куб. Оплату за використанні ресурси відповідач гарантував.

Актом від 17.05.2017 року № 63-25/5-14 від 19.05.2017 року (а. с. 17), підписаним представниками сторін, було здійснено підключення відповідача до діючих водопровідних мереж аеропорту. Відповідно до зазначеного акту точка підключення до водомірної мережі – водопровідний колодязь В-239/ПГ-53, лічильник № 03362562, початкові показники – 0,0 м. куб.

Актом № 63-26-11 від 13.07.2017 року (а. с. 18), підписаним представниками сторін, 05.07.2017 року було проведено відключення відповідача від водопровідних мереж аеропорту, ЦЗС водопровідний колодязь В-240 ПГ-52, лічильник № 03362562, кінцеві показники 002521,2, у зв’язку із закінченням робіт за договором № 02.5-14/1-201 від 26.04.2017 року.

Позивач направив на адресу відповідача рахунок-фактуру № 226/718 від 31.12.2017 року (а. с. 14) та акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2017 року на суму 42 356,16 грн. (а. с. 15), що підтверджується рекомендованим повідомленням (а. с. 16). Вказані рахунок-фактуру та акт приймання-здачі виконаних послуг представник відповідача отримав 30.01.2018 року.

Позивач зазначає про порушення відповідачем строків розрахунків за надані в грудні 2017 року послуги у сумі 42 356,16 грн.

Наведені обставини і стали причиною звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

3.3.1. Норми права, що підлягають застосуванню.

Цивільний кодекс України:

Стаття 638 - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частина 1 статті 901 - за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 903 - якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Господарський кодекс України:

Частина 7 статті 179 - господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частина 2 статті 180 - господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Господарський процесуальний кодекс України

Частина 1 статті 269 - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частина 2 статті 269 - суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частина 3 статті 269 - докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього.

Частина 5 статті 269 - в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

3.3.2. Юридична оцінка доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи прийняте рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" місцевий господарський суд послався на те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження факту надання послуг з водопостачання протягом грудня 2017 року. При цьому, суд звернув увагу, що акт від 13.07.2017 року, підписаний представниками сторін може свідчити лише про те, що 05.07.2017 року було здійснено відключення відповідача від водопровідних мереж аеропорту. Разом з тим, акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2017 року не може підтверджувати факт надання послуг відповідачу з дня відключення.

Як вбачається із змісту позовної заяви ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", підставою звернення з позовом стало невиконання відповідачем зобов'язань, взятих на себе гарантійним листом від 17.03.2017 року № 16 щодо оплати за водні ресурси, використані за час підключення до водопровідних мереж позивача. Надані позивачем акти свідчать про те, що відповідач був підключений до водопровідних мереж позивача в період з 19.05.2017 року по 13.07.2017 року. З урахуванням показників лічильників у вказаний період відповідачем було використано 2 521,2 м. куб. води. Разом з тим, у складеному позивачем в односторонньому порядку Акті приймання-здачі виконаних послуг від 31.12.2017 року зазначено, що послуги по споживанню відповідачем 2 521,2 м. куб. води надані в грудні 2017 року. Таким чином, слід прийти до висновку, що позивач помилково зазначив в акті приймання-здачі від 31.12.2017 року про надання послуг саме в грудні, а не в період з 19.05.2017 року по 13.07.2017 року, тобто під час підключення відповідача до водопровідних мереж.

За наведених обставин, позивач мав довести факт порушення відповідачем господарських зобов'язань, пов'язаних із використання ним водних ресурсів в період підключення до водопровідних мереж позивача.

В актах від 19.05.2017 року (про підключення споживача) та 13.07.2018 року (про відключення споживача) крім гарантійного листа відповідача від 17.03.2018 року № 16 міститься посилання на укладений сторонами договір № 02.5-14/1-201 від 26.04.2017 року.

Судом першої інстанції в процесі розгляду справи винесено ухвалу від 15.08.2018 року про відкладення розгляду справи та зобов'язано позивача надати письмові пояснення стосовно договору № 02.5-14/1-201 від 26.04.2017 року, про який зазначено в актах від 19.05.2017 року та 13.07.2017 року. Проте, позивач вимог ухвали господарського суду не виконав, витребуваного пояснення чи копії вказаного договору не надав.

З огляду на викладене, суду першої інстанції при вирішенні спору не було надано доказів існування між сторонами правовідносин на підставі договору № 02.5-14/1-201 від 26.04.2017 року.

Разом з тим, при вирішенні спору судом правомірно здійснювалась оцінка правовідносин сторін, що виникли відповідно до гарантійного листа від 17.03.2017 року № 16, актів від 19.05.2017 року та 13.07.2017 року, інших доказів про існування яких зазначено в позовній заяві та копії яких додано до позовної заяви.

Позивачем не було надано господарському суду доказів, які б свідчили про погодження сторонами істотних умов договору, зокрема, ціни водних ресурсів.

Проте, згідно із статтею 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що господарський суд залишив поза увагою факт укладення сторонами договору № 02.5-14/1-201. До поданої апеляційної скарги, позивачем було додано нові докази, зокрема, і копія договору № 02.5-14/1-201 від 26.04.2017 року про відшкодування вартості спожитої електричної енергії та водопостачання.

Згідно із частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього.

Проте, в апеляційній скарзі позивач не вказав причини невиконання ним вимог ухвали господарського суду від 15.08.2017 року щодо подачі письмових пояснень про наявність договору, та не вказав поважних причин ненадання цього договору до суду першої інстанції. В зв'язку з цим суд апеляційної інстанції не може прийняти в якості доказу наданий позивачем до апеляційного господарського суду укладений сторонами договір № 02.5-14/1-201 від 26.04.2017 року.

За наведених умов, колегія суддів вважає, що місцевий           господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Слід зазначити, що позивач не позбавлений права звернутися до господарського суду з позовом до відповідача за наявності іншої правової підстави, а саме - невиконання відповідачем умов договору № 02.5-14/1-201 від 26.04.2017 року.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

Звертаючись із апеляційною скаргою, позивач не спростував вищенаведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосуванням ним норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятного ним судового рішення.

На підставі викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що місцевим господарським судом повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

3.4. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу           Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2018 року у справі № 904/3248/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                               _________________                    І.О. Вечірко

Суддя                                                  _________________                    О.В. Березкіна

Суддя                                                  _________________                    В.О. Кузнецов