ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" грудня 2018 р. Cправа № 902/194/18

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючого судді - Матвійчука Василя Васильовича, суддів - Банаська Олександра Олександровича, Колбасова Федора Федоровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні, справу

за позовом Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Вінницької районної державної адміністрації

до Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1»

до Стрижавської селищної ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації, -

за участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.,

представників сторін:

прокурор: Іжаківська В.О. згідно посвідчення;

позивача Єрьомін О.В. за довіреністю;

відповідача 1 не з'явився;

відповідача 2 не з'явився;

третьої особи не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Вінницької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Вінницької районної державної адміністрації до Закритого акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» та Стрижавської селищної ради, з наступними позовними вимогами:

- визнати незаконним та скасувати рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району від 22.03.2006 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ «Трест Київміськбуд-1»;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 05.05.2006, укладений між Стрижавською селищною радою Вінницького району та ЗАТ «Трест Київміськбуд-1», посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т.П. 05.05.2006р, реєстровий номер 2863;

- визнати недійсним державний акт серії ВН № 080444 від 12.07.2006 про право власності на земельну ділянку, що видано ЗАТ «Трест Київміськбуд-1», на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0067 площею 12,4432 га, що знаходиться за адресою: вул. Туристична, 4, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область;

- скасувати державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 080444 від 12.07.2006, виданого ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0067 площею 12,4432 га, що знаходиться за адресою: вул. Туристична, 4, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область.

Ухвалою суду від 23.04.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/194/18 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.05.2018.

Ухвалою суду від 17.05.2018 підготовче засідання відкладено на 14.06.2018. Проте, підготовче засідання у визначену судом дату не відбулось у зв'язку з перебуванням судді на лікуванні.

Ухвалою суду від 22.06.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, залучено до участі у справі Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача, підготовче засідання призначено на 19.07.2018.

В судовому засіданні 19.07.2018 оголошено перерву до 20.07.2018.

20.07.2018 суддею Матвійчуком В.В. подано заяву на ім'я голови суду про створення судової колегії для розгляду справи № 902/194/18.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 20.07.2018 за заявою судді Матвійчука В.В. сформовано колегію для розгляду даної справи у складі головуючого судді Матвійчука В.В., суддів: Банаська О.О., Нешик О.С.

Ухвалою суду від 20.07.2018 справу прийнято до провадження колегіальним складом суду, розгляд справи почато спочатку та призначено підготовче засідання на 20.08.2018.

Ухвалою суду від 20.08.2018 підготовче засідання відкладено на 10.09.2018.

Ухвалою суду від 10.09.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 09.10.2018.

Ухвалою суду від 09.10.2018 оголошено перерву в підготовчому засіданні на 17.10.2018.

За результатами судового засідання 17.10.2018 судом: змінено найменування Відповідача - Закритого акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» () на Приватне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1» (); закрито підготовче провадження та призначити справу для судового розгляду по суті на 08.11.2018.

Проте, судовий розгляд у визначену судом дату не відбувся в зв'язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, а членів колегії у відпустці.

Станом на 19.11.2018 головуючий суддя Матвійчук В.В. та член колегії суддя Банасько О.О. перебувають на роботі, член колегії суддя Нешик О.С. - на лікарняному.

Розпорядженням керівника апарату суду № 06-47/213/2018 від 19.11.2018 суддю Нешик О.С. виведено зі складу колегії суддів по справі № 902/194/18, у зв'язку з перебуванням на лікарняному. Для розгляду вказаної справи сформовано колегію у складі: головуючого судді Матвійчука В.В., суддів: Банасько О.О., Колбасова Ф.Ф..

Ухвалою суду від 22.11.2018 справу прийняти до провадження новим складом суду з призначенням до судового розгляду по суті на 11.12.2018.

На визначену судом дату з'явився прокурор у справі та представник Позивача. Відповідачі та Третя особа правом участі в засіданні суду не скористались. Причини неявки суду не повідомили, хоча про дату час та місце судового засідання повідомлялися ухвалою суду від 22.11.2018, яка отримана учасниками, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 11.12.2018 прийнято судове рішення.

Стислий виклад позицій учасників судового процесу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Прокурор посилається на наступне. У 1974 році було розпочато будівництво пансіонату з лікуванням «Ластівка» по вул. Туристичній, №№2,4, смт Стрижавка Вінницького району. Рішенням виконавчого комітету Вінницької районної ради народних депутатів №244 від 24.07.1987 затверджено акт державної комісії про приймання в експлуатацію спального корпусу на 186 місць та клубу на 300 місць (літ "2" площею 3593,9 кв.м.) турбази «Ластівка». У подальшому турбаза «Ластівка» з 1974 по 1990 рік неодноразово реконструйовувалась та розширялась, шляхом добудови (19 будівель пансіонату) та введенням більшої кількості місць (до 950) за рахунок земель туризму.

Виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради 31.10.2002 прийнято рішення № 190 «Про видачу свідоцтва про право колективної власності на пансіонат з лікуванням «Ластівка» Вінницькому обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» на нерухоме майно по вул.Туристичній, №№2,4, смт. Стрижавка Вінницького району.

На підставі цього рішення 05.11.2002 Вінницькому обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно пансіонату з лікуванням «Ластівка» по вул. Туристичній, №№2,4, смт Стрижавка Вінницького району

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2004, 47/50 часток вказаного об'єкта нерухомого майна загальною площею 9086,9 кв. м. було зареєстровано на праві приватної власності за ЗАТ «Трест Київміськбуд- 1».

Відповідно до п.1.3 Договору, земельна ділянка, на якій розташовані частина будівель та споруд пансіонату з лікуванням «Ластівка», що відчужуються за цим Договором знаходиться у продавця в користуванні згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого 09.03.2000 на підставі рішення Стрижавської селищної ради народних депутатів 10 сесії 23 скликання 22.07.1999 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 13.09.2004 №28.

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 у справі № 902/405/17, яким рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради №190 від 31.10.2002 «Про видачу свідоцтва на право власності на пансіонат з лікуванням «Ластівка» визнано недійсним; скасовано свідоцтво про право власності на пансіонат з лікуванням «Ластівка» від 05.11.2002 в частині оформлення права власності на спірне нерухоме майно; визнано право власності держави Україна на наведені будівлі пансіонату з лікуванням «Ластівка», які знаходяться у смт Стрижавка Вінницького району по вул. Туристичній, № 2, 4.

Разом з тим після незаконного набуття Закритим акціонерним товариством «Трест Київміськбуд-1» 15.12.2004 права власності на спірні об'єкти нерухомого майна пансіонату з лікуванням «Ластівка» та до визнання описаним вище рішенням Господарського суду Вінницької області правочину з купівлі - продажу недійсним, ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» оформило своє право власності на земельну ділянку, площею 12,4432 га, що розташована в смт. Стрижавка, вул. Туристична, 4, Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер :02:010:0067, що посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ВН № 080444 в д 12.07.2006.

Як вбачається з вказаного Державного акту, його видача здійснена на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування та договору купівлі - продажу земельної ділянки від 05.05.2006, посвідченого нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т.П. (зареєстровано в реєстрі за № 28 3, ВСТ 586876).

З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» встановлено, що рішенням 36 сесії 4 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району від 22.03.2006 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1 » вирішено продати ЗАТ «Трест Київміськбуд -1» земельну ділянку загальною площею 12,4432 га за 1 244 320 грн. для рекреаційного використання для обслуговування пансіонату з лікуванням «Ластівка», що розташований за адресою вул. Туристична 4, смт. Стрижавка, Вінницького району, Вінницької області, в межах населеного пункту (п. 3 Рішення); виконавчому комітету селищної ради видати в установленому порядку Державний акт на право власності на земельну ділянку, після сплати вартості земельної ділянки в порядку, передбаченому договором купівлі - продажу земельної ділянки (п. 7 Рішення).

За твердженням Прокурора, таке рішення є протиправним, незаконним та як наслідок таким, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 у справі № 902/405/17, що набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між Вінницьким обласним ЗАТ по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» та ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» від 15.12.2004 на спірні у справі № 902/405/17 об'єкти нерухомого майна.

Як наслідок, відпадають правові підстави для укладення оспорюваного договору купівлі - продажу земельної ділянки від 05.05.2006, а Державний акт серії ВН № 080444 від 12.07.2006 підлягає визнанню недійсним.

Відповідач - Стрижавська селищна рада у відзиві № 865 від 14.05.2018 зазначає, що на момент вчинення правочину, власність на нерухомі об'єкти все ще залишалась за ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» й не було оскаржено у судовому порядку. Згідно із п.2 ст.127 чинного на той час Земельного Кодексу у редакції від 02.03.2006, продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснюється на конкурентних засадах (аукціон, конкурс), крім викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок.

Отже, продаж земельної ділянки не здійснювався на конкурентних засадах шляхом проведення конкурсу або аукціону, виходячи із змісту вищенаведеної норми та керуючись чинністю права власності ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» на об'єкти нерухомості станом на момент укладання договору купівлі - продажу.

В заяві про уточнення заперечень проти позову Стрижавка селищна рада додатково зазначає, що згідно із рішенням №28 від 20.01.2005 надано дозвіл ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» на виготовлення проекту землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку шляхом викупу.

Згідно із рішенням №9 від 21.12.2005 Виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ЗАТ «Трест Київміськбуд-1 з подальшим правом викупу, підставою стало клопотання заявника вих. № 797 від 15.11.2005.

Крім того, у вищезазначеному рішенні прикріплений Акт обстеження земельної ділянки в натурі (на місцевості) що відводиться ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» від 21.10.2005, в якому зазначається, що обстеження проведено на підставі рішення Стрижавської селищної ради №28 від 20.01.2005 та на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації «Про створення постійної діючої комісії по обстеженню та вибору земельних ділянок на території Вінницького району» за №373 від 20.04.2005 Голова комісії - перший заступник райдержадміністрації - Ю.І. Парфенюк.

Тобто, виходячи із вищенаведеного, видача Державного акту на право власності було реалізовано на підставі рішення Стрижавської селищної ради, однак відповідне рішення орган місцевого самоврядування не зміг би прийняти за відсутності погодження, актів обстеження, висновків, що кріпляться в додатках до Рішення №9 від 21.12.2005. Важливим фактором є те, що Вінницька районна державна адміністрація була обізнана про вчинення правочину що стосується викупу земельної ділянки, та здійснення усіх заходів, що є предметом спору даного судового процесу.

Заступник Прокурора області у відповіді на відзив № 05/3-269вих-18 від 08.06.2018 заперечує проти доводів Стрижавської селищної ради та вказує, що підставою для визнання договору купівлі - продажу об'єктів нерухомого майна від 15.12.2004 недійсним стало те, що рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради № 190 від 31.10.2002 «Про видачу свідоцтва на право власності на пансіонат з лікуванням "Ластівка» суперечить нормативно-правовим актам та законодавству щодо права власності Держави Україна на спірні об'єкти нерухомості після розпаду СРСР, оскільки прийняте за відсутності правовстановлюючих документів, які підтверджували б право власності Вінницького обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» на майно, яке й було відчужено останнім за оспорюваним у справі № 902/405/17 правочином. У вказаному рішенні суд погодився з доводами прокуратури області, що продавець за договором купівлі - продажу від 15.12.2004 - Вінницьке обласне закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» незаконно набуло у власність спірні у справі № 902/405/17 об'єкти нерухомого майна, оскільки підстави для такого набуття були відсутні, а як наслідок продавець не мав повноважень на відчуження спірного майна, що стало підставою для визнання договору купівлі - продажу спірного майна від 15.12.2004 недійсним.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 236, ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України стверджує, що правомірність (законність) рішення Стрижавської селищної ради від 22.03.2006 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1 » без проведення аукціону або конкурсу та з порушенням прав держави не може залежати від формального (незаконного) перебування ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1 » станом на час прийняття оспорюваного рішення в статусі власника будівель і споруд, що розташовані на спірній земельній ділянці. Для встановлення факту незаконності такого рішення достатньо встановлення недійсності правочину від 15.12.2004 року (з приводу нерухомого майна), оскільки недійсний правочин на підставі ст. 236 ЦК України вважається недійсним з моменту його вчинення та він не створює будь - яких юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Тобто договір купівлі - продажу від 15.12.2004, що рішенням у справі № 902/405/17 було визнано недійсним, жодним чином не може впливати на законність оспорюваного рішення Стрижавської селищної ради від 22.03.2006, оскільки цей правочин було визнано недійсним з моменту його вчинення. Окрім наведеного, прийняттям оспорюваного рішення Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області вийшла за межі правомірної поведінки, оскільки діяла в порушення ст. 19 Конституції України, тобто реалізація земельної ділянки була проведена не у спосіб, що визначено законом (не на конкурентних засадах).

Крім того зазначає, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 1.06.2017 у справі № 902/405/17 встановлено, що усе майно, яке на час розмежування державної та комунальної власності перебувало на балансі загальносоюзних громадських організацій колишнього СРСР, в тому числі і профспілок України, є загальнодержавною власністю незалежно від часу його створення (забудови нерухомого майна).

Оскільки майно, передане Вінницьким обласним ЗАТ по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» за договором купівлі-продажу 15.12.2004 ЗАТ «Трест Київміськбуд-І», є майном загальносоюзної громадської організації колишнього СРСР, а правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього СРСР законодавчо не визначено, то дане майно на даний час є державною власністю, що також підтверджено рішенням суду від 01.06.2017 у справі № 902/405/17. Відповідно і земельні ділянки, на яких розташовано це майно, перебували у державній власності, а тому могли бути відчужені виключно за згодою власника.

З приводу обізнаності Вінницької районної державної адміністрації про вчинення оспорюваного правочину щодо земельної ділянки зазначає, що оскільки судове рішення у справі № 902/405/17, яким визнано недійсним правочин щодо нерухомого майна та підтверджено право власності держави на об'єкти нерухомості, прийнято 01.06.2017, відповідно і про порушення своїх прав Позивач міг заявляти саме з цього моменту.

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1» у відзиві № 18 від 18.06.2018 заперечує проти позову посилаючись на наступне. Рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради № 190 від 31.10.2002 «Про видачу свідоцтва на право власності на пансіонат з лікуванням «Ластівка» та договір купівлі-продажу, укладений між Вінницьким обласним закритим акціонерним товариством по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» та Закритим акціонерним товариством «Трест Київміськбуд-І» від 15.12.2004 визнано судом недійсним частково. Станом на сьогоднішній день ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» є власником будинковолодіння загальною площею 2281,20 кв.м.

З урахуванням того, що ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» був та є власником будівель та споруд, що розташовані на земельній ділянці за адресою: Вінницька область, Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Туристична, 4, продаж вказаної земельної ділянки здійснено у повній відповідності до чинного на той час законодавства.

Спростовуючи посилання Прокурора та порушення п. 43 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», стверджує, що 22 березня 2006 року Стрижавська селищна рада прийняла всі необхідні рішення для відчуження вказаної земельної ділянки.

Крім того заявляє про пропуск заступником прокурора Вінницької області строку позовної давності в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 05.05.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 2863, з цієї підстави, та просить суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Заступник прокурора Вінницької області у відповіді № 05/3-282 вих-18 від 18.06.2018 на відзив ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» зазначає, що у даному випадку у власності Відповідача на законних підставах перебуває лише частина майнового комплексу пансіонату з лікуванням «Ластівка». З урахуванням цього Відповідач мав право відповідно до ст. 127 ЗК України викупити не на конкурентних засадах частину земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти нерухомого майна, що є його власністю. Для укладення відповідного договору купівлі - продажу необхідно визначити розмір земельної ділянки під належними Відповідачу 1 будівлями, а також площу, необхідну для обслуговування належних йому будівель та споруд. Це можна було зробити шляхом проведення експертного дослідження з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо, однак воно не проводилось. Натомість Стрижавською селищною радою продано всю земельну ділянку, на якій також розміщено державне майно.

Крім того вказує, що зі змісту оспорюваного правочину від 05.05.2006, укладеного між Стрижавською селищною радою та ЗАТ «Трест Київміськбуд 1», вбачається, що останній не пройшов затвердження у визначеному п. 43 ч. 1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» порядку.

Таким чином, за доводами прокурора, твердження Відповідача 1 про те, що 22.03.2006 Стрижавською селищною радою прийнято всі необхідні рішення для відчуження земельної ділянки, не відповідає дійсності, оскільки 22.03.2006 не міг бути затверджений договір купівлі-продажу, укладений 05.05.2006.

З приводу пропуску строку позовної давності щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки від 05.05.2006 з підстави його незатвердження Стрижавською селищною радою, на якому наполягає ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», прокурор зазначає, що Вінницька районна державна адміністрація не була стороною оспорюваного правочину. Оскільки судове рішення у справі № 902/405/17, яким визнано недійсним правочин щодо нерухомого майна та підтверджено право власності держави на об'єкти нерухомості, прийнято 01.06.2017, відповідно і про порушення своїх прав Позивач міг заявляти саме з цього моменту.

Про зміст договору купівлі - продажу земельної ділянки від 05.05.2006 та порушення законодавства при його укладенні і Прокурор, і Вінницька районна державна адміністрація дізналися лише після надходження 26.01.2018 на адресу прокуратури області технічної документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, яка у т.ч. містила договір купівлі- продажу земельної ділянки від 05.05.2006.

ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» в запереченнях № 23 від 13.07.2018 на відповідь на відзив вказує, що був та залишається єдиним власником окремих будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці за адресою: Вінницька обл., Вінницький район, смт. Стрижавка, вул. Туристична, 4. Тому, на його думку, посилання заступника прокурора на ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України є некоректним.

Крім того, звертає увагу на те, що право власності держави Україна на частину будівель пансіонату з лікуванням «Ластівка» визнано Господарським судом Вінницької області в 2017 році (рішення по справі № 902/405/17 від 01.06.2017). Таким чином, ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» під час укладення договору купівлі-продажу та викупу вказаної земельної ділянки в 2006 році не знав та й не міг знати про те, що в майбутньому (в 2017 році) право власності на частину будівель, викуплених ним, буде визнано за державою Україна.

В запереченнях № 30 від 08.10.2018 ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» посилаючись на положення ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України зазначає, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З огляду на реєстрацію права власності на частину будівель пансіонату з лікування «Ластівка» за Вінницькою обласною державною адміністрацією, ПрАТ «Трест Київміськбуд-І» не вбачає порушення жодних прав та охоронюваних законом інтересів Вінницької районної державної адміністрації укладенням між Відповідачами оспорюваного договору.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

В травні 2017 року заступником прокурора Вінницької області подано до Господарського суду Вінницької області позов в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Виконавчого комітету Стрижавської селищної ради, Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та до Закритого акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Стрижавської селищної ради №190 від 31.10.2002 «Про видачу свідоцтва на право власності на пансіонат з лікуванням «Ластівка»», визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності від 05.11.2002, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.12.2004 та визнання права власності на пансіонат з лікуванням «Ластівка» за державою Україна.

Ухвалою суду від 10.05.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/405/17 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 01.06.2017.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 у справі № 902/405/17, яке набрало законної сили 20.06.2017, позов заступника прокурора Вінницької області задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради №190 від 31.10.2002 «Про видачу свідоцтва на право власності на пансіонат з лікуванням «Ластівка» та скасовано свідоцтво про право власності на пансіонат з лікуванням «Ластівка» від 05.11.2002 в частині оформлення права власності на спальний корпус з адмінкорпусом літ "2" площею 3593,9 кв. м; будиночок №40 літ "22" площею 146,0 кв. м; будиночок №41 літ "21" площею 139,1 кв. м; будиночок №42 літ "19" площею 75,6 кв. м; будиночок № 43 літ "20" площею 157,2 кв. м; будиночок №44 літ "23" площею 161,4 кв. м; їдальню з господарським корпусом літ "16" площею 1141,8 кв.м; прохідну з прибудовами літ "1" площею 20,8 кв. м; бар-сауну літ "28" площею 294,3 кв. м; свинарники літ "30", літ "41", літ "42"; котельню з прибудовами літ "35" площею 394,5 кв. м; склад літ "33" площею 206,3 кв. м; склад літ "40" площею 338,4 кв. м; столярну майстерню літ "44" площею 136,4 кв. м; огорожу ж/б №48-51; пожежну ємність літ "47"; свердловину літ "46-1"; водонапірну башту літ "46", які знаходяться у смт Стрижавка по вул.Туристичній, №№ 2, 4, видані Стрижавською селищною радою. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між Вінницьким обласним закритим акціонерним товариством по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» та Закритим акціонерним товариством «Трест Київміськбуд-1» від 15.12.2004, в частині купівлі-продажу спального корпусу з адмінкорпусом літ "2" площею 3593,9 кв. м; будиночок №40 літ "22" площею 146,0 кв. м; будиночок №41 літ "21" площею 139,1 кв. м; будиночок №42 літ "19" площею 75,6 кв. м; будиночок № 43 літ "20" площею 157,2 кв. м; будиночок №44 літ "23" площею 161,4 кв. м; їдальню з господарським корпусом літ "16" площею 1141,8 кв.м; прохідну з прибудовами літ "1" площею 20,8 кв. м; бар-сауну літ "28" площею 294,3 кв. м; свинарники літ "30", літ "41", літ "42"; котельню з прибудовами літ "35" площею 394,5 кв. м; склад літ "33" площею 206,3 кв. м; склад літ "40" площею 338,4 кв. м; столярну майстерню літ "44" площею 136,4 кв. м; огорожу ж/б №48-51; пожежну ємність літ "47"; свердловину літ "46-1"; водонапірну башту літ "46". Визнано право власності держави Україна на будівлі пансіонату з лікуванням «Ластівка», які знаходяться у смт Стрижавка Вінницького: району по вул. Туристичній, № 2, 4, зокрема на: спальний корпус з адмінкорпусом літ "2" площею 3593,9 кв. м; будиночок №40 літ "22" площею 146,0 кв. м; будиночок №41 літ "21" площею 139,1 кв. м; будиночок №42 літ "19" площею 75,6 кв. м; будиночок № 43 літ "20" площею 157,2 кв. м; будиночок №44 літ "23" площею 161,4 кв. м; їдальню з господарським корпусом літ "16" площею 1141,8 кв.м; прохідну з прибудовами літ "1" площею 20,8 кв. м; бар-сауну літ "28" площею 294,3 кв. м; свинарники літ "30", літ "41", літ "42"; котельню з прибудовами літ "35" площею 394,5 кв. м; склад літ "33" площею 206,3 кв. м; склад літ "40" площею 338,4 кв. м; столярну майстерню літ "44" площею 136,4 кв. м; огорожу ж/б №48-51; пожежну ємність літ "47"; свердловину літ "46-1"; водонапірну башту літ "46".

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади:, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За змістом ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У пункті 2.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під 26.12.2011 роз'яснено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиційне значення для господарського суду має й вирок суду в кримінальному провадженні або постанова сулу у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова сулу. і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах). а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

З огляду на зазначені приписи, наведені вище обставини не потребують доказування при розгляді даної справи.

Так, рішенням Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 у справі № 902/405/17 встановлено наступне.

В 1974 році було розпочато будівництво пансіонату з лікуванням «Ластівка» по вул.Туристичній, №№2,4, смт Стрижавка Вінницького району.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької районної ради народних депутатів №244 від 24.07.1987 затверджено акт державної комісії про приймання в експлуатацію спального корпусу на 186 місць та клубу на 300 місць (літ "2" площею 3593,9 кв.м.) турбази «Ластівка».

В подальшому рішенням виконавчого комітету Вінницької районної ради народних депутатів №269 від 28.08.1987 надано дозвіл Обласній раді по туризму та екскурсіях виготовити проектно-кошторисну документацію з послідуючою реконструкцією і розширенням до 950 місць за рахунок земель туризму.

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи №2538 на пансіонат з лікуванням «Ластівка», впродовж 1974-1990 років побудовано ще 19 будівель пансіонату, що також підтверджується довідкою про балансову вартість будівель і споруд пансіонату з лікуванням «Ластівка» від 20.02.1987.

31.10.2002 Виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради прийнято рішення №190 «Про видачу свідоцтва про право колективної власності на пансіонат з лікуванням «Ластівка» Вінницькому обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» на нерухоме майно - пансіонату з лікуванням «Ластівка» по вул.Туристичній, №№2,4, смт Стрижавка Вінницького району.

На підставі вказаного рішення, 05.11.2002 Вінницькому обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно пансіонату з лікуванням «Ластівка» по вул.Туристичній, №№2,4, смт Стрижавка Вінницького району, а саме на: прохідну з прибудовами літ "1" площею 20,8 кв.м, спальний корпус з адмінкорпусом літ "2 площею 3593,9 кв.м, магазин літ "3" площею 75,3 кв.м, будинок літ "5" площею 53,2 кв.м, магазин літ "8" площею 61,8 кв.м, будиночок літ "9" площею 61,0 кв.м, будиночок літ "10" площею 61,4 кв.м, будиночок літ "11" площею 60,0 кв. м, будиночок літ "12" площею 61,1 кв. м, будиночок літ "13" площею 61,9 кв. м, господарську будівлю літ "14, площею 49,3 кв. м, альтанку літ "15", їдальню з господарським корпусом літ "16" площею 1141,8 кв. м, будиночок літ "19" площею 75,6 кв. м, будиночок літ "20" площею 157,2 кв. м, будиночок літ "21" площею 139,1 кв. м, будиночок літ "22" площею 146,0 кв.м, будиночок літ "23" площею 161,4 кв. м, склад-майстерню літ "24" площею 344,2 кв. м, танцмайданчик літ "27", бар-сауну літ "28" площею 294,3 кв. м, склад з підвалом літ "31" площею 289,9 кв. м, склад з овочесховищем "32" площею 289,8 кв. м, склад літ "33" площею 206,3 кв. м, котельню з прибудовами літ "35" площею 394,5 кв. м, медпункт літ "38" площею 311,2 кв.м, гараж літ "39" площею 177,4 кв.м, склад літ "40" площею 338,4 кв. м, побутову будівлю літ "43" площею 90,7 кв. м, столярну майстерню літ "44" площею 136,4 кв. м, прохідну літ "45" площею 31,0 кв. м, КПП літ "52" площею 120,4 кв. м, прохідну літ "53" площею 46,7 кв. м, мийку літ "54" площею 10,4 кв.м, стоянку літ "56" площею 463,1 кв.м, автостоянку з адмінкорпусом літ "57" площею 572,1 кв. м, бокси літ "58" площею 333,9 кв. м, склад нафтопродуктів літ "60" площею 11,5 кв.м, операторську літ "61" площею 16,2 кв.м, склад масел літ "62" площею 35,6 кв. м; на споруди: водонапірну башту літ "46", пожарну ємність літ "47", огорожу №48-51, свердловину літ "46-1", огорожу №63-65; на споруди: басейн літ "17", транспідстанцію літ "59", господарські будівлі (незакінчене будівництво) літ "25", електрощитову "25", вбиральню літ "29", навіс літ "34", навіс літ "36", навіс літ "37", навіс літ "37-1", навіс літ "39-1", свинарник літ "30", свинарник літ "41", свинарник "42", альтанку літ "55", господарську будівлю літ "66", господарську будівлю літ "66-1", господарську будівлю літ "67", фундамент літ 67-1, санвузол 68, навіс №1-2, навіс №7-1.

18.11.2002 Державним обласним комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднань бюро технічної інвентаризації» Вінницькому обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» видано реєстраційне посвідчення про реєстрацію зазначених об'єктів нерухомого майна.

Згідно реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданого комунальним підприємством «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації», 47/50 частин будинковолодіння по Туристичній, 2, 4 у смт Стрижавка Вінницького району загальною площею 9086,9 кв.м. зареєстровано на праві приватної власності за Закритим акціонерним товариством «Трест Київміськбуд-1» на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2004.

Згідно пункту 1.1. Договору купівлі-продажу продавець (Вінницьке обласне закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Вінницятурист») передав у власність (продав), а покупець (Закрите акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1») набув у власність (купив) частину будівель та споруд пансіонату з лікуванням «Ластівка» по вул.Туристичній, №№2,4, смт Стрижавка Вінницького району, що становить 47/50 частин будинковолодіння загальною площею 9086,9 кв. м.

В пункті 1.2. Договору зазначено, що нерухомість, яка відчужується, належить продавцеві на підставі свідоцтва про право власності пансіонату з лікуванням «Ластівка» від 05.11.2002, виданого на підставі рішення виконкому Стрижавської селищної ради за №190 від 31.10.2002, зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне об'єднань бюро технічної інвентаризації» 18.11.2002 за номером №24.

Відповідно до п.1.3 Договору, земельна ділянка, на якій розташовані частина будівель та споруд пансіонату з лікуванням «Ластівка», що відчужуються за цим Договором знаходиться у продавця в користуванні згідно Державного акта на право постійного користування землею, виданого 09.03.2000 на підставі рішення Стрижавської селищної ради народних депутатів 10 сесії 23 скликання 22.07.1999 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 13.09.2004 за №28.

Задовольняючи позовні вимоги у справі № 902/405/17 господарський суд виходив з того, що виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради та Закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» не надано доказів на підтвердження права власності вказаного товариства на об'єкти нерухомого майна, або будь-яких правоустановчих документів, на підставі яких прийнято рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради №190 від 31.10.2002 року.

Між тим, на виконання постанови Ради Міністрів охорони здоров'я УРСР №606 від 23 квітня 1960 року «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР», усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерство охорони здоров'я зобов'язано було передати у строк до 1 травня 1960 року Українській республіканській раді профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно з п.2 постанови, майно передавалося профспілковим організаціям у відання.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України» від 10.04.1992 № 2268-ХП майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, передані тимчасово Фонду державного майна.

Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» встановлено, що тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

Згідно із п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» від 05.11.1991 № 311, яка прийнята на виконання постанов Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування» від 08.12.1990, «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» від 26.03.1991, затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Встановлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

Отже судом зроблено висновок, що усе майно, що перебувало на балансі загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, в тому рахунку і профспілок України, на час розмежування державної та комунальної власності, на даний час є загальнодержавною власністю незалежно від часу його створення (забудови нерухомого майна).

Таким чином, рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради №190 від 31.10.2002 «Про видачу свідоцтва на право власності на пансіонат з лікуванням «Ластівка» від 05.11.2002, видане Стрижавською селищною радою Вінницького району, суперечать вищезазначеним нормативно-правовим акти та законодавству щодо права власності держави Україна після розпаду СРСР, оскільки прийняті за відсутності правовстановлюючих документів, які підтверджували б право власності Вінницького обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» на майно.

З огляду на що, право власності держави Україна після розпаду СРСР, історії створення спірного майна та створення ПАТ «Укрпрофтур», з проголошенням незалежності України 24.08.1991 право власності на майно набула держава, тому відповідно до постанови Верховної ради України №2268ХІІ від 10.04.1992 та №3943-ХІІ від 01.02.1994 орган, якому надані повноваження прийняти та розпоряджатись спірним об'єктом до визначення суб'єктів його права, є Фонд державного майна України.

Відтак, майно не могло перейти у власність Федерації незалежних профспілок України, яке згодом остання передала до статутного фонду Українського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіям «Укрпрофтур», оскільки майно перейшло у державну власність відповідно до вищезазначених положень нормативно-правових актів.

Докази, які б вказували на наявність згоди державних органів, уповноважених управляти державним майном, на передачу у власність Вінницькому обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» спірного нерухомого майна, як і доказів, які б вказували про належність означеного майна до майна профспілкових організацій, відсутні.

Отже, усе майно, передане до статутного фонду закритого акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця», зокрема і пансіонату з лікуванням «Ластівка» по вул.Туристичній, №№2,4, смт Стрижавка Вінницького району, є державною власністю.

Поряд з цим, рішенням 25 сесії 4 скликання від 20.01.2005 Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області «Про погодження надання у власність ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» земельної ділянки шляхом викупу на території селищної ради» погоджено надання дозволу ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» на виготовлення проекту землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку шляхом викупу загальною площею 12,2868 га по вул. Туристична 2/4 для реконструкції готельного комплексу за рахунок земель Вінницького обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» - пансіонату з лікування «Ластівка» в межах населеного пункту. Включено земельну ділянку площею 12,2868 по вул. Туристична, 2/4 до переліку земельних ділянок, що підлягають продажу в 2005 році. (т.1, а.с. 131)

Рішенням виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 404 від 24.11.2005 «Про присвоєння поштової адреси ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» присвоєно поштову адресу ЗАТ «Трест Київміськбуд-1»: вул. Туристична, 4 смт. Стрижавка. (т.1, а.с. 119)

Рішення 32 сесії 4 скликання Стрижавської селищної ради № 09 від 21.12.2005 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з подальшим правом викупу ЗАТ «Трест Київміськбуд-1», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» з подальшим правом викупу загальною площею 12,4432 га, в т.ч.: 0,8695 га - під будівлями; 1,73 га- під проїздами, проходами та площадками; 9,4656га - під зеленими насадженнями загального користування; 0,3778га- під спортивними майданчиками, за рахунок земель Вінницького обласного ЗАТ по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» - пансіонату з лікуванням «Ластівка» для рекреаційних потреб - реконструкції та будівництва туристично-готельного комплексу по вул. Туристична №4, в межах населеного пункту. Включено земельну ділянку загальною площею 12,4432 по вул. Туристична, №4 до переліку земельних ділянок що підлягають продажу в 2006 році, та надано дозвіл ЗАТ «Трест -1» на проведення експертної оцінки даної земельної діялнки для подальшого оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки в межах населеного пукнту. (т. 1, а.с. 45)

Рішенням 36 сесії 4 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 22.03.2006 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ «Трест Київміськбуд-1»» погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що розташована по вул. Туристична, 4 в смт. Стрижавка Вінинцького району Вінницької області. Затверджено вартість земельної ділянки в розмірі 1 244 320,00 грн на підставі експертної грошової оцінки (висновок землевпорядної експертизи від 02.02.2006 № 143-06). Вирішено продати ЗАТ «Трест Київмісьбуд-1» земельну ділянку загальною площею 12,4432 га за 1 244 320,00 грн для рекреаційного використання обслуговування пансіонату з лікування «Ластівка», що розташована за адресою: вул. Туристична, 4 в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, в межах населеного пункту.( т.1, а.с. 121)

На підставі зазначеного рішення 05.05.2006 між Стрижавською селищною радою (Продавець) за Закритим акціонерним товариством «Трест Київмісьбуд-1» (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, за умовами якого Продавець продав, а Покупець купив земельну ділянку площею 12,4432 га несільськогосподарського призначення, з яких під будівлями - 0,8695 га; під проїздами, площадками, проходами - 1,7303 га; під зеленими насадженнями - 9,4645 га; під спортивними майданчиками - 0,3778 га. (Договір)

Кадастровий номер земельної ділянки - :02:010:0067.

Місце розташування земельної ділянки: смт. Стрижавка, вул. Туристична, 4, територія Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області в межах населеного пункту. (п. 1.2. Договору)

Призначення земельної ділянки - для рекреаційних потреб - реконструкція туристично-готельного комплексу. (п. 1.3. Договору)

Право власності на земельну ділянку виникає у Покупця після одержання ним державного акту на право власності на земельну ділянку. (п. 1.5. Договору)

На земельній ділянці розташовані будівлі та споруди пансіонату з лікуванням «Ластівка», які належать Покупцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Надольською Т.П. 15 грудня 2004 року в реєстрі за № 7047, та зареєстрованого ув КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 31 січня 2005 року за реєстровим № 24 реєстрової справи № 50. (п. 1.6. Договору)

Продаж земельної ділянки проводиться за 1 244 320,00 грн, які Покупець повністю сплатив Продавцеві до підписання цього Договору. (п. 2.1. Договору) (т. 1, а.с. 61,62)

ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» оформило своє право власності на земельну ділянку, площею 12,4432 га, що розташована в смт. Стрижавка, вул. Туристична, 4, Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер :02:010:0067, що посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ВН № 080444 в д 12.07.2006.

Оцінивши докази, долучені до матеріалів справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких міркувань.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України. При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. (ст. 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»)

Відповідно до ст. 27 цього Закону до компетенції сільських, селищних та міських рад належать питання регулювання земельних відносин, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Приймаючи оскаржуване рішення 6 сесії 4 скликання від 22.03.2006 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1» Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області керувалась ст.ст. 12, 127, 128 ЗК України та п. 12 розділу Х «Перехідних положень Земельного кодексу України.

Статтею 12 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення правовідносин, встановлено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить: а) розпорядження землями територіальних громад; в) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України у редакції, чинній на час виникненні правовідносин, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), покладено на відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За змістом ст. 127 Земельного кодексу України, у редакції чинній на час виникненні правовідносин, органи державної влади та органи місцевого самоврядування і державні органи приватизації відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності громадянам та юридичним особам, які мають право на набуття земельних ділянок у власність, а також іноземним державам відповідно до цього Кодексу. Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснюється на конкурентних засадах (аукціон, конкурс), крім викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок.

Зважаючи на те, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення Стрижавської селищної ради від 22.03.2006 за ЗАТ «Трест Київміськбуд-1», було зареєстровано 47/50 часток об'єкту нерухомого майна, що розташоване по вул. Туристичній, 2, 4 у смт Стрижавка Вінницького району загальною площею 9086,9 кв. м, Стрижавською селищною радою прийнято рішення про відчуження спірної земельної ділянки за процедурою укладення договору - купівлі продажу без проведення аукціону чи конкурсу.

Разом з тим, рішенням Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 у справі № 902/405/17, що набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між Вінницьким обласним ЗАТ по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» та ЗАТ «Трест Київміськбуд- 1» від 15.12.2004 на спірні у справі № 902/405/17 об'єкти нерухомого майна.

Підставою для визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним стало те, що рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради № 190 від 31.10.2002 «Про видачу свідоцтва на право власності на пансіонат з лікуванням «Ластівка» від 05.11.2002 суперечить нормативно-правовим актам та законодавству щодо права власності Держави Україна на спірні об'єкти нерухомості після розпаду СРСР, оскільки прийняте за відсутності правовстановлюючих документів, які підтверджували б право власності Вінницького обласного закритого акціонерного товариства по туризмі та екскурсіях «Вінницятурист» на майно, яке було відчужено останнім за оспорюваним у справі № 902/405/17 правочином.

Суд наголосив, що майно не могло перейти у власність Федерації незалежних профспілок України, яке згодом остання передала до статутного фонду Українського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіям "Укрпрофтур", оскільки означене майно перейшло у державну власність. Отже, усе майно, передане до статутного фонду закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця", зокрема і пансіонату з лікуванням "Ластівка" по вул.Туристичній, №№2,4, смт Стрижавка Вінницького району, є державною власністю.

З огляду на те, що спірні у справі № 902/405/17 об'єкти нерухомого майна вибули з державної власності, і таке вибуття було незаконне, судом визнано право власності держави Україна на будівлі пансіонату з лікуванням "Ластівка", які знаходяться у смт Стрижавка Вінницького: району по вул. Туристичній, № 2, 4, зокрема на: спальний корпус з адмінкорпусом літ "2" площею 3593,9 кв. м; будиночок №40 літ "22" площею 146,0 кв. м; будиночок №41 літ "21" площею 139,1 кв. м; будиночок №42 літ "19" площею 75,6 кв. м; будиночок № 43 літ "20" площею 157,2 кв. м; будиночок №44 літ "23" площею 161,4 кв. м; їдальню з господарським корпусом літ "16" площею 1141,8 кв.м; прохідну з прибудовами літ "1" площею 20,8 кв. м; бар-сауну літ "28" площею 294,3 кв. м; свинарники літ "30", літ "41", літ "42"; котельню з прибудовами літ "35" площею 394,5 кв. м; склад літ "33" площею 206,3 кв. м; склад літ "40" площею 338,4 кв. м; столярну майстерню літ "44" площею 136,4 кв. м; огорожу ж/б №48-51; пожежну ємність літ "47"; свердловину літ "46-1"; водонапірну башту літ "46".

Відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно зі статтею 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Враховуючи факт визнання рішенням Господарського суду Вінницької області від 01.06.2017 у справі № 902/405/17 частково недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між Вінницьким обласним закритим акціонерним товариством по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» та Закритим акціонерним товариством «Трест Київміськбуд-1» від 15.12.2004, до ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» не може перейти будь - яке право на земельну ділянку відповідно до ст.120 Земельного Кодексу України внаслідок відсутності такого права у попереднього фактичного користувача .

До того ж, зважаючи, що майно пансіонату з лікуванням "Ластівка" по вул.Туристичній, №№2,4, смт Стрижавка Вінницького району, до прийняття оскаржуваного у справі № 902/405/17 рішення, перебувало у державній власності, відповідно і земельні ділянки, на яких розташоване дане майно, перебували у власності держави, тому могли бути відчужені виключно за згодою власника.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 393 Цивільного Кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Приписами статті 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Враховуючи невідповідність оспорюваного рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінниьцкої області вимогам закону та доведеність факту порушення рішенням законних прав та інтересів прав держави у частині користування земельною ділянкою, а також застосовуючи наведені вище приписи закону щодо належних способів захисту порушеного права у даному конкретному випадку, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову у частині визнання незаконним та скасування рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району від 22.03.2006 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ «Трест Київміськбуд-1».

Одночасно судом застосовуються положення ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України щодо права суду захистити права та інтереси фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів у спосіб, що передбачений законом або договором, та оспорюване рішення визнається недійсним як таке, що прийняте з порушенням вимог закону та прав та інтересів позивача, як розпорядника спірною земельною ділянкою в силу закону.

Є обґрунтованими також і позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 05.05.2006, укладений між Стрижавською селищною радою Вінницького району та ЗАТ «Трест Київміськбуд-1», посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т.П. 05.05.2006р, реєстровий номер 2863.

Так, відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин повинен бути спрямований на настання реальних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.236 Цивільного Кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

При цьому, суперечність договору актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним договором (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного договору всупереч змісту чи суті правовідносин сторін.

З урахуванням визнання недійсним та скасування рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району від 22.03.2006, зважаючи на можливість укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки тільки на підставі законного та дійсного рішення (ч.6 ст.128 Земельного кодексу України), суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у частині визнання недійсним з моменту укладення Договору купівлі - продажу від 22.03.2006.

Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного Кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Розглядаючи вимогу про визнання недійсним державного акту серії ВН № 080444 від 12.07.2006 про право власності на земельну ділянку, що видано ЗАТ «Трест Київміськбуд-1», на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0067 площею 12,4432 га, що знаходиться за адресою: вул. Туристична, 4, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, суд входить з наступного.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий. (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-67цс14).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87 - 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143 - 146, 149, 151, 153 - 158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Враховуючи визнання судом недійсним та скасування рішення Стрижавської селищної ради від 22.03.2006 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1», визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки від 05.05.2006, суд дійшов висновку про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 080444 від 12.07.2006.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.

Підставою для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» на земельну ділянку площею 12,4432 га, кадастровий номер :02:010:0067 місцезнаходження якої за адресою: вул. Туристична, 4, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область був договір купівлі - продажу від 05.06.2006.

Зважаючи на положення ст.ст.216, 236 Цивільного Кодексу України та недійсність договору купівлі - продажу від 05.06.2006, який був підставою реєстрації речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація права власності ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» на земельну ділянку площею 12,4432 га, кадастровий номер :02:010:0067 підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Як визначає ст. 72 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачі не надали до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог. Доводи Відповідача - ПАТ «Трест Київміськбуд-1» щодо наявності на спірній земельній ділянці нерухомого майна яке перебуває у його власності суд не вважає переконливими, оскільки останній не позбавлений права, у встановленому законом порядку набути відповідне право на земельну ділянку під належними його об'єктами нерухомого майна.

Також суд не погоджується з доводами Відповідача - ПАТ «Трест Київміськбуд-1» що, з огляду на реєстрацію права власності на частину будівель пансіонату з лікуванням «Ластівка» за Вінницькою обласною державною адміністрацію, Вінницька районна державна адміністрація є неналежним позивачем.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 296-р від 10.05.2018 нерухоме майно пансіонату з лікуванням «Ластівка» по вул. Туристичній, 2,4 у смт. Стрижавка Вінницької області за переліком згідно з додатком віднесено до сфери управління Вінницької обласної державної адміністрації.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, 22.08.2018 проведено реєстрацію права власності за державою в особі Вінницької обласної державної адміністрації на будівлі пансіонату з лікуванням «Ластівка» загальною площею 6805,7 кв.м.

При цьому суд зважає, що позов подано до суду до прийняття розпорядження № 296-р від 10.05.2018 та відповідно і державної реєстрації права власності.

Окрім того, зміна уповноваженого державою органу не змінює право держави, що підлягає захисту.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта долучених до матеріалів справи доказів та наданих сторонами пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Поряд з цим Відповідачем ПАТ «Трест Київміськбуд-1» подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

У Цивільному кодексу України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Абзацом першим п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Згідно ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В заяві про уточнення заперечень проти позову Відповідач - Стрижавська селищна рада наголошує, що Вінницька районна державна адміністрація була обізнана про вчинення правочину що стосується викупу земельної ділянки.

При цьому Прокурор та Позивач наполягають на тому, що оскільки судове рішення у справі № 902/405/17, яким визнано недійсним правочин щодо нерухомого майна , прийнято 01.06.2017, то відповідно і про порушення своїх прав Позивач міг заявляти саме з цього моменту.

Суд не погоджується з позицією Прокурора та Позивача з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується, що рішенням виконавчого комітету Стрижавської селищної ради № 9 від 21.12.2005 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» з подальним правом викупу. До означеного рішення додано Акт обстеження земельної ділянки в натурі (на місцевості) що відводиться ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» від 21.10.2005, в якому вказано, що обстеження проведено на підставі рішення Стрижавської селищної ради № 28 від 20.01.2005 та розпорядження Вінницької районної державної адміністрації «Про створення постійної діючої комісії по обстеженню та вибору земельних ділянок на території Вінницького району» № 373 від 20.04.2005. До того ж вказаний Акт підписано першим заступником голови Вінницької райдержадміністрації. Відтак, про вирішення питання щодо відчуження спірної земельної ділянки на користь ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» Позивачу було відомо ще у 2005 році.

Судом встановлено, що жодних дій щодо оскарження рішення Стрижавської селищної ради від 22.03.2006 та договору купівлі - продажу земельної ділянки від 05.05.2006 Позивачами не вживалось, а прокурор звернувся до суду з даним позовом тільки в квітні 2018 року, тобто за збігом строку позовної давності, на застосуванні якої наполягає Відповідач - ПАТ «Трест Київміськбуд-1» .

Розглядаючи означену заяву суд зважає, що частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23.09.1982 в справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", рішення від 21.02.1986 в справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства") положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

За таких обставин, у даній справі "суспільним", "публічним" інтересом звернення прокурора до суду з позовом про визнання недійсним Державного акту є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - незаконного вилучення земельної ділянки, що відноситься до земель лісового фонду, з власності держави та з володіння законного користувача у приватну власність, її незаконне використання для сільськогосподарських потреб, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. "Суспільний", "публічний" інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибуло з такої власності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

В питаннях оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, також визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за виключенням випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах "Спорронґ і Льоннорт проти Швеції", "Булвес" АД проти Болгарії").

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв'язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах "Раймондо проти Італії" від 22.02.1994, "Філліпс проти Сполученого Королівства" від 05.07.2001, "Аркурі та інші проти Італії" від 05.07.2001, "Ріела та інші проти Італії" від 04.09.2001, "Ісмаїлов проти Російської Федерації" від 06.11.2008).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб'єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб'єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб'єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на положення ст. 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності.

Виходячи зі змісту статей 1, 2, 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. В межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня, забезпечують законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян. Місцеві державні адміністрації в межах і формах, визначених Конституцією і законами України, вирішують питання використання землі та здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, лісів.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу земель державної власності в комунальну власність, а також земельної ділянки в приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє їм вільно володіти, користуватись та розпоряджатись такими землями відповідно до державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що за оспорюваними рішенням Стрижавської селищної ради від 22.03.2006, договором купівлі - продажу земельної ділянки від 05.05.2006 та відповідно Державним актом серії ВН № 080444 від 12.07.2006 спірна земельна ділянка незаконно вибула з державної власності.

Приймаючи до уваги, що спірна земельна ділянка є власністю Українського народу, правовідносини, пов'язані із вибуттям земель із державної чи комунальної власності становлять "суспільний", "публічний" інтерес , який полягає у відновленні становища, яке існувало до порушення права.

Крім того, в даному випадку відповідно до статті 1 Першого протоколу не відбувається порушення принципу "пропорційності", оскільки зміст "суспільного", "публічного" інтересу у вимогах прокурора, не дають підстав для висновку про порушення принципу "пропорційності".

З огляду на викладене та враховуючи, що чинним законодавством не передбачено переліку підстав, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності і дане питання віднесено до виключної компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір, суд вбачає підстави для визнання поважними причин пропуску прокурором строку позовної давності при звернені до суду з даними позовом.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 21 листопада 2017 року справа № 911/926/17.

За таких обставин, в їх сукупності, заява Відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Зважаючи на наведене вище, в його сукупності та виходячи з принципів законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідачів.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району від 22.03.2006 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ «Трест Київміськбуд-1».

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 05.05.2006, укладений між Стрижавською селищною радою Вінницького району (вул. 40-річчя Перемоги, 7, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23210, ) та Закритим акціонерним товариством «Трест Київміськбуд-1» (вул. Маршала Тимошенка, 29б, м. Київ, 04205, ), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т.П. 05.05.2006, реєстровий номер 2863.

Визнати недійсним державний акт серії ВН № 080444 від 12.07.2006 про право власності на земельну ділянку, що видано Закритому акціонерному товариству «Трест Київміськбуд-1» (вул. Маршала Тимошенка, 29б, м. Київ, 04205, ), на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0067 площею 12,4432 га, що знаходиться за адресою: вул. Туристична, 4, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область.

Скасувати державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 080444 від 12.07.2006, виданого Закритому акціонерному товариству ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» (вул. Маршала Тимошенка, 29б, м. Київ, 04205, ) на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0067 площею 12,4432 га, що знаходиться за адресою: вул. Туристична, 4, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область.

Стягнути з Стрижавської селищної ради Вінницького району (вул. 40-річчя Перемоги, 7, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23210, ) на користь Прокуратури Вінницької області (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, ) 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» (вул. Маршала Тимошенка, 29б, м. Київ, 04205, ) на користь Прокуратури Вінницької області (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, ) 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 18 грудня 2018 р.

Головуючий суддя Матвійчук В.В.

Судді Банасько О.О.

Колбасов Ф.Ф.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - Прокуратура Вінницької області (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050)

3 - Вінницька РДА (вул. Хмельницьке шосе, 17, м. Вінниця, 21036)

4 - ПрАТ "Трест Київміськбуд-1" (вул. Маршала Тимошенка, 29 Б, Оболонський район, м. Київ, 04205)

5 - Стрижавська селищна рада (вул. 40-річчя Перемоги, 7. смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23210)

6 - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, буд. 63. м. Вінниця, 21027)