ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2577/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Журби Юрія Олександровича, м. Богодухів Харківської області
до Товариства з додатковою відповідальністю "Тома", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 372186,08 грн.
за участю представників:

позивача - Саханя В.О., довіреність б/н від 08.10.2018 року;

відповідача - Чаговець А.А., довіреність б/н від 08.10.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Журба Юрій Олександрович (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тома" (відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки обладнання №04/08 від 19.08.2018 року в сумі 372186,08 грн., з яких 29710,00 грн. - заборгованість за передплатою, 29051,72 грн. - вартість додаткових робіт, 205590,00 грн. - 30% залишкової суми вартості товару, 87236, 07 грн. - індекс інфляції та 20598,29 грн. - 3% річних.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 5582,79 грн., позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.09.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.10.2018 року на 11:30 год.

08.10.2018 року відповідач надав відзив (вх.№ 29140), в якому проти позовних вимог заперечував посилаючись на пропуск позивачем позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за передплатою по договору в сумі 29710,00грн. і щодо 30% залишкової суми вартості товару в сумі 205590,00 грн. Відповідач також вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення суми вартості додаткових робіт в розмірі 29051,72грн. є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не стосуються зобов'язань відповідача за спірним договором, а виконані позивачем для облаштування адміністративного будинку відповідача. Крім того, відповідач зауважує, що позивач неналежним чином виконав зобов'язання за спірним договором шляхом фактичного постачання товару з іншими техніко-економічними ознаками ніж ті, які визначені позивачем в паспорті на КТУ, проектній документації до нього і в проектах документів за договором, які залишились не підписаними відповідачем. Відповідач також вважає, що до відносин сторін у змішаному спірному договорі мали бути застосовані у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договір підряду, а не тільки щодо договору поставки. Тому, в частині врегулювання і визначення сторонами істотних умов договору підряду, та його підписання, спірний договір залишився неукладеним.

09.10.2018 року відповідач надав заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за передплатою по договору в сумі 29710,00грн. і щодо 30% залишкової суми вартості товару в сумі 205590,00 грн. (вх.№ 29195), яку досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.10.2018 року підготовче засідання у справі № 922/2577/18 відкладено на 13.11.2018 року на 12:00 год.

12.11.2018 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№32103), в якому зазначив, що він фактично не мав можливості передати відповідачу 25.08.2018 року КТУ, оскільки останнього на той момент не існувало в натурі. Позивач також зауважив, що товар, який є предметом договору поставки № 04/08 від 19.08.2015 року, було передано відповідачу 25.12.2015 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущений, як того зазначає відповідач у відзиві на позов. Позивач також вважає, що відповідачем, в порушення умов договору та чинного законодавства, в односторонньому порядку було змінено його умови щодо вирішення сторонами спору з приводу недоліків обладнання або причин їх виникнення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.11.2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.11.2018 року на 11:30 год.

26.11.2018 року відповідач надав заперечення на відповідь позивача на відзив (вх.№ 33073), які було досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

В судовому засіданні 26.11.2018 року оголошено перерву до 03.12.2018 року до 12:30 год.

30.11.2018 року позивач надав пояснення (вх.№ 33614), які було досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 03.12.2018 року підтримав позов, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.12.2018 року підтримав відзив, просив в задоволенні позову відмовити.

Крім того, відповідачем подано клопотання про розгляд питання щодо можливості винесення судом окремої ухвали суду (вх.№ 33697), розглянувши яке, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ГПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, який повинен надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено (ч. 11 вищезазначеної статті).

Відповідач зазначає, що подання позивачем копії видаткової накладної № РН-0000023 від 25.08.2015 року, яка знята і завіреної ним 11.09.2015 року з оригіналу, разом з позовною заявою; подання згодом суду протилежних доказів з поясненнями відсутності можливості передачі товару саме 25.08.2015 року; прохання, викладене у відповіді позивача на відзив не звертати увагу на подану з позовною заявою копію вказаної видаткової накладної з причин її невідповідності вимогам законів України, є діями зі сторони позивача які містять ознаки складу кримінального злочину з підроблення ним документів.

Проте, суд вважає, що вказані відповідачем обставини, не свідчать про порушення позивачем законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, оскільки позивач має право самостійно обирати свою правову позицію та на власний розсуд її змінювати. Жодних інших належних та допустимих доказів вчинення позивачем кримінального правопорушення відповідачем не надано, у зв'язку з чим суд в задоволенні клопотання відповідача (вх.№ 33697) відмовляє.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані ними докази, суд встановив наступне.

19.08.2015 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Тома" (Покупець, відповідач) та фізичною особою - підприємцем Журбою Юрієм Олександровичем (Постачальник, позивач) укладено договір поставки обладнання № 04/08 (надалі - Договір; т. 1 а.с. 32-36), відповідно до умов якого (п. 1.1.), Постачальник зобов'язався виготовити, поставити товар (передати у власність Покупця), встановити та забезпечити його гарантійне обслуговування для використання у підприємницькій діяльності, а Покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору, предметом поставки є наступний товар - комплекс тепловий універсальний (у подальшому - КТУ).

Відповідно до п. 2.2.1 Договору, товар, вказаний в п. 2.1. цього Договору, поставляється Покупцю у кількості згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, в якій зазначається: найменування товару, кількість товару, що повинна постачатися.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що вартість кожної одиниці товару, що посталяється згідно з цим Договором, визначається в специфікації (Додаток № 1).

За умовами специфікації (Додаток № 1 до Договору; т. 1 а.с. 37), сторони дійшли згоди про наступний обсяг та вартість робіт, необхідних для введення товару в експлуатацію:

- швидкозмонтований модуль паливний: 175000,00 грн.;

- накопичувальний бункер до 10 куб.м. із шнековою подачею у витратний бункер: 68000,00 грн.;

- проектні роботи: 34000,00 грн.; пусконалагоджувальні роботи: 16000,00 грн.; виготовлення та монтаж згідно локальної смети: 392300,00 грн.

Загальна ціна Договору склала 685300,00 грн.

Сторони домовились, що пунктом постачання товару за цим Договором є м.Харків, вул. Іванівська, № 1. (п. 3.4. Договору).

В п. 3.1. Договору зазначено, що постачання товару здійснюється на протязі 80-ти календарних днів з моменту отримання Постачальником передоплати у розмірі 70% загальної вартості товару. При цьому 30% передплати сплачується Покупцем відразу після укладання Договору, а 40% через 20 (двадцять) днів з моменту початку робіт Постачальником. Сплата 30% залишкової суми вартості одиниці товару здійснюється після введення товару в експлуатацію і підписання Акту прийому-передачі.

Перехід права власності відбувається після повної оплати товару, що оформляється видатковою накладною та актом прийому-передачі в експлуатацію. Підписання накладної та акту прийому-передачі товару в експлуатацію Покупцем свідчить про приймання їм обладнання за якістю та кількістю без зауважень (пункти 3.2. та 3.3. Договору).

Згідно з п. 3.5. Договору, Постачальник при поставці товару зобов'язаний надати Покупцеві наступні документи:

- оригінал рахунку-фактури;

- видаткову накладну.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що розрахунки за кожну поставлену одиницю товару здійснюється Покупцем у безготівковому порядку згідно рахунків, що надаються Постачальником протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання рахунку.

19.08.2015 року на адресу відповідача було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000026 від 19.08.2015 року (т. 1 а.с. 38) на оплату КТУ на суму 685300,00 грн.

25.08.2015 року та 05.10.2015 року відповідачем на користь позивача було сплачено 200000,00 грн. та 250000,00 грн., відповідно, за постачання та встановлення обладнання (комплекс тепловий універсальний КТУ), що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача (т. 1 а.с. 39-40)

25.08.2015 року позивачем було надано відповідачу видаткову накладну на готовий КТУ №РН- 0000023 від 25.08.2015 року (т. 1 а.с. 41), яка була підписана зі сторони позивача.

Позивач зазначає, що 15.09.2015 року він почав виконувати роботи згідно із п. 3.1. Договору, а 25.12.2015 року, незважаючи на невиконання відповідачем своїх зобов'язань по передоплаті товару, позивачем було передано Покупцю товар, що є предметом Договору, разом з наступними документами:

- оригіналом рахунку-фактури № СФ-0000026 від 19.08.2015 року;

- видатковою накладною № РН-0000023 від 25.09.2015 року;

- паспортом комплексу теплового універсального КТУ-98 кВт;

- актом прийому-передачі обладнання.

Втім, як зазначає позивач, відповідач не повернув йому до цього часу підписані видаткову накладну № РН-0000023 від 25.09.2015 року та акт прийому-передачі обладнання.

Згодом, в процесі роботи КТУ відповідачем були виявлені недоліки, про що було повідомлено позивача.

07.12.2016 року між позивачем та відповідачем з метою усунення спорів щодо якості продуктивності обладнання було укладено додаткову угоду до Договору (т. 1 а.с. 151), згідно якої, в зв'язку з необхідністю визначення відповідності якості обладнання заявленим показникам, Сторони дійшли згоди провести експериментальне випробування обладнання КТУ-98 кВт, на базі ТДВ "ТОМА" в період опалювального періоду 2016-2017 років з 15.12.2016 р. по 15.03.2017 р. Постачальник Журба Юрій Олександрович власними силами встановлює на КТУ, розташований за адресом: м. Харків, вул. Іванівська, 1 в м. Харкові, клапан регулятор 3-х ходовий, з метою удосконалення системи опалення. Постачальник бере на себе зобов'язання по поставці на користь Покупця палива у вигляді пелет та інших видів палива за ринковою ціною, що складається у м. Харкові на період опалювального сезону 2016-2017 років. Поставка паливних матеріалів здійснюється за заявками Покупця на наступні адреси: м. Харків, пр. Гагаріна, 201, м. Харків, вул. Плеханівська, 4-А, м. Харків, вул. Іванівська, 1. Покупець зобов'язується своєчасно сплачувати за поставлене паливо. Постачальник бере на себе зобов'язання по технічному обслуговуванню КТУ та інструктуванню персоналу Покупця в разі виникнення необхідності. Комісія в складі представників Постачальника та Покупця в період з 20- 25 число кожного місяця контролює ефективність роботи обладнання, про що складаються відповідні акти.

21.03.2018 року, позивач звернувся до відповідача з листом-претензією (т. 1 а.с. 153), в якому просив виконати свої фінансові зобов'язання щодо сплати заборгованості за договором поставки обладнання № 04/08 від 19.08.2015 року.

Відповіддю вих. № 38 від 18.04.2018 року (т. 1 а.с. 154) відповідач повідомив позивача про те, що в процесі експлуатації КТУ Покупцем було виявлено, що заявлені Постачальником техніко-економічні характеристики комплексу не відповідають фактичним. Шляхом встановленого непередбаченого договором устаткування та проведення додаткових пусконалагоджувальних робіт Постачальнику вдалось добитися обумовленої у Договорі щодобової витрати палива. Але цей факт не задовольняє Покупця оскільки, у нього є вагомі підстави вважати, що економічне обґрунтування будівництва КТУ, розроблене Постачальником, з невідомих Покупцю причин, виконано невірно: фактична потужність встановленого обладнання значно (у рази) перевищує заявлену Постачальником у договорі. Внаслідок цього цілком ймовірно слід очікувати і пропорційного підвищення експлуатаційних витрат палива та власних енерговитрат КТУ. Також, у вищевказаній відповіді містилось зауваження, що жодних документів про сертифікацію товару (КТУ), декларацій про його відповідність вимогам технічного регламенту, а також висновків екологічної та санітарно- гігієнічної експертизи щодо впливу КТУ на довколишнє середовище Покупцю Постачальником не надавалось, тому експлуатація обладнання може призвести до техногенної аварії. Також у відповіді відповідач зазначав, що саме з цих причин Покупець відмовляється від приймання товару та його оплати.

Зазначені вище обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частина друга статті 628 ЦК України).

Як вбачається з умов Договору, він за своєю правовою природою є змішаним, оскільки містить елементи договору підряду та договору поставки.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина перша статті 837 ЦК України).

Предметом позову у даній справі є, зокрема, вимоги про стягнення заборгованості за передплатою в сумі 29710,00 грн., вартості додаткових робіт в сумі 29051,72 грн. та 30% залишкової суми вартості товару в сумі 205590,00 грн.

Отже, для правильного вирішення даного спору треба встановити момент виникнення у відповідача зобов'язань щодо оплати зазначеної заборгованості за Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ч. 1 ст. 692 ЦК України закріплено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (частина перша статті 854 ЦК України).

В Договорі містяться дві норми, які регулюють порядок оплати товару/робіт, а саме пункти 3.1. та 4.2.

В п. 3.1. Договору зазначено, що 30% передплати сплачується Покупцем відразу після укладання Договору, а 40% через 20 (двадцять) днів з моменту початку робіт Постачальником. Сплата 30% залишкової суми вартості одиниці товару здійснюється після введення товару в експлуатацію і підписання Акту прийому-передачі.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що розрахунки за кожну поставлену одиницю товару здійснюється Покупцем у безготівковому порядку згідно рахунків, що надаються Постачальником протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання рахунку.

Отже, Договір пов'язує виникнення у відповідача обов'язку щодо оплати товару з моментом отримання останнім рахунку від позивача на кожну поставлену одиницю товару.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 19.08.2015 року на адресу відповідача було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000026 від 19.08.2015 року (т. 1 а.с. 38) на оплату КТУ на суму 685300,00 грн., тобто на всю суму Договору.

За таких обставин, відповідач мав розрахуватись за товар протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання рахунку, тобто до 25.08.2015 року.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в передбачений договором строк свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару не виконав, що свідчить про порушення прав позивача на отримання оплати за поставлений товар.

В той же час, відповідачем надано заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за передплатою по договору в сумі 29710,00грн. і щодо 30% залишкової суми вартості товару в сумі 205590,00 грн. (вх.№ 29195).

Суд, дослідивши вищевказану заяву, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України).

Суд зазначає, що оплата відповідачем чергового платежу 05.10.2015 року за Договором, що врегульовано п.3.1. Договору, в даному випадку не перериває строк позовної давності щодо вимог позивача за Договором. Аналогічна правова позиція неодноразово викладалась як Верховним Судом України (справа №6-43цс17, постанова від 22.03.2017 року), так і Верховним Судом (справа №444/9519/12, постанова від 28.03.2018 року). При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і вчинено дії, що свідчать про визнання лише певної частини боргу чи про періодичний платіж, такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Враховуючи викладене, позовна давність щодо вимог позивача про стягнення передплати в сумі 29710,00 грн. та 30% залишкової суми вартості товару в розмірі 205590,00 грн. сплила 26.08.2018 року.

В той же час, позивач звернувся з позовом до господарського суду Харківської області 17.09.2018 року, тобто з пропуском позовної давності.

У ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд зазначає, що твердження позивача про початок виконання ним робіт за Договором 15.09.2015 року не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом, що порушує вимоги ч. 1 ст. 74 ГПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач також стверджує, що поставив товар відповідачу 25.12.2015 року, оскільки він був виготовлений і переданий позивачу виробником - ТОВ "Колосов і К" тільки 21.12.2015 року.

На підтвердження зазначеного твердження позивач надав копію договору поставки № 10.12./01 від 10.12.2015 року, акт приймання передачі товару КТУ-98кВт. від 21.12.2015 року та видаткову накладну від 21.12.2015 року № 21/12-01. Тобто, Позивач наданими документами підтвердив, що не є виробником КТУ-98кВт.

Втім, з вказаних документів неможливо встановити, що предметом договору поставки № 10.12./01 від 10.12.2015 року був саме той товар, який був поставлений відповідачу. При цьому, Договір не передбачає можливості передачі обов'язків по Договору третім особам.

На підставі викладеного, суд вважає, що копія договору поставки № 10.12./01 від 10.12.2015 року, акт приймання передачі товару КТУ-98кВт. від 21.12.2015 року та видаткова накладна від 21.12.2015 року № 21/12-01 не відносяться до правовідносин сторін, а тому є неналежними доказами по даній справі і не можуть братись до уваги.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення передплати в сумі 29710,00 грн. та 30% залишкової суми вартості товару в розмірі 205590,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення вартості додаткових робіт в сумі 29051,72 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 9.1. Договору встановлено, що умови даного Договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням додаткової письмової угоди.

Пункт 4.1. Договору містить відсилочну норму щодо визначення ціни Договору, яка визначається додатком № 1 до Договору. Вказаним додатком до Договору (специфікацією) визначено чіткий перелік товарів та видів робіт з визначенням вартості кожного на загальну суму 638300,00грн.

Судом встановлено, що додаткові угоди про виконання позивачем робіт в сумі 29051,72 грн. передбачених рахунком-фактурою № СФ-0000033 від 03.12.2015 року і специфікацією до цього рахунку-фактури (т. 1 а.с. 71) між сторонами не укладались.

Враховуючи, що додаткові угоди щодо зміни ціни Договору і порядку оплати додаткових робіт сторонами Договору не укладались, то заявлена Позивачем вимога про стягнення вартості додаткових робіт в сумі 29051,72 грн. не стосується Договору а є самостійним і не пов'язаним з Договором зобов'язанням сторін.

За таких обставин, враховуючи відсутність підписаних сторонами за Договором додаткових угод з умовами щодо збільшення ціни Договору, визначенням додаткових зобов'язань, причин їх виникнення, порядку і строків їх оплати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення суми заборгованості в сумі 29051,72 грн. з оплати додаткових робіт на підставі рахунку-фактури № СФ-0000033 від 03.12.2015 року і специфікації до цього рахунку фактури без дати, номеру і осіб Покупця, Продавця, Підрядника або Замовника не стосуються Договору, а тому підлягають відхиленню.

Беручи до викладене та те, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу), позовні вимоги про стягнення індексу інфляції в сумі 87236, 07 грн. та 3% річних в сумі 20598,29 грн. також підлягають відхиленню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо спору сторін стосовно якості поставленого позивачем товару, суд вважає, що ці обставини не входять до предмету доказування у даній справи та не можуть вплинути на прийняте судом рішення, а тому дослідженню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

На підставі ст.ст. 6, 11, 256, 257, 261, 525, 530, 626, 712, ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 629, ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.12.2018 року.

Суддя О.В. Смірнова