УХВАЛА

21 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/4431/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Пєскова В.Г., Катеринчук Л.Й.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018

у справі за позовом Організації орендарів орендної фірми "Екста"

до: 1) Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради;

2) Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна";

3) Фонду державного майна України;

4) приватного акціонерного товариства "Центр моди "Екста",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5

та за участю Київської місцевої прокуратури № 6

про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2013 у справі №910/4431/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 05.11.2013, провадження у справі за позовом Організації орендарів орендної фірми (далі - ОООФ) "Екста" в частині вимог до Закритого акціонерного товариства "Центр моди "Екста" припинено; позовні вимоги до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено. Визнано за ОООФ "Екста" право власності на нежитлову будівлю загальною площею 3 333 кв.м., розташовану за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставеллі, 11 (літера А); у задоволенні позовних вимог до Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" та Фонду державного майна України - відмовлено.

В лютому 2014 гр. ОСОБА_5 звернулась до Господарського суду міста Києва із заявою про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2013 за нововиявленими обставинами у справі №910/4431/13.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 у цій же справі, залишеному без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2014, задоволено заяву ОСОБА_5 про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2013. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2013 у справі №910/4431/13 скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлено ОООФ "Екста" у задоволенні позову до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" та Фонду державного майна України. Провадження у справі в частині позовних вимог до Закритого акціонерного товариства "Центр моди "Екста" припинено.

Справа неодноразово розглядалась різними судовими інстанціями. Постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2014 касаційну скаргу ОООФ "Екста" залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2014 у справі № 910/4431/13 - без змін, якою було залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014.

27.09.2018 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від ОСОБА_4 надійшла апеляційна скарга, в якій остання просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 у справі №910/4431/13 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2013 за нововиявленими обставинами.

25.06.2018, на виконання Указу Президента №454/2017 від 29.12.2017, яким, зокрема, ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, створено Північний апеляційний господарський суд, юрисдикція якого поширюється на Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

03.10.2018 року у газеті "Голос України" № 185 (6940) було опубліковано повідомлення голови новоутвореного Північного апеляційного господарського суду про початок роботи суду.

Таким чином, починаючи з 03.10.2018 Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 справу №910/4431/13 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2018, на підставі ст. 260 ГПК України відхилено клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014, апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху. Роз'яснено ОСОБА_4, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції наступні докази: надіслання копій доданих до апеляційної скарги документів іншим учасникам, сплати судового збору у розмірі 54 810, 00 грн (36 540, 00 * 150%), підтвердження факту поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, шляхом подання відповідної заяви. Попереджено ОСОБА_4, що якщо вимоги даної ухвали суду не будуть виконані апелянтом в зазначений строк, суд апеляційної інстанції не приймає таку апеляційну скаргу до розгляду та повертає скаржнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 у справі №910/4431/13 у задоволенні заяви ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 у справі №910/4431/13 відмовлено; відмолено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 у справі № 910/4431/13; повернуто ОСОБА_4 апеляційну скаргу від 24.09.2018 (вх. №09.1.04.1/830/18 від 23.10.2018) та додані до скарги матеріали на рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014.

04.12.2018 ОСОБА_4 звернулась до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 у справі №910/4431/13.

Відповідно протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 10.12.2018 на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Жукова С.В. - головуючого, Пєскова В.Г., Катеринчук Л.Й., - передано вказану касаційну скаргу.

Перевіривши доводи заявника касаційної скарги та дослідивши додані до скарги матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 293 ГПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) , а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають вимогам вищевказаної статті 129 Конституції України.

Доступ до правосуддя у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не привести судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ГПК України.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 без руху, судом апеляційної інстанції в ухвалі від 26.10.2018 у справі №910/4431/13 було зазначено, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва у даній справі ухвалено 07.03.2014 (повний текст складено 12.03.2014), однак апеляційну скаргу на вказане судове рішення заявником подано лише 25.09.2018, що підтверджується відтиском штемпеля поштового відділення зв'язку на конверті в якому надійшла апеляційна скарга.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, апелянтом при зверненні з апеляційною скаргою заявлено клопотання про поновлення строку для звернення з апеляційною скаргою, мотивоване тим, що з 1998 року заявниця проживає в Сполучених Штатах Америки, де у 2018 році отримала громадянство. Апелянт зазначає, що тільки у третій декаді липня 2018 року дізналась про оскаржуване судове рішення від президента ОООФ "Екста" ОСОБА_8, яка перебувала на американському континенті. Таким чином, апелянт стверджує, що про оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 дізналась тільки в липні 2018 року, тобто після спливу понад чотирьох років після прийняття судом оскаржуваного судового рішення. При цьому, жодного доказу на підтвердження вищенаведених обставин скаржником не надано.

За тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, вказану ухвалу (про залишення апеляційної скарги без руху) представник апелянта отримав 30.10.2018, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, тобто строк на усунення вказаних недоліків сплив 09.11.2018. Станом на 13.11.2018 на адресу Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_4 надійшли лише наступні документи: клопотання відстрочення сплати судового збору та заява / міркування з приводу поновлення процесуальних строків з додатками. Інших заяв та клопотань, а також доказів на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху станом на 13.11.2018 (з урахування поштового обігу кореспонденції) не надійшло.

Клопотання про відстрочення сплати судового збору мотивовано помилковістю висновку суду стосовно визначеного до сплати розміру судового збору, а також доводами, що апелянт не отримує належних доходів від власності, що, відповідно, позбавляє надходжень у державний бюджет Сполучених Штатів Америки, які, в свою чергу, надають значну фінансову допомогу державі Україна. Крім того, представником заявника зазначено, що майновий стан апелянта не дозволяє нести великі витрати по сплаті судового збору, оскільки єдиними джерелом доходів заявника є соціальна допомога уряду Сполучених Штатів Америки, яка складає 680 - 720 доларів США на місяць, а тому наявні підстави для застосування 8 Закону України "Про судовий збір", зокрема у зв'язку з перевищенням розміру судового збору 5% розміру річного доходу заявниці.

Суд апеляційної інстанції в ухвалі від 14.11.2018 вказав, що єдиною підставою для відстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану заявника, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад довідка про доходи, про склад сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Враховуючи приписи ст. ст. 73, 78, 79 ГПК України, суд апеляційної інстанції встановив, що апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження того, що майновий стан апелянта не дозволяє нести великі витрати по сплаті судового збору (довідка про доходи, про склад сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо), а розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу заявниці.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 8 Закону України "Про судовий збір", суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі також зазначив, що позбавлений права надавати перевагу будь-якій особі, в тому числі й у питанні відстрочення сплати судового збору. Саме лише посилання апелянта на складне фінансове становище не може бути підставою для відстрочення сплати судового збору. Доказів на підтвердження відсутності коштів скаржником до апеляційної скарги не долучено.

Отже, Північний апеляційний господарський суд встановив, що заявницею (її представником) не подано жодних доказів на підтвердження того, що вона не може сплатити судовий збір у встановленому розмірі; не доведено жодним доказом, що сплата такого збору є "надмірним тягарем для особи". А тому підстави для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору у суду відсутні.

Крім того, щодо отримання заяви/міркування з приводу поновлення процесуальних строків судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначено наступне.

Вказана заява мотивована тим, що інформація щодо необізнаності апелянта про існування оскаржуваного рішення до третьої декади липня 2018 року є "негативним логічним твердженням", яке спростовує існування будь-якої обставини, що зможе підтвердити протилежне.

Обов'язок доведення та подання доказів, згідно ст. 74 ГПК України покладається на особу, яка посилається на такі обставини, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, судом апеляційної інстанції встановлено, що жодних доказів на підтвердження того факту, що тільки у третій декаді липня 2018 року заявниця дізналась про оскаржуване судове рішення від президента ОООФ "Екста" ОСОБА_8, яка перебувала на американському континенті, не надано.

Щодо необхідності направлення іншим учасникам справи заяви/клопотання про поновлення строку судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначено наступне.

Вимоги до надсилання копії апеляційної скарги сторонам у справі встановлено ст. 259 ГПК України, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Представник апелянта зазначив, що вважає, що заява / клопотання про поновлення строку в розумінні ст. 258 ГПК України не є документом, а тому його не належить надсилати учасникам справи. Також, заява про поновлення процесуального строку не може надсилатись іншим учасникам справи "це не їх діло", оскільки законодавцем передбачено, що заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Однак, Північний апеляційний господарський суд в ухвалі від 14.11.2018 зазначив, що питання стосовно поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 безпосередньо стосується учасників справи, оскільки оскаржуваним рішенням вирішено питання про їх права і обов'язки, а тому кожен з учасників провадження повинен мати можливість на висловлення власної думки стосовно тієї чи іншої процесуальної дії, як те передбачено ст. ст. 2, 7 ГПК України. Тому, ненадання суду доказів направлення доданих до апеляційної скарги документів іншим учасникам, є порушенням положень ст. ст. 258, 259 ГПК України.

Таким чином, судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що вказані обставини є окремими підставами для повернення апеляційної скарги апелянту на підставі ч. 6 ст. 260 ГПК України.

Разом з тим, за результатом розгляду заяви про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив наступне.

Відповідно до ч. ч . 1, 3 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Поважність причин пропуску вирішується судом у кожному конкретному випадку виходячи з обставин справи і причин пропуску, оскільки їх приблизного переліку законодавство не дає. У судові практиці враховують такі підстави пропуску, як: хвороба, відрядження, відсутність коштів, наявність дітей, віддаленість від суду чи місця вчинення процесуальної дії, обсяг та специфіка процесуальних дій, стихійні лиха, аварії тощо.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України").

Оскаржуване в апеляційному порядку рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 оприлюднене 18.03.2014 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/37637298), інформацію з якого слід вважати загальновідомою згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень", що дозволяло скаржнику ознайомитися з його повним текстом в максимально стислі строки. Зазначене рішення набрало законної сили. Постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2014 залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2014 та рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що впродовж значного періоду часу (більше 4 років) з моменту прийняття рішення судом першої інстанції апелянт (який вважає себе співвласником спірного майна) не звертався до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на оскаржуване рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 ГПК України).

Водночас, як встановлено апеляційним господарським судом, представником апелянта в підтвердження факту виїзду за кордон та набуття там громадянства іншої держави, в підтвердження факту поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не додано жодних доказів на підтвердження факту перетину заявницею кордону у 1998 році (відмітка в паспорті про перетин кордону), набуття заявницею громадянства Сполучених Штатів Америки в 2000 році (копія паспорту громадянки Сполучених Штатів Америки тощо), будь-яких доказів проживання заявниці в Сполучених Штатах Америки (довідки про реєстрацію, перебування майна у власності, користуванні тощо), доказів на підтвердження факту того, що лише у 2018 році вона (за її доводами, будучи співвласником майна) дізналась про порушення своїх прав.

Враховуючи приписи ст. ст. 73, 78, 79 ГПК України, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду в оскаржуваному судовому рішенні зазначила, що представником апелянта взагалі не наведено жодних (достатніх та достовірних) доказів на підтвердження факту поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 (доказів виїзду за кордон, набуття громадянства іншої держави та щодо дати, коли їй стало відомо про оскаржуване рішення тощо). Також підстав, з яких представник заявниці не може надати такі докази через обставини, що від заявниці не залежать, не повідомлено.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення пропущеного строку в розумінні ч. 1 ст. 119 ГПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, враховуючи встановлені судом вищевикладені обставини, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла правомірного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 у справі №910/4431/13 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що касаційна скарга позивача є обґрунтованою, оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 у справі №910/4431/13 на підставі пункту 2 частини 2 статті 293 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, частиною 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/4431/13 за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 у зазначеній справі.

2. Копію цієї ухвали разом із доданими до скарги матеріалами на 11-ти аркушах (у тому числі оригіналом квитанції від 04.12.2018 №0.0..1 на суму 352,40 грн) надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий С.В. Жуков

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г.Пєсков