ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018м. ДніпроСправа № 904/3625/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОМЕТ ГРУП", м.Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАІ МЕТАЛ", м.Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 3 114,44 доларів США

Суддя Красота О.І.

За участю секретаря судового засідання Сліпченко С.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, ордер №49000/015 від 27.09.2018р., адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євромет Груп" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАІ Метал" і просить суд стягнути заборгованість у розмірі 3 096,41 доларів США, 15,48 доларів США - пені, 2,55 доларів США - 3% та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за Договором поставки №49 від 06.03.2018р. в частині оплати поставленого товару.

27.09.2018р. Відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без руху, в якому стверджує, що позовна заява подана з порушенням п.2, п.8 ч.3 ст.162 ГПК, а саме: не містить номерів засобів зв'язку офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, відсутні зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких надано до позовної заяви.

Представник Відповідача у підготовчому засіданні підтримав своє клопотання та просив залишити позовну заяву без руху.

Позивач проти клопотання Відповідача про залишення позовної заяви без руху заперечував.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2018р. в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАІ Метал" про залишення позовної заяви без руху - відмовлено.

В підготовчому засіданні 27.09.2018р. представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник Відповідача відзиву на позов не надав, просив суд відкласти розгляд справи у зв'язку з необхідністю з ознайомленням з матеріалами справи.

01.10.2018р. представник Відповідача подав відзив на позов, в якому проти позовних заперечує та в позові просить відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що Позивачем не доведено належними доказами, що ним надмірно перераховано суму коштів, а вимоги щодо стягнення суми коштів у доларах США не ґрунтуються на приписах чинного законодавства України.

16.10.2018р. представник Позивача подав відповідь на відзив, в якій просить суд відхилити всі доводи Відповідача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також 16.10.2018р. представник Позивача подав заяву про зміну предмету позову, в якій просить суд стягнути з Відповідача заборгованість у розмірі 3 096,41 доларів США в еквіваленті в національній валюті України - гривні, визначеному за курсом гривні до долара США на дату фактичного виконання рішення.

01.11.2018р. представник Відповідача подав письмові пояснення Відповідача стосовно заяви Позивача про зміну позову та зазначив, що Позивач зменшив суму позовних вимог з 3 114,44 доларів США на 3 096,44 доларів США в еквіваленті в національній валюті України - гривні, визначеному за курсом гривні до долара США на дату фактичного виконання рішення. Згідно даної заяви Позивач змінює правові підстави своїх обґрунтувань, які містяться в первісній позовній заяві, посилаючись тепер, що стягнення заявленої суми на думку Позивача повинно бути виражене у гривневому еквіваленті на дату фактичного виконання рішення. Отже Позивач змінює не лише матеріальну вимогу до Відповідача, а і посилається на нові правові підстави, які Позивачем не означені в позові.

01.11.2018р. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки Позивачем не доведене належними та допустимими доказами, що ним надмірно перераховано суму коштів по договору поставки №49 від 06.03.2018р. та те, що у Відповідача існують будь-які зобов'язання перед Позивачем саме за договором поставки №49 від 06.03.2018р., оскільки права та обовязки між сторонами виникли на підставі договору укладеного в спрощений спосіб.

06.11.2018р. Позивач на виконання вимог ухвали господарського суду від 16.10.2018р. надав копію рахунку №СФ-0603-1 від 06.03.2018р.

06.11.2018р. Відповідач заявив клопотання про витребування у Позивача оригіналу Договору поставки №49 від 06.03.2018р. та оригіналу специфікації №1 від 06.03.2018р.

Розглянувши клопотання Відповідача про витребування доказів, суд не знайшов підстав для його задоволення, оскільки клопотання заявлено з пропущенням встановленого строку.

Крім того, 06.11.2018р. Відповідач подав заяву про виключення доказів, в якій просить суд виключити з числа доказів копію Договору поставки №49 від 06.03.2018р. (а.с.12-16) та копію специфікації №1 від 06.03.2018р. (а.с.17), у зв'язку з тим, що Відповідач ставить під сумнів надані Позивачем копії вищевказаних документів та вказує про відсутність таких у Відповідача.

Відповідно до ч.6 ст.91 Господарського процесуального кодексу України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

З огляду, на зазначену вище норму процесуального законодавства, суд вважав за необхідне витребувати у Позивача для огляду у судовому засіданні оригінал Договору поставки №49 від 06.03.2018р. та оригінал специфікації №1 від 06.03.2018р.

Вирішення питання щодо заяви Відповідача про виключення доказів, суд розглядав після дослідження витребуваних у Позивача оригіналів вказаних документів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018р. продовжено строк розгляду справи в підготовчому провадженні на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 29.11.2018р. Зобов'язано Позивача надати суду оригінали Договору поставки №49 від 06.03.2018р. (а.с.12-16) та копію специфікації №1 від 06.03.2018р. (а.с.17)

28.11.2018р. на адресу суду від Відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що ТОВ ЄВРОМЕТ ГРУП прийняло товар в повному обсязі, підтвердило прийняття товару реєстрацією податкових накладних, задекларувало отриманий ним товар та сформувало податковий кредит, тобто офіційно підтвердило отримання товару органам фіскальної служби за місцем його реєстрації.

У підготовчому засіданні 29.11.2018р. представник Відповідача просив суд виключити з числа доказів копію Договору поставки №49 від 06.03.2018р. (а.с.12-16) та копію специфікації №1 від 06.03.2018р. (а.с.17), у зв'язку з тим, що Відповідач ставить під сумнів надані Позивачем копії вищевказаних документів та взагалі їх існування.

Представник Позивача письмових пояснень не надав, надавши усні пояснення пояснив, щодо відсутності у нього оригіналів Договору поставки №49 від 06.03.2018р. та специфікації №1 від 06.03.2018р., посилаючись на те, що листування між сторонами та підписання Договору та специфікації здійснювалось в електронному вигляді, а тому паперовий екземпляр Договору та Специфікації до нього сторонами не підписувався та не укладався.

Розглянувши зазначену заяву, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ч.11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

В матеріалах справи відсутні оригінал Договору поставки №49 від 06.03.2018р. та оригінал специфікації №1 від 06.03.2018р.

Як вказувалось вище, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018р. зобов'язано Позивача надати оригінал Договору поставки №49 від 06.03.2018р. та оригінал специфікації №1 від 06.03.2018р. для огляду у наступне судове засідання. Позивач вимоги ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018р. не виконав та зазначає, що виконати не може.

Враховуючи, що Відповідач ставить під сумнів достовірність вищевказаних документів та їх наявність, а Позивач не може їх надати, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання Відповідача та виключити з числа доказів копію Договору поставки №49 від 06.03.2018р. (а.с.12-16) та копію специфікації №1 від 06.03.2018р. (а.с.17).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2018р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАІ МЕТАЛ" від 06.11.2018р. задоволено та виключено з числа доказів копію Договору поставки №49 від 06.03.2018р. (а.с.12-16) та копію специфікації №1 від 06.03.2018р. (а.с.17), а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.12.2018р. о 16:00 год.

Позивач в судове засідання 20.12.2018р. не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про відкладення розгляду справи на 20.12.2018р. о 16:00 год., на якій міститься підпис представника Позивача (а.с. 172), однак останній не використав право бути присутнім у судовому засіданні, причини не явки у судове засідання суду не повідомив.

Представник Відповідача проти позову заперечує, надав письмові пояснення, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі (крім іншого): неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин.

Технічна фіксація судового процесу здійснювалася на носій CD-R №1010827DА20173.

У порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОМЕТ ГРУП" (далі-Позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАІ МЕТАЛ" (далі-Відповідач, Постачальник) було укладено Договір поставки № 49 (далі-Договір) (а.с.12-16).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Постачальник зобовязується передати у власність Покупцеві, а Покупець прийняти та оплатити металоконструкцію (далі-Товар) на умовах викладених в цьому Договорі.

Згідно п.1.2. Договору, асортимент Товару, ціна, кількість, строки поставки, вимоги до якості, гарантійний термін на товар (якщо на даний вид товару передбачено гарантійний строк), узгоджуються в Додатках (специфікаціях) до цього Договору та є його невідємною частиною.

В пункті 3.1. Договору, ціна товару узгоджується сторонами в додатках (Специфікаціях) до Договору. Загальна сума договору визначається загальною сумою специфікацій, які є невідємними частинами даного Договору.

Засобом платежів є національна валюта України гривня (п.3.2. Договору).

Відповідно до п.3.3. Договору, після узгодження та підписання видаткової накладної на товар Постачальник виставляє рахунок на загальну вартість поставленого Товару та Покупець протягом 10 банківських днів після постачання Товару здійснює платіж простим банківським переводом на поточний рахунок Постачальника.

Згідно п.3.4. Договору, порядок оплати по кожній конкретній узгоджений партії Товару може бути обумовлено у відповідній Специфікації.

Оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем у відповідності до цін на товар, що діяли на момент узгодження ціни, на товар в порядку, передбаченому п.1.2. даного Договору, та зафіксованими у видатковій накладній на поставлений товар. Корегування цін на вищевказаний товар може здійснюватись за взаємною згодою обох сторін шляхом підписання останніми додаткової угоди до даного Договору (п.3.5. Договору).

Прядок визначення вартості та оплати Товару визначено в п.3 Специфікації №1 від 06.03.2018р. до Договору

- умови оплати: передоплата

- ціна товару зафіксована в еквіваленті в доларах США

- ціна на позиції 1-5 зафіксована в еквіваленті 2 750,00 доларів США

- ціна на позицію 6 зафіксована в еквіваленті 2 810,00 доларів США

На дату здійснення оплати вартості товару, ціна товару в гривнях вираховується із зафіксованої ціни в еквіваленті в доларах США виходячи з міжбанківського курсу гривні до долара США, на момент закриття торгів на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню сплати коштів за товар.

Термін постачання: 30 календарних днів з моменту передплати.

Враховуючи ціну Товару, зафіксовану в доларах США, вартість товару з ПДВ складає 133 374,72 доларів США.

З урахуванням ціни Товару, визначеної в еквіваленті в доларах США, розмір грошових коштів, перерахованих Позивачем за Товар становить 136 471,13 доларів США.

Позивач на адресу Відповідача направив претензію (вимогу) з вимогою негайно сплатити грошові кошти в розмірі 3 096,41 доларів США у національній валюті з урахуванням курсу гривні до долара США, на момент закриття торгів на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню повернення намарно сплачених грошових коштів (а.с.18-19).

27.07.2018р. Відповідач отримав претензію, відповіді не надіслав, грошові кошти не сплатив.

Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 3 096,41 доларів США.

Відповідачем суму заборгованості у розмірі 3 096,41 доларів США не оплачено, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.8.6. Договору, у разі порушення строків перерахування грошових коштів, надмірно отриманих від Покупця, а також повернення раніше сплачених за товар сум, повязаних з порушенням строків або обємів поставок, постачанням Товарів неналежної якості, Постачальник сплачує пеню в розмірі 0,05% від суми несвоєчасно перерахованих грошових коштів за кожний день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, діючої у відповідному періоді.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань, Позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 15,48 доларів США за період з 28.07.2018р. по 06.08.2018р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано Відповідачу 3% річних у розмірі 2,55 доларів США за період з 28.07.2018р. по 06.08.2018р.

В ході розгляду справи Позивач подав заяву про зміну предмету позову та відмовився від позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 15,48 доларів США та 2,55 доларів США - 3% річних.

Суд не погоджується з позовними вимогами Позивача з огляду на таке.

Відповідачем 06.03.2018 року було виставлено Позивачу рахунок-фактуру № СФ-0603-1 від 06.03.2018 р., зазначивши в цьому рахунку реквізити для оплати товару, ціну за товар і кількість (а.с.146).

Відповідно до п.3.8 Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ від 21.01.2004 №22, за яким реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж і документи на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що визначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

В свою чергу, Позивач погодився з обумовленою кількістю, ціною за товар, що підтверджується здійсненою оплатою на банківський рахунок Відповідача у відповідності до платіжних доручень, в яких зазначено призначення платежу: сплата за метал, згідно рах/фак. № СФ-0603-1 від 06.03.2018р.:

- № 1694 від 28.03.2018р. на суму 38 000,00 грн.;

- № 189 від 01.06.2018р. на суму 900 000,00 грн.;

- № 2078 від 05.06.2018р. на суму 160 000,00 грн.;

- № 193 від 05.06.2018р. на суму 140 000,00 грн.;

- № 2156 від 23.06.2018р. на суму 1 200 000,00 грн.;

- № 2211 від 27.06.2018р. на суму 540 000,00 грн. (а.с.24-29).

Також, Позивачем було перераховано Відповідачу грошові кошти у розмірі 600 000,00 грн. відповідно до платіжних доручень № 1615 від 03.2018р. та № 1626 від 07.03.2018р., в яких зазначено призначення платежу: сплата за метал, згідно дог. № 49 від 06.03.2018р. від 06.03.2018р. (а.с.22-23).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018р. було зобовязано Позивача надати суду оригінали Договору поставки №49 від 06.03.2018р. та специфікації №1 від 06.03.2018р.

Позивач вимоги ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018р. не виконав та зазначив про відсутність у нього оригіналів Договору поставки №49 від 06.03.2018р. та специфікації №1 від 06.03.2018р., посилаючись на те, що листування між сторонами та підписання Договору та специфікації здійснювалось в електронному вигляді, а тому паперовий екземпляр Договору та Специфікації до нього сторонами не підписувався та не укладався.

Таким чином, враховуючи, що Відповідач ставить під сумнів достовірність вищевказаних документів та їх наявність, а Позивач не може їх надати, суд виключив з числа доказів копію Договору поставки №49 від 06.03.2018р. (а.с.12-16) та копію специфікації №1 від 06.03.2018р. (а.с.17) та вважає твердження Позивача про те, що між останнім та Відповідачем було укладено Договір поставки № 49 від 06.03.2018р. безпідставними.

Тому, суд звертає увагу на те, що підставою для сплати Відповідачем грошових коштів був виставлений Позивачем рахунок-фактура № СФ-0603-1 від 06.03.2018р.

З огляду на вищевикладене, конклюдентні дії Відповідача по виставленню рахунку-фактури №СФ-0603-1 від 06.03.2018р. та часткова оплата Позивачем даного рахунку відповідно до платіжних доручень, свідчать про укладення між сторонами договору поставки товару у спрощений спосіб.

Статтею 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 3 096,41 доларів США не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, суд дійшов висновку, про відмову від задоволення позовних вимог у повному обсязі як таких, що не доведені належними, допустимими та достатніми доказами.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. Господарського Кодексу України, ст.ст. Цивільного кодексу України, ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

21.12.2018р.