ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року Справа № 918/669/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Полюхович І.Г.

за участю представників сторін:

позивача: Пелиха А.Б. - адвоката, ордер про надання правової допомоги від 11.12.18р. серія РН-734 №24

відповідача1: не з'явився

відповідача2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 29.10.2018р. у справі №918/669/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк"

до 1: Приватного підприємства "Компанія Михайлівська"

2: ОСОБА_2

про стягнення 253 540,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача 1: Приватного підприємства "Компанія Михайлівська" та відповідача 2: ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання овердрафту від 11 грудня 2017 року в сумі 253 540,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Приватним підприємством "Компанія Михайлівська" зобов'язань, згідно договору про надання овердрафту №2600-107 від 11.12.2017 року та укладеним між банком та ОСОБА_2 договором поруки №2600-107/1 від 11.12.2017р..

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 29.10.2018 року відмовлено Публічному акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" у відкритті провадження у справі за позовом до відповідача 1: Приватного підприємства "Компанія Михайлівська" та відповідача 2: ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання овердрафту від 11 грудня 2017 року в сумі 253 540,99 грн.

В обґрунтування ухвали, суд, з посиланням на ст.ст. 4, 20, 175 ГПК України, вказав, що як визначено у позовній заяві другим відповідачем є фізична особа ОСОБА_2, який є стороною правочину, що укладено для забезпечення виконання основного зобов'язання у договорі виступає не як фізична особа - підприємець, тому не може бути стороною в господарському процесі в даній категорії судових спорів. А тому, прийшов до висновку, що позовна заява Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" у такому суб'єктному складі не підлягає розгляду за правилами господарського процесуального судочинства.

Не погодившись із винесеною ухвалою, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 29.10.2018 року у справі №918/669/18 і направити справу до господарського суду Рівненської області для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Так, з посиланням на ст.ст. 4, 20, 45 ГПК України, ст. 546, 553, 554, 626 ЦК України, скаржник зауважує, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення «виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.10.2018 по справі №910/1733/18 (№ в ЄДРСР 77312765), а відповідно до приписів ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відзивів на апеляційну скаргу від Приватного підприємства "Компанія Михайлівська" та ОСОБА_2 не надійшло, що відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Приватне підприємство "Компанія Михайлівська" та ОСОБА_2 не скористалися правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про час та місце апеляційного перегляду справи повідомлялись заздалегідь та належним чином.

ОСОБА_2 повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 100), а від ПП "Компанія Михайлівська" повернулося рекондоване повідомлення "за закінченням терміну зберігання" (по вказаній адресі адресат не розшукан)(а.с. 104). При цьому, ухвала суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду була надіслана ПП "Компанія Михайлівська" за адресою яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - 33028, м. Рівне, вул. С.Бандери,41.

Відповідно до п. 11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Пунктом 3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що за змістом ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно із ч. 10 ст. 242 ГПК України судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

За наведеного, судова колегія приходить до висновку, що ПП "Компанія Михайлівська" належним чином повідомлене про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

Разом з тим, на виконання вимог ухвали суду від 04.12.2018 року позивач надав довідку із Державної казначейської служби України на підтвердження зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення з приводу своєї позиції. Просить скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 29.10.2018 року у справі №918/669/18 і направити справу до господарського суду Рівненської області для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженої ухвали, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.ч.1,2 ст. 4 ГПК України).

Так, ст. 20 ГПК України визначає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду: спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Така юрисдикція визначається, враховуючи суб'єктний склад основного зобов'язання.

Як убачається із матеріалів справи, позивач - Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача 1: Приватного підприємства "Компанія Михайлівська" та відповідача 2: ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання овердрафту від 11 грудня 2017 року в сумі 253 540,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Приватним підприємством "Компанія Михайлівська" зобов'язань, згідно договору про надання овердрафту №2600-107 від 11.12.2017 року та укладеним між банком та ОСОБА_2 договором поруки №2600-107/1 від 11.12.2017р. в забезпечення виконання основного зобов'язання.

Тобто, сторонами основного зобов'язання є юридичні особи, а ОСОБА_2 є поручителем у даному зобов'язанні.

Колегія суддів зауважує, що вирішення за правилами господарського судочинства такого спору в частині позовних вимог до боржника й одного поручителя, які є юридичними особами, а за правилами цивільного судочинства - в частині позовних вимог до поручителів, які є фізичними особами та несуть солідарну з боржником відповідальність, порушуватиме принцип повноти, всебічності й об'єктивності з'ясування обставин справи, оскільки дослідження одного і того ж предмету та тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій.

З огляду на вказане апеляційний господарський суд вважає необґрунтованим висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

Позовні вимоги до кількох відповідачів мали розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, зокрема, нерозривно пов'язані між собою або від вирішення однієї з них залежало вирішення інших. Такий розгляд не допускався, коли була відсутня спільність предмета позову.

Стаття 554 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України встановлює, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого.

Колегія суддів вказує, відповідно до матеріалів справи, позивач 11.12.2017 року уклав договір поруки №2600-107/1 з ОСОБА_2. Відповідальність поручителя перед позивачем є солідарною разом з ПП "Компанія Михайлівська" як боржником за основним зобов'язанням. Вказане випливає з пункту 2.1.договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відтак, з огляду на солідарний обов'язок перед кредитором боржника за основним зобов'язанням і поручителя кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

У цій справі заявлені однакові позовні вимоги до кожного з відповідачів щодо стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та поручителя.

Позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов'язаними з обов'язком належного виконання основного зобов'язання за кредитним договором. Тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом. Такий розгляд вплине, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин.

До аналогічних висновків прийшов і Верховний суд у складі Великої палати у постановах від 13.03.2018р. у справі №415/2542/15-ц (провадження №14-40цс18), від 02.10.2018 року у справі №910/1733/18.

Відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Відтак, з 15 грудня 2017 року у випадку об'єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов'язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що позовна заява про солідарне стягнення з Приватного підприємства "Компанія Михайлівська" та ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання овердрафту від 11 грудня 2017 року в сумі 253 540,99 грн. повинна розглядатися за правилами господарського судочинства.

Разом з тим, у п. 7 ч.1 ст. 255 ГПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Згідно із п.6 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Рівненської області від 29.10.2018р. у справі №918/669/18 - скасуванню з передачею даної справи для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 29.10.2018р. у справі №918/669/18 скасувати.

3. Справу №918/669/18 направити до господарського суду Рівненської області для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

4. Справу №918/669/18 повернути до господарського суду Рівненської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складений "14" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.