СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р. Справа№913/1215/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Слободін М.М.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача (стягувача) – не з’явився;

відповідача (боржника) – не з’явився;

Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області – не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання», м.Луганськ, (вх.№1202Л/1-40) на ухвалу Господарського суду Луганської області від 23.04.2018 року винесену за результатом розгляду скарг на дії державного виконавця у справі №913/1215/15,

за позовом Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м.Сєвєродонецьк, Луганська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання», м.Луганськ,

про стягнення 11845537,23 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання» звернулося до Господарського суду Луганської області зі скаргами від 04.04.2018 року №01-19/2/57, №01-19/2/58 та №01-19/2/59 відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, в яких просило суд:

- визнати незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки Маргарити Володимирівни з винесення у межах виконавчого провадження №51404418 постанов від 23.03.2018 року про арешт коштів боржника у частині примусового виконання рішення господарського суду Луганської області від 16.02.2016 року у справі №913/1215/15 за позовом Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» щодо стягнення грошових коштів у розмірі 3111414,95 грн.;

- визнати недійсними постанови від 23.03.2018 року про арешт коштів боржника, винесені у межах виконавчого провадження №51404418 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушкою Маргаритою Володимирівною, у частині примусового виконання рішення господарського суду Луганської області від 16.02.2016 року у справі №913/1215/15 за позовом Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» щодо стягнення грошових коштів у розмірі 3111414,95 грн.;

- зняти накладений в рамках примусового виконання рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 року у справі №913/1215/15 арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку(ах): код фінансової установи: 304665, назва фінансової установи: Філія - Луганське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», адреса фінансової установи: 93400, м.Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 36; номери рахунків: 374, 60, 60, 60, 60, 60, 60, 60, 3374, 3374, 3374, 3374, 3374, 3374, 3374, 374 і належать Товариству з обмеженою відповідальністю “Луганське енергетичне об'єднання”, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів - 3111414,95 грн.;

- зняти накладений в рамках примусового виконання рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 року у справі №913/1215/15 арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку(ах): код фінансової установи: 380805, назва фінансової установи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», адреса фінансової установи: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9; номери рахунків: 1, 8, 1, 2, 4, 8, 1, 2, 1, 3, 8, 7, 7, 5, 4, 9, 9, 9, 6, і належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів -3111414,95 грн.;

- зняти накладений в рамках примусового виконання рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 року у справі №913/1215/15 арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку(ах):

код фінансової установи: 305749, назва фінансової установи: Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», адреса фінансової установи: 01023, м. Київ, вул. Мечникова, 3; номер рахунку: 904;

код фінансової установи: 334851, назва фінансової установи: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», адреса фінансової установи: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4; номери рахунків: 9603, 261075908;

код фінансової установи: 300012, назва фінансової установи: Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк», адреса фінансової установи: 01001, м.Київ, вул. Шевченка, 12; номери рахунків: 6380, 6381;

код фінансової установи: 322313, назва фінансової установи: Публічне акціонерне товариство «Укрексімбанк», адреса фінансової установи: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; номер рахунку: 744 і належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів – 3111414,95 грн.;

- направити копію відповідного судового рішення рекомендованим або цінним листом безпосередньо на адресу зазначених банків.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 23.04.2018 року у справі №913/1215/15 (повний текст складено 27.04.2018 року, суддя Рябцева О.В.) у задоволені скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» від 04.04.2018 року №01-19/2/57, №01-19/2/58 та №01-19/2/59 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки М.В. щодо виконання наказу Господарського суду Луганської області від 20.04.2016 року у справі №913/1215/15 відмовлено.

Відповідач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 23.04.2018 року та прийняти нове судове рішення, яким скарги задовольнити у повному обсязі. Судові витрати апелянт просить суд покласти на Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що з урахуванням ухвали Господарського суду Луганської області від 18.10.2016 року по справі №913/1215/15, якою наказ Господарського суду Луганської області від 20.04.2016 року по справі №913/1215/15 в частині стягнення 5302929,52 грн. визнано таким, що частково не підлягає виконанню, примусовому стягненню за рішенням суду у справі №913/1215/15 підлягає сума 2438418,55 грн. Матеріали справи містять постанову від 01.07.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 774134,80 грн., та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій на суму 36,92 грн., з чого, на думку апелянта, вбачається, що загальна сума у межах якої накладено арешт, обчислена виконавчою службою невірно, а судом першої інстанції враховано неперевірені дані.

Скаржник вказує, що суд, маючи ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження, не встановив та не з’ясував загальні відомості щодо винесених у ході виконання судового рішення постанов державного виконавця та достовірну інформацію, а саме суму яка підлягає стягненню, чим, на думку апелянта, порушено процесуальне право ТОВ «Луганське енергетичне об’єднання» на всебічне, повне, об’єктивне дослідження доказів.

Апелянт звертає увагу суду на те, що в порушення п. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень постанови про арешт не містять дати об’єднання виконавчих проваджень у зведене; в мотивувальній частині не вказані мотиви, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення чи дійшов певних висновків для необхідності звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, а саме, не зазначив, про які виконавчі документи йде мова, про наявність по переліченим у вступній частині постанов за виконавчими документами розстрочки, ухвали про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню, оплат боргу, на які суми звернено стягнення, в рамках яких виконавчих документів, не зазначено про залишок боргу за виконавчим провадженням; у резолютивній частині постанов зазначено про накладення арешту на грошові кошти у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 3111414,95 грн. З огляду на вказану суму не вбачається її складових.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.06.2018 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання» залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Луганської області від 23.04.2018 року по справі №913/1215/15 залишено без змін.

За результатами касаційного провадження, Верховним Судом винесено постанову від 12.10.2018 року, якою постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.06.2018 року скасовано, а справу №913/1215/15 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 року відкрито апеляційне провадження, встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право надати до суду відзиви, клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі і призначено справу до розгляду в судове засідання.

Вказана ухвала суду була направлена учасникам справи рекомендованим листом 03.12.2018 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі і отримана ними, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які долучено до матеріалів справи, а також відомостями з офіційного сайту «Укрпошта» по відстеженню поштових відправлень (№931, № 940, №923).

13.12.2018 року від апелянта – ТОВ «Луганське енергетичне об’єднання» надійшло клопотання (вх.№2356), в якому зазначає, що підтримує доводи та вимоги апеляційної скарги і просить розглядати справу за відсутності його представника.

17.12.2018 року від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на електрону пошту суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№467).

Дослідивши вказаний документ, суд встановив, що він не містить електронного підпису про що складено акт №13-42/140 від 17.12.2018 року.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ – це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов'язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Стаття 6 Закону передбачає можливість використання електронного підпису, але не встановлено його обов’язковості.

Водночас у ст. 7 вказаного Закону встановлено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов’язковими реквізитами, в тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», що за своїм змістом відносить електронний підпис до обов’язкових реквізитів електронного документа.

Пунктом 1.5.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України передбачено, що електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу, скріпленого електронним цифровим підписом.

Пунктом 1.5.17. зазначеної Інструкції роз'яснено, що документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа у паперовій формі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами – суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Отже, з надісланого на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду листа (відзиву) неможливо ідентифікувати підписувача та підтвердити цілісність вкладеного файлу.

З урахуванням викладеного, у суду відсутні правові підстави для розгляду станом на 17.12.2018 року листа (відзиву) надісланого на електронну адресу суду, оскільки такий електронний документ не має юридичної сили і статусу офіційного документа.

Представники відділу примусового виконання рішень та позивача (стягувача) у судове засідання не з’явилися.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.12.2018 року у зв’язку з тимчасовою непрацездатністю судді Терещенко О.І. для розгляду справи №913/1515/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Слободін М.М.

У ході апеляційного розгляду даної справи, Східним апеляційним господарським судом було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи без участі представників учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно зі ст. 338 Господарського процесуального кодексу України процесуальні питання, пов’язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Правове регулювання виконавчого провадження здійснюється Законом України «Про виконавче провадження» у редакції Закону від 02.06.2016 року.

Відповідно до ст. 115, ст. 116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

За положеннями ч. 7 розділу XIIІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

У ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, до яких, зокрема, відносяться і накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частина 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 року у справі №913/1215/15 позовні вимоги Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання» задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання» на користь Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» заборгованість в сумі 4798221,00 грн., пеню в сумі 341025,19 грн., 3% річних в сумі 209445,48 грн., інфляційні втрати в сумі 2278252,24 грн., судовий збір в сумі 114404,16 грн., всього 7741348,07 грн. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені в сумі 1719,26 грн., 3% річних в сумі 225,30 грн., інфляційних втрат в сумі 4216648,76 грн. відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.04.2016 року рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2016 року у справі №913/1215/15 залишено без змін.

На примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області 20.04.2016 року видано наказ №913/1215/15, що був пред’явлений стягувачем до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області для виконання.

Постановою головного державного виконавця від 13.06.2016 року, на підставі ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», відкрито виконавче провадження №51404418.

Постановою від 14.06.2016 року виконавче провадження №51404418 з примусового виконання наказу від 20.04.2016 року №913/1215/15, на підставі ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року), приєднано до зведеного виконавчого провадження №51429480.

01.07.2016 року головним державним виконавцем в межах виконавчого провадження №51404418 з примусового виконання наказу №913/1215/15 винесені постанови на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року), про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 774134,80 грн. та на підставі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 36,92 грн.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 11.07.2016 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання» у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення від 16.02.2016 року у справі № 913/1215/16 в сумі 7741348,07 грн. на 5 років.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.10.2016 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання» про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню. Визнано наказ Господарського суду Луганської області від 20.04.2016 року у справі №913/1215/15 в частині стягнення 5302929,52 грн. таким, що частково не підлягає виконанню.

Вказана ухвала набула законної сили і її копія була надіслана боржником на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та отримана останнім.

23.03.2018 року головним державним виконавцем в межах виконавчого провадження №51404418 з примусового виконання наказу №913/1215/15 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 120,62 грн.

Матеріали справи свідчать, що на час відкриття виконавчого провадження за наказом у справі № 913/1215/15, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області перебував також наказ Господарського суду Луганської області від 21.03.2016 року у справі №913/1236/15 на суму 4289403,07 грн., стягувачем за яким є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління, а боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання».

За наказом №913/1236/15, 29.04.2016 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №50996059. Постановою державного виконавця від 14.06.2016 року виконавче провадження №50996059 приєднано до зведеного виконавчого провадження №51429480. За наказом Господарського суду Луганської області від 21.03.2016 року №913/1236/16 винесені постанови про стягнення виконавчого збору на суму 428940,30 грн. та витрат на проведення виконавчих дій на суму 34,24 грн., а також на суму 120,62 грн.

В межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 20.04.2016 року №913/1215/15 та наказу Господарського суду Луганської області від 21.03.2016 року №913/1236/15, головним державним виконавцем 23.03.2018 року винесено три постанови про арешт коштів боржника, якими накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунку(ах) в банківських установах і належать ТОВ «Луганське енергетичне об’єднання», - у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 3111414,95 грн.

У постановах про арешт коштів боржника від 23.03.2018 року зазначено про їх винесення при примусовому виконанні наказу Господарського суду Луганської області від 20.04.2016 року №913/1215/15 та наказу Господарського суду Луганської області від 21.03.2016 року №913/1236/15, боржником за якими є ТОВ «Луганське енергетичне об’єднання», яким рішення суду не виконані. Постанови про арешт коштів головним державним виконавцем надіслані до банківських установ для виконання.

Відповідно до 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов’язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об’єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004 року у справі Півень проти України зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обов’язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди однієї із сторін.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява №59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6.03.2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява №41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7.06.2005 року у справі «Фуклев проти України», заява №71186/01, п. 84).

Відповідно до ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст.327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативним актом, що регулює порядок здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За положеннями ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавець зобов’язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов’язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; тощо. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відтак, законодавець визначає умови і порядок виконання судових рішень у примусовому порядку, низку повноважень (прав та обов’язків) державного виконавця, які здійснюються останнім з метою забезпечення виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов’язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи. Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов’язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Як встановлено судом першої інстанції, сума, в межах якої накладено арешт, складається із суми боргу за наказом Господарського суду Луганської області від 20.04.2016 року у справі №913/1215/15 в розмірі 2438418,55 грн., виконавчого збору на цю суму 243814,86 грн. та витрат виконавчого провадження 120,62 грн., всього 2682354,03 грн., а також із суми виконавчого збору в розмірі 428940,30 грн. за наказом Господарського суду Луганської області від 21.03.2016 року у справі №913/1236/15 та витрат виконавчого провадження 120,62 грн. всього 429060,92 грн. Разом сума за двома виконавчими документами складає 3111414,95 грн.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані постанови про арешт коштів боржника від 23.03.2018 року містять мотиви їх прийняття - невиконання боржником рішення суду та посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанови, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Резолютивна частина постанов містить прийняте виконавцем рішення - накладення арешту на грошові кошти, що узгоджується з положеннями п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 04.04.2012 року №512/5, згідно з якою постанова як окремий документ повинна містити такі обов’язкові реквізити, мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням прийнятого виконавцем рішення.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість доводів скаржника щодо неповноти мотивувальної та резолютивної частини постанов. При цьому, слід відзначити, що незрозумілість або неповнота документа для боржника для його порозуміння, не можуть бути беззаперечною підставою вважати, що державним виконавцем провадяться неналежні дії.

Щодо доводів боржника про не зазначення державним виконавцем в резолютивній (або мотивувальній) частині постанов складових суми 3111414,95 грн., в межах якої накладено арешт, то, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження. Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання» як сторона виконавчого провадження не позбавлено права на ознайомлення з матеріалами зведеного виконавчого провадження та з’ясування, у разі необхідності, розміру непогашеної суми боргу, суми виконавчого збору, суми втрат виконавчого провадження, тощо.

Не зазначення в мотивувальній та/чи резолютивній частині складових загальної суми арештованих грошових коштів не може бути підставою для визнання недійсними постанов державного виконавця про арешт коштів боржника, прийнятих в межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 73 та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не наведено обґрунтувань та не надано доказів порушення його прав при прийнятті державним виконавцем оскаржуваних постанов.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи боржника (відповідача у справі), викладені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного правового обґрунтування та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Таким чином, місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали додержані норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Луганської області від 23.04.2018 року у справі №913/1215/15 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 277, 282, 28 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об’єднання» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 23.04.2018 року винесену за результатом розгляду скарг на дії державного виконавця у справі №913/1215/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя М.М. Слободін