ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 925/1204/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

Секретар судового засідання Камінська Т.О.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 11.12.2018

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 08.10.2018 року

у справі №925/1204/15 (суддя Боровик С.С.)

за заявою заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лани Христинівщини"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Черкаської області від 17.12.2015 року боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Новосельцева Володимира Петровича.

Від ліквідатора банкрута надійшла заява від 02.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 405 188,61 грн. у зв'язку із доведенням підприємства до банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 08.10.2018р. заяву ліквідатора банкрута про стягнення з громадянина ОСОБА_2 405 188,61 грн. задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лани Христинівщини" кошти в сумі 405 188,61 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 08.10.2018 у справі № 925/1204/15, в задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "Лани Христинівщини" про стягнення з ОСОБА_2 коштів в сумі 405 188,61 грн. відмовити в повному обсязі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2018 справу № 925/1204/15 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Пантелієнка В.О., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 11.12.2018 представник ОСОБА_2, надав пояснення по суті спору, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі на ухвалу Господарського суду Черкаської області області від 08.10.2018 та просив скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 08.10.2018 по справі №925/1204/15, в задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "Лани Христинівщини" про стягнення з ОСОБА_2 коштів в сумі 405 188,61 грн. відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 11.12.2018 арбітражний керуючий Мисан В.М. надав пояснення по справі, заперечував проти доводів апеляційної скарги, з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 08.10.2018 по справі №925/1204/15 без змін.

В судове засідання, призначене на 11.12.2018, інші повноважні представники не з'явилися.

Колегією суддів враховано, що відповідно до частини 2 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із частиною 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності інших представників, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення, арбітражного керуючого Швачки Сергія Васильовича, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 18 січня 2013 року № 4212-VI (далі - Закон про банкрутство), Господарським процесуальним кодексом України(далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 лютого 2012 року між ТОВ "Лани Христинівщини", ПП "Уманське бюро Експертиз" та ПАТ "Еталон" був укладений договір переуступки боргу за №27/02/12, за умовами якого початковий кредитор ТОВ "Лани Христинівщини" передав, а новий кредитор ПП "Уманське бюро Експертиз" прийняв на себе вимоги до боржника ПАТ Еталон" на загальну суму 3 050 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1.4 договору за здійснення переводу боргу по цьому договору, "Новий кредитор" сплачує "Початковому кредитору" винагороду в розмірі 10% суми боргу, а саме 305 000,00 грн.

Строк сплати винагороди було визначено в пункті 1.4. Договору і складав період до 31.12.2012 року.

Також в підтвердження відступлення права вимоги 27.02.2012 року був складений та підписаний сторонами акт прийому-передачі заборгованості.

02 липня 2012 року між ТОВ "Лани Христинівщини", ПП "Уманське бюро Експертиз" та ПАТ "Еталон" був укладений договір переуступки боргу за №02/07/12. Згідно вказаного договору початковий кредитор ТОВ "Лани Христинівщини" передав, а новий кредитор ПП "Уманське бюро Експертиз" прийняв на себе вимоги до боржника ПАТ "Еталон" на загальну суму 1 001 886,06 грн.

Відповідно до пункту 1.5 договору "Новий кредитор" зобов'язується сплатити "Початковому кредитору" розмір суми боргу, визначену цим договором, в повному обсязі в строк до 31.12.2014 року, а саме 1 001 886,06 грн.

Також в підтвердження відступлення права вимоги 02.07.2012 року був складений та підписаний сторонами акт прийому-передачі заборгованості.

Ліквідатор в своїй заяві стверджує, що директором ТОВ "Лани Христинівщини" ОСОБА_2 було отримано кошти в сумі 405 188,61 грн. згідно вище перелічених договорів, разом з тим було встановлено, що на рахунки ТОВ "Лани Христинівщини" вказані кошти директором ОСОБА_2 внесені не були, зокрема вказані кошти взагалі не були оприбутковані.

Крім того, при існуючій заборгованості у ТОВ "Лани Христинівщини" перед іншими суб'єктами господарювання в сумі 271,1 тис., кошти в сумі 405 188,61 грн. були витрачені не на погашення заборгованості.

В подальшому заборгованість за підприємством лише зростала, що стало наслідком визнання ТОВ "Лани Христинівщини" банкрутом.

В даному випадку вимоги ліквідатора полягають у стягненні з колишнього керівника ТОВ "Лани Христинівщини" ОСОБА_2 коштів в сумі 405 188,61 грн., які на думку ліквідатора були отримані ОСОБА_2 та не внесені на рахунки ТОВ "Лани Христинівщини", не були витрачені на погашення заборгованості за підприємством.

Судом встановлено, що попередній ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Новосельцев В.П. звертався в суд про стягнення з ПП "Уманське бюро Експертиз" 305 000,00 грн. заборгованості по договору переуступки боргу від 27.02.2012 року №27/02/12.

Рішенням суду від 31.05.2016 року по справі №925/375/16 у задоволені позову відмовлено.

При винесені рішення судом було встановлено, що відповідач ПП "Уманське бюро Експертиз" провів повну оплату коштів позивачу ТОВ "Лани Христинівщини" в сумі 305 000 грн.

Відповідачем було подано в судовому засіданні оригінали документів для огляду - касова книга за 10 грудня 2012р., за 18 грудня 2012р., за 24 грудня 2012р., видаткові касові ордери за ці дні про видачу гр. ОСОБА_2 готівки, прибуткові касові ордери за ці дні про внесення в касу готівки, а також письмову заяву гр. ОСОБА_2 (посвідчена нотаріально) про підписання ним спірних документів у взаємовідносинах ТОВ "Лани Христинівщини" та ПП "Уманське бюро Експертиз". Вказані документи не спростовані позивачем у належний спосіб.

Згідно видаткового касового ордеру №11 від 10.12.2012 року ТОВ "Лани Христинівщини" через ОСОБА_2 отримали 100 000 грн., згідно видаткового касового ордеру №21 від 24.12.2012 року ТОВ "Лани Христинівщини" через ОСОБА_2 отримали 105 000 грн., згідно видаткового касового ордеру №16 від 18.12.2012 року ТОВ "Лани Христинівщини" через ОСОБА_2 отримали 100 000 грн.

Ці кошти в касу ТОВ "Лани Христинівщини" оприбутковані не були, також, згідно довідок від AT "БМ БАНК" №30-38-04/1997 від 01.04.2016 року, AT "Піреус Банк" №576/03-111 від 28.03.2016 року, ПАТ КБ "Приват Банк" №20.1.0.0.0/7-20160202/859 від 19.02.2016 року та ПАТ "Райффайзен банк "АВАЛЬ" №35 від 01.03.2016 року ці кошти на рахунки підприємства не надходили.

Аналогічна позиція щодо сплати коштів викладена і у справі №925/374/16.

Рішенням суду від 07.07.2016 року по справі №925/374/16 у задоволені позову відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до п.1 ст. 619 Цивільного кодексу України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно п. 5 ст. 41 Закону під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями боржника у зв'язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов'язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов'язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

У ході ліквідаційної процедури встановлено відсутність грошових коштів на рахунках ТОВ "Лани Христинівщини" та відсутність активів банкрута.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно видаткового касового ордера №19 від 21.12.2012 року ПП "Уманське бюро експертиз" видало ТОВ "Лани Христинівщини" через ОСОБА_2 50 188,61 грн., та згідно видаткового касового ордера №8 від 06.12.2012 року ПП "Уманське бюро експертиз" видало ТОВ "Лани Христинівщини" через ОСОБА_2 50 000 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №19 від 21.12.2012 року ТОВ "Лани Христинівщини" прийняло в касу кошти в сумі 50 188,61 грн., підстава: Договір переуступки боргу №02/07/12 від 02.07.2012 року; згідно квитанції до прибуткового касового ордера №03 від 06.12.2012 року ТОВ "Лани Христинівщини" прийняло в касу кошти в сумі 50 000 грн., підстава: Договір переуступки боргу №02/07/12 від 02.07.2012 року.

Згідно довідок від AT "БМ БАНК" №30-38-04/1997 від 01.04.2016 року, AT "Піреус Банк" №576/03-111 від 28.03.2016 року, ПАТ КБ "Приват банк" №20.1.0.0.0/7-20160202/859 від 19.02.2016 року та ПАТ "Райффайзен банк "АВАЛЬ" №35 від 01.03.2016 року ці кошти на рахунки підприємства не надходили.

Згідно із приписів ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Проте, результати господарської діяльності в залежності від певних комерційних ризиків можуть бути як позитивними, прибутковими, так й негативними, за якими може настати й неспроможність.

При цьому, ч. 1 ст. 89 названого Кодексу унормовано, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених Законом випадках - учасники товариства.

Тобто, управління діяльністю здійснюється не окремим учасником, а саме вищим органом юридичної особи, тоді як поточне керівництво здійснюється призначеним виконавчим органом (ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», ст. 145 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 619 Цивільного кодексу України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Таким законом, який передбачає поряд із відповідальністю боржника додаткову (субсидіарну) відповідальність іншої особи, є Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З огляду на це, законодавцем у статті 41 Закону про банкрутство встановлені правові підстави та особливості покладення на засновників або керівників суб'єктів господарювання згідно із приписами статті 41 Закону про банкрутство субсидіарної відповідальності.

Першим виступає доведення до банкрутства, тобто умисне, з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах третіх осіб вчинення власником або службовою особою суб'єкта господарської діяльності неправомірних дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб'єкта господарської діяльності та якщо це завдало великої матеріальної школи державі чи кредитору.

Ними можуть вважатися, наприклад, підписання завідомо невигідних для підприємства (у тому числі фіктивних) договорів; здійснення дій, що грубо суперечать вимогам належного господарювання; необґрунтована сплата грошових коштів, безпідставна передача третім особам майна; заплутування звітності, знищення документів або інформації, унаслідок чого неможлива ефективна робота підприємства тощо.

За таке правопорушення передбачена кримінальна відповідальність, а Законом про банкрутство також встановлена й цивільно-правова санкція, яка передбачає несприятливі наслідки - майнові позбавлення відносно засновника (учасника) юридичної особи та/або керівника з метою відшкодування втрат, завданих його кредиторам.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що у ході ліквідаційної процедури виявлено відсутність грошових коштів на рахунках боржника та відсутність активів банкрута, а майнові активи Товариства з обмеженою відповідальністю "Лани Христинівщини" були відчужені в результаті рішень та дій колишнього керівника ОСОБА_2 і господарська діяльність підприємства припинена у незаконний спосіб, покладання субсидіарної відповідальності на ОСОБА_2 у зв'язку із доведенням до банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "Лани Христинівщини" відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Спори з приводу покладення субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями боржника у зв'язку із доведенням підприємства до банкрутства через неправомірне виведення активів боржника на бувшого керівника боржника повинні розглядатися в межах справи про банкрутство.

Дана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 923/862/15.

Крім того, місцевим господарським судом правомірно відхилено доводи ОСОБА_2 про те, що отримані ним кошти в сумі 405 188,61 грн. були витрачені на погашення кредиторської заборгованості згідно договору №22/11 від 22.11.2010 року про надання поворотної фінансової допомоги, оскільки предметом розгляду заяви є саме не погашення кредиторської заборгованості в сумі 243,4 тис. грн. та її подальше збільшення на 271,1 тис.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, кредиторська заборгованість в сумі 2 160 000,00 грн. у фінансовій звітності боржника відображена не була.

Визначаючи розмір вимог, які можуть бути покладені на колишнього керівника боржника ОСОБА_2, Господарським судом Черкаської області вірно стягнено з ОСОБА_2 405 188,61 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лани Христинівщини" заборгованості у зв'язку із доведенням підприємства до банкрутства.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 08.10.2018 у справі №925/1204/15 прийнята із повним з'ясування обставин, що мають значення для справи та з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 253-255, 269, 270-271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 08.10.2018 у справі №925/1204/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1204/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 18.12.2018.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко