ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 грудня 2018 р. Справа № 903/664/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Хомич О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу №903/664/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю МАК-ДЕЙ, м. Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю Континіум-Трейд, м. Луцьк

про стягнення 13 212,33 грн.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 01.10.2018р.),

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № б/н від 24.10.2018р.),

в с т а н о в и в:

13.09.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю МАК-ДЕЙ звернулося до господарського суду з позовною заявою № 1009 від 06.09.2018 року, в якій просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Континіум-Трейд 66 547,25 грн., з них: 50 992,59 грн. заборгованості за переданий на підставі договору поставки № 97-пм-13 від 06.08.2013 року товар, 11 813,39 грн. пені, 1 089,69 грн. процентів річних, 2 651,58 грн. збитків, завданих інфляцією.

На обгрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 97-пм-13 від 06.08.2013 року щодо повного та своєчасного розрахунку за переданий товар.

Ухвалою суду від 17.09.2018р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; було постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання було призначено на 10.10.2018р.

В судове засідання 10.10.2018р. представник відповідача не зявився. Про причини неявки суд не повідомив. Факт належного повідомлення відповідача про судовий розгляд справи підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 245 від 21.09.2018р.

08.10.2018р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 3 500 грн. та відмовити в позові в частині стягнення пені в розмірі 11 813,39 грн.

Ухвалою суду від 10.10.2018р. було відкладено підготовче засідання на 31 жовтня 2018 р.

В судове засідання 31.10.2018р. сторони не зявились, про причини неявки суд не повідомили.

23.10.2018р. від відповідача надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 10.10.2018р., в яких відповідач зазначив, що сума боргу становить 47 492,58 грн., а не 50 992,50 грн.

29.10.2018р. від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій позивач погодився з тим, що сума основного боргу становить 47 492,58 грн., просив суд стягнути із відповідача 47 492,59 грн. заборгованості, 6 901,46 грн. пені, 4 823,84 грн. збитків, завданих інфляцією, 1 487,23 грн. процентів річних, а всього - 60 705,11 грн.

Суд, розглянувши відповідь на відзив позивача, встановив, що позивач у відповіді на відзив просить суд стягнути із відповідача меншу суму, ніж ту, що просив стягнути в позовній заяві.

Суд розцінив позицію позивача, викладену у відповіді на відзив, як зменшення розміру позовних вимог.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог - це процесуальне право, передбачене п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв заяву позивача, а відтак має місце нова ціна позову 60 705,11 грн. з якої й вирішується спір.

Ухвалою суду від 31.10.2018р. було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів - до 18.12.2018р. включно та відкладено підготовче засідання на 22.11.2018 р.

20.11.2018р. на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких він обґрунтував розрахунок суми заборгованості та штрафних санкцій.

21.11.2018р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у звязку із спливом позовної давності та зазначив, що відповідач перерахував позивачу заборгованість в розмірі 47 492,58 грн.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення 47 492,58 грн.

На підтвердження перерахування суми заборгованості представник відповідача додав до матеріалів справи копію платіжного доручення № 2981 від 15.11.2018р.

Подана представником відповідача копія платіжного доручення свідчить про те, що 15.11.2018р. відповідач перерахував позивачу 47492,58 грн. із зазначенням в графі Призначення платежу: За бакалія згідно договору № 97-пм-13 від 06.08.2013р..

Ухвалою суду від 22.11.2018р. провадження у справі в частині стягнення заборгованості в розмірі 47 492,58 грн. було закрито; а також постановлено закрити підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті на 13 грудня 2018 р.

06.12.2018р. від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення № 1.12/18 від 01.12.2018р., в яких позивач просив суд прийняти письмові пояснення, задовольнити позовні вимоги про стягнення 6 901,46 грн. пені, 4 823,84 грн. збитків, завданих інфляцією, та 1 487,23 грн. процентів річних.

12.12.2018р. від відповідача надійшла заява, в якій відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Суд, подані представниками сторін заяви залишив без розгляду з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, ухвалою суду від 22.11.2018р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.12.2018р.

Відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий під час відкриття розгляду справи по суті зясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, повязані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Представники сторін не навели поважних причин, з яких письмові пояснення та заява не були подані ними в підготовчому провадженні.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 13 212,53 грн., з них: 6 901,46 грн. пені, 4 823,84 грн. збитків, завданих інфляцією, 1 487,23 грн. процентів річних не підлягає до задоволення з огляду на таке.

06.08.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Мак-Дей» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Континіум-Трейд» (покупець) було укладено договір поставки № 97-пм-13.

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник зобовязується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти цей товар і здійснити оплату відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 3.1.1. договору постачальник зобовязується своєчасно поставити товар до місця поставки відповідно до затвердженого сторонами графіку поставки, в кількості, якості, по цінам та в асортименті згідно з умовами цього договору, специфікації і замовлення.

Згідно з п. 8.2.1. договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору поставки № 97-пм-13) покупець здійснює оплату за поставлений товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з моменту реалізації покупцем товару третім особам. Покупець зобовязується надавати інформацію про залишок товару по понеділках кожного тижня.

07.08.2013 р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору поставки № 97-пм-13 від 06.08.2013р., в якій сторони дійшли згоди про доповнення договору поставки пунктами 3.2.3.,3.2.6.,.3.2.7.,10.13.

Додатковою угодою від 01.08.2017р. до договору поставки № 97-пм-13 від 06.08.2013р. сторони внесли зімни до договору поставки, змінивши пункт 13.1. договору щодо набрання чинності і строку дії.

Позивач взяті на себе зобовязання згідно з договором поставки виконав належним чином.

Згідно з розрахунком позивача основного боргу (а.с. 8) на виконання умов договору в період січень 2017 року листопад 2017 року позивач поставив відповідачу товар на суму 36 893,41 грн., що підтверджується накладною № MD-52 від 24.02.2017р., № MD 220 від 12.04.2017р. на суму 3 835,62 грн., № MD - 323 від 02.06.2017р. на суму 6 260,64 грн., № MD-401 від 13.07.2017р. на суму 7 706,16 грн.

Як зазначає позивач у розрахунку на день складання позову відповідач частково оплатив отриманий товар на суму 23 000 грн. та повернув товар на суму 8 065,72 грн.

Загальна вартість оплаченого та повернутого товару складає 31 065,72 грн. (23 000 грн. + 8 065,72 грн. = 31 065,72 грн.).

Отже із розрахунку позивача вбачається, що заборгованість відповідача з оплати поставленого товару із врахуванням початкового сальдо в розмірі 45 164,90 грн. складала 50 992,59 грн.

Оскільки в процесі судового розгляду позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості до 47 492,58 грн., а відповідач перерахував цю суму заборгованості, то спір в частині стягнення заборгованості відсутній.

Предметом спору є лише вимога про стягнення із відповідача 13 212,53 грн., з них: 6 901,46 грн. пені, 4 823,84 грн. збитків, завданих інфляцією, 1 487,23 грн. процентів річних.

Частина 1 ст.74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак позивач не надав суду доказів на підтвердження реалізації відповідачем товару третім особам, не обґрунтував, коли саме було реалізовано товар.

Нараховуючи з 30.11.2017р. пеню, з 30.11.2017р. проценти річних, з грудня 2017 р. збитки, завдані інфляцією, позивач не довів, що саме з цього моменту спливло 14 календарних днів з моменту реалізації відповідачем товару і розпочався перебіг порушення строку виконання грошового зобовязання відповідачем.

Відповідно до ст. 530 Господарського процесуального кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тобто, позивачем не доведено настання моменту, з яким договір повязує оплату товару відповідачем.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Зі змісту ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено в ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст.ст. 610, 611, ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 10.5. договору поставки в разі невчасної сплати покупцем поставленого товару покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, від вартості поставленого, але несплаченого товару, за кожен день прострочення.

Як вбачається із вищевикладених норми законодавства та пункту 10.5. договору поставки, пеня, проценти річних та збитки, завдані інфляцією, нараховуються в разі порушення виконання грошового зобовязання.

Враховуючи те, що сторони в п. 8.2.1. договору поставки чітко встановили обовязок оплати відповідачем вартості поставленого товару протягом 14 календарних днів з моменту реалізації покупцем товару третім особам, а того факту, що товар було реалізовано відповідачем і з моменту реалізації спливло 14 календарних днів та розпочався перебіг порушення строку виконання грошового зобовязання позивач не довів, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 13 212,53 грн., з них: 6 901,46 грн. пені з 30.11.2017 року, 4 823,84 грн. збитків, завданих інфляцією, з грудня 2017 року, 1 487,23 грн. процентів річних з 30.11.2017 року не підлягає до задоволення.

Щодо клопотання представника відповідача про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, що кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із відзиву відповідача від 08.10.2018р. (а.с. 89-90), до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов лише частково - на суму 47 492,58 грн., яку сплатив 15.11.2018р.

Отже підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відсутні.

У звязку відмовою у задоволенні позову судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ч. 1 ст. 11, ст. 12, ст. 610, ст. 611, ч. 1 ст. 612, ст. 655, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628, ст. 629, ст. 712, Цивільного кодексу України, ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову про стягнення 13 212,53 грн., з них: 6 901,46 грн. пені, 4 823,84 грн. збитків, завданих інфляцією, 1 487,23 грн. процентів річних відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено: 22.12.2018р.

Суддя І. О. Якушева