ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018м. ДніпроСправа № 904/4522/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е. за участю секретаря судового засідання Сироти М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Парашара Нагендера, с. Петропавлівська Борщагівська Києво-Святошинського району Київської області

до Дніпропетровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, м. Дніпро

про стягнення боргу, трьох відсотків річних та втрат від інфляції в сумі 124 936,86 грн., з урахуванням заяви вх. № 0612/18 від 06.12.2018 про зменшення розміру позовних вимог.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Салькова І.А., представник за довіреністю №29/10 від 29.10.2018р.

вільний слухач: ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_2

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Парашара Нагендер (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (далі - відповідач) про стягнення 136 183,20 грн., з яких: 112 108,60 грн. боргу, 5872,56 грн. 3 % річних та 18 202,04 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №1615/01 від 15.01.2016 щодо оплати за поставлений товар, у зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість перед позивачем, яку останній просить стягнути.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30.10.2018.

23.10.2018 від відповідача до суду надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

25.10.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач визнав наявність заборгованості в розмірі 107 108,60 грн. Разом з цим, відповідач у відзиві просить суд: - відмовити у позовних вимог в частині нарахування 3 % річних в сумі 5872,56 грн. та інфляційних втрат в сумі 18 202,04 грн.; - зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій; - розстрочити виконання рішення на умовах погашення основного боргу в розмірі 107 108,60 грн., в сумі по 17 851,43 грн., щомісячно, протягом шести місяців.

30.10.2018 від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: - копії статуту відповідача; - копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; - копії довідки Головного управління статистики про внесення підприємства до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; - виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; - копії довіреності на представника відповідача Салькову І.А.; - картки рахунку 631 бухгалтерського обліку між відповідачем та позивачем.

30.10.2018 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму 132 588,67 грн., з яких: 107 108,60 грн. боргу, 5932,74 грн. 3 % річних, 19 547,33 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018 залишено заперечення відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без задоволення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018 відкладено розгляд справи на 10.12.2018.

26.11.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

03.12.2018 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму 129 936,86 грн., з яких: 97 108,60 грн. боргу, 6460,09 грн. 3 % річних, 21 368,17 грн. інфляційних втрат.

07.12.2018 від відповідача надійшли наступні документи:

- клопотання про залучення заперечення на відповідь на відзив;

- заперечення на відповідь на відзив.

10.12.2018 від позивача надійшли наступні документи:

- заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму 124 936,86 грн., з яких: 97 108,60 грн. боргу, 6460,09 грн. 3 % річних, 21 368,17 грн. інфляційних втрат.

- клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

10.12.2018 в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

В судовому засіданні, яке відбулося 10.12.2018, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між сторонами був укладений Договір № 1615/01 від 15.01.2016 (далі - Договір), на підставі якого позивач передав у власність відповідача інструменти, матеріали, комплектувальні вироби до протезно - ортопедичних виробів та крісел колісних (колясок) в подальшому - товар.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов'язується передати у власність замовника інструменти, матеріали, комплектувальні вироби до протезно - ортопедичних виробів та крісел колісних (колясок) (в подальшому - товар), а замовник прийняти та оплатити його на умовах цього Договору.

Товар, вказаний в п. 1.1. цього Договору, поставляється замовнику партіями. Кожна партія товару визначається накладною, в якій зазначається: найменування товару, кількість товару, що повинна постачатися в конкретній партії та ціна товару кожного найменування (п.п. 2.1., 2.2. Договору).

Згідно п. 2.3. Договору оплата за отриманий товар здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, згідно виставленого рахунку на товар.

Загальна сума Договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних сторонами протягом терміну дії даного Договору (п. 2.4. Договору).

Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що замовник має право здійснювати оплату товару постачальнику на підставі виставленого рахунку та накладної на умовах відстрочки платежу на термін до 10 календарних днів з моменту поставки товару. У разі відсутності фінансування видатків, термін відстрочки платежу може бути збільшений за погодженням сторін у письмовій формі аж до моменту наявності реального фінансування видатків.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 року (п. 10.1. Договору).

На виконання умов Договору за видатковими накладними: № 55 від 21.10.2016 на суму 112 914,00 грн., № 16 від 23.02.2017 на суму 8262,00 грн., № 29 від 30.03.2017 на суму 1 146,60 грн., № 35 від 19.04.2017 на суму 8262,00 грн., № 38 від 26.04.2017 на суму 16 524,00 грн. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 147 108,60 грн.

За твердженням позивача з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, (від 06.12.2018 № 0612/18) поставлений товар в повному обсязі не оплачений відповідачем, у зв'язку з чим заборгованість останнього перед позивачем складає 97 108,60 грн. Разом з цим, на підставі ст. 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу 3 % річних у розмірі 6460,10 грн. та інфляційних втрат у розмірі 21 368,17 грн., що й стало підставою для звернення позивача з позовом за захистом свого порушеного права та причиною виникнення спору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав частково з огляду на наступне.

По - перше, відповідач вважає, що в договорі немає чіткого визначення строку оплати за отриманий товар, у зв'язку з чим він не погоджується з визначеним позивачем нарахуванням 3 % річних та інфляційних втрат.

По - друге, відповідач визнав, що виконав свої зобов'язання за Договором не в повному обсязі, в результаті чого у нього виникла заборгованість на загальну суму 107 108,60 грн.

Також, відповідач просив суд, врахувати скрутне фінансове становище підприємства відповідача та з метою недопущення повної зупинки роботи єдиного підприємства у регіоні, що забезпечує населення засобами технічної реабілітації, у разі прийняття рішення про задоволення позову, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, а також надати розстрочку виконання рішення на умовах погашення боргу в розмірі 107 108,60 грн., в сумі 17 851,43 грн. щомісячно, протягом 6 місяців.

У свою чергу позивач надав суду відповідь на відзив на позов, у якій зазначив наступне.

Як зазначає позивач, що до правовідносин, що виникли між ним та відповідачем не передбачено обов'язкове застосування заходів досудового врегулювання. Окрім цього, акт звірки взаєморозрахунків не вважається документом, що підтверджує здійснення господарської операції між сторонами чи наявність зобов'язання за господарським договором, оскільки він не відповідає вимогам, що ставляться до первинних документів.

Щодо зауваження відповідача у відзиві на позов стосовно чіткого визначення строку оплати за товар, позивач вказує, що п. 6.2.1 договору відповідачу надається відстрочка на строк до 10 днів з моменту поставки на оплату. А також, позивач наголошує, що у розрахунках доданих до позовної заяви чітко вказані періоди нарахування.

Разом з цим, позивач визнає у відповіді на відзив часткове погашення боргу відповідачем в сумі 5 000,00 грн.

Окрім того, позивач проти клопотання відповідача щодо розстрочення рішення суду заперечує, у зв'язку з тим, інформація про надходження коштів Дніпропетровському КЕПОП є такою, що є відкритою та оприлюднена на офіційному державному інформаційному порталі у мережі інтернет "Є-DATA". Таким чином, обсяг надходжень Дніпропетровського КЕПОП за останні 6 місяців 2018 року склав 13,5 млр. грн. Враховуючи викладене позивач стверджує, що відповідач відповідно до фінансових показників є платоспроможним та здатний погасити заборгованість перед позивачем одним платежем без жодного розстрочення.

Відповідач у письмових заперечення на відповідь на відзив не погоджувався з твердженнями позивача зазначеними у відповіді на відзив, щодо заперечень позивача відносно наявності у відповідача скрутного матеріального становища. Оскільки позивач спростовуючи даний факт у відповіді на відзив на позов, робить посилання на дані офіційного державного інформаційного порталу у мережі "Є-ДАТА". Але на думку відповідача інформаційний портал у мережі "Є-ДАТА" не є офіційним та підтверджуючим джерелом доказової бази даних та не може братися за основу до уваги та розгляду.

Також, відповідач наголошував, що доходи відповідача залежать від бюджетних асигнувань. А також, у міру своїх фінансових можливостей, відповідач поступово зобов'язується здійснювати та здійснює погашення даної заборгованості перед позивачем.

Враховуючи викладене, з метою недопущення повної зупинки роботи єдиного підприємства у регіоні, що забезпечує населення засобами технічної реабілітації, у разі прийняття рішення про задоволення позову просив суд: - перерахувати розмір належних до сплати штрафних санкцій, у зв'язку з частковим погашенням заборгованості; - зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, а також надати розстрочку виконання рішення на умовах погашення боргу в розмірі по 10 000,00 грн., щомісячно починаючи з 01.01.2019 року.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як передбачено ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору.

Як передбачено статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

За приписами частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між Фізичною особою-підприємцем Парашара Нагендером (далі - позивач, постачальник) і Дніпропетровським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством (далі - відповідач, покупець, замовник) укладений Договір № 1615/01 від 15.01.2016.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов'язується передати у власність замовника інструменти, матеріали, комплектувальні вироби до протезно - ортопедичних виробів та крісел колісних (колясок) (в подальшому - товар), а замовник прийняти та оплатити його на умовах цього Договору.

Товар, вказаний в п. 1.1. цього Договору, поставляється замовнику партіями. Кожна партія товару визначається накладною, в якій зазначається: найменування товару, кількість товару, що повинна постачатися в конкретній партії та ціна товару кожного найменування (п.п. 2.1., 2.2. Договору).

Згідно п. 2.3. Договору оплата за отриманий товар здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, згідно виставленого рахунку на товар.

Загальна сума Договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних сторонами протягом терміну дії даного Договору (п. 2.4. Договору).

Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що замовник має право здійснювати оплату товару постачальнику на підставі виставленого рахунку та накладної на умовах відстрочки платежу на термін до 10 календарних днів з моменту поставки товару. У разі відсутності фінансування видатків, термін відстрочки платежу може бути збільшений за погодженням сторін у письмовій формі аж до моменту наявності реального фінансування видатків.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 року (п. 10.1. Договору).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов Договору за видатковими накладними: № 55 від 21.10.2016 на суму 112 914,00 грн., № 16 від 23.02.2017 на суму 8262,00 грн., № 29 від 30.03.2017 на суму 1 146,60 грн., № 35 від 19.04.2017 на суму 8262,00 грн., № 38 від 26.04.2017 на суму 16 524,00 грн. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 147 108,60 грн.

Відповідач свої зобов'язання за Договором виконав частково, внаслідок чого у нього утворився борг перед позивачем зі сплати товару на суму 97 108,60 грн.

Враховуючи умови п. 6.2.1. Договору, строк оплати за поставлений товар є таким, що настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Станом на момент розгляду справи борг відповідача складає 97 108,60 грн., доказів здійснення оплати за поставлений товар в сумі 97 108,60 грн. відповідачем не надано.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 97 108,60 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 6460,10 грн. (за період з 01.11.2016 - по 26.11.2018) та інфляційні втрати у розмірі 21368,17 грн. (за період з грудня 2016 - по жовтень 2018).

Суд перевірив розрахунки 3 % річних та втрат від інфляції, прийшов до висновку про те, що розрахунки 3 % річних та втрат інфляційних зроблені невірно. Але враховуючи, що суд не може виходити за межі позовних вимог, заявлені позовні вимоги позивачем в частині стягнення з відповідача суми 3 % річних підлягають задоволенню у розмірі 6460,09 грн., а інфляційні втрати у розмірі 21 368,17 грн.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 239 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочити його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розглянувши клопотання відповідача щодо розстрочення виконання рішення на умовах погашення основного боргу в розмірі 107 108,60 грн., в сумі по 17 81,43 грн., щомісячно, протягом 6 місяців, проти якого заперечував позивач, суд вважає його не підлягаючим задоволенню, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, ускладнюючих виконання рішення та стосовно скрутного фінансового становища. Беручи до уваги інтереси обох сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаного клопотання відповідача щодо розстрочення виконання рішення на умовах погашення основного боргу в розмірі 107 108,60 грн., в сумі по 1781,43 грн., щомісячно, протягом 6 місяців, слід відмовити.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні до суду з даним позовом (з урахуванням заяви вих. №0612/18 від 06.12.2018 про зменшення розміру позовних вимог) позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2042,75 грн., згідно платіжного доручення № 412 від 03.10.2018 (а.с. 15). Ціна позову з урахуванням заяви вих. № 0612/18 від 06.12.2018 про зменшення позовних вимог по даній справі становить 124 936,86 грн., тобто судовий збір підлягає сплаті у розмірі 1874,05 грн.

За вказаних обставин, суд вважає, що сума 168,70 грн. надлишково сплаченого судового збору, може бути повернута за заявою позивача.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247-252, 254-259, п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Парашара Нагендера (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Дніпропетровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (49061, просп. Богдана Хмельницького, 21, м. Дніпро, ) про стягнення боргу в розмірі 97 108,60 грн., трьох відсотків річних у розмірі 6460,09 грн. та втрат від інфляції в розмірі 21 368,17 грн., з урахуванням заяви вих. № 0612/18 від 06.12.2018 про зменшення розміру позовних вимог - задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (49061, просп. Богдана Хмельницького, 21, м. Дніпро, ) на користь Фізичної особи-підприємця Парашара Нагендера (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 97 108,60 грн. (дев'яносто сім тисяч сто вісім грн. 60 коп.) боргу, 6460,09 грн. (шість тисяч чотириста шістдесят грн. 09 коп.) 3 % річних, 21 368,17 грн. (двадцять одна тисяча триста шістдесят вісім грн. 17 коп.) інфляційних втрат, 1874,05 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят чотири грн. 05 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

У клопотанні відповідача про розстрочення рішення суду - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Реквізити сторін:

Стягувач: Фізична особа-підприємець Парашара Нагендер (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Боржник: Дніпропетровське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство (49061, просп. Богдана Хмельницького, 21, м. Дніпро, ).

Повний текст рішення складено - 17.12.2018.

Суддя Н.Е. Петренко