СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. Справа № 922/1831/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Стойка О.В. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бірчак К.Є.

за участю представників сторін

від позивача : не з'явився

від відповідача : не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Астат Фарм, м.Мерефа, Харківська область (вх.№ 1082 Х/З) на рішення господарського суду Харківської області від 16.10.2018 (повний текст складено та підписано 24.10.2018 у місті Харкові) по справі №922/1831/18 (суддя Жельне С.Ч.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Сокульського Володимира Федоровича, с.Олександрівка, Херсонська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Астат Фарм, м.Мерефа, Харківська область

про стягнення 199 403,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

05.07.2018р. до господарського суду Харківської області звернулась Фізична особа-підприємець Сокульський Володимир Федорович, с.Олександрівка, Херсонська область з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астат Фарм» м. Мерефа, Харківська область про стягнення основної заборгованості за договором постачання №0105-13137 від 06.04.2013р. у розмірі 159 578, 43 грн., пені у розмірі 31 846, 23 грн. штрафу у розмірі 7 978,92 грн. (а.с.4-6).

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.10.2018р. позовні вимоги задоволені частково (а.с.169-173).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астат Фарм» м.Мерефа, Харківська область на користь фізичної особи-підприємця Сокульського Володимира Федоровича 159 578 грн. 43 коп. основного боргу та 2 393 грн. 67 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті вимог відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи доведений факт поставки товару позивачем на адресу відповідача на загальну суму 159578,43 грн, факт отримання товару підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін копіями накладних.

Позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафу на підставі п.6.2. договору, судом першої інстанції були залишені без задоволення, оскільки нарахування вказаних штрафних санкцій було здійснено на підставі договору постачання №0105-13/37 від 06.04.2013р., проте доказів поставки товару саме за цим договором позивачем не надано.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Астат-Фарм» м.Мерефа, Харківська область, звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.10.2018р. по справі №922/1831/18 в частині стягнення боргу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с.185-186).

Апелянт наголошує на невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду фактичним обставинам справи.

Скаржник зазначає, що в позовній заяві містилась вимога стягнути з відповідача 159 578,43 грн. за договором постачання №0105-13/37 від 06.04.2013р., всупереч постачання зазначеного товару відбувалось за іншим договором №131-Н від 06.04.2013р. про що зазначено в копіях накладних, а відтак, постачання товару за договором №0105-13/37 від 06.04.2013р. не підтверджується жодним документом.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки суд стягнув суму заборгованості за договором №131-Н від 06.04.2013р., за яким позовні вимоги не предявлялись.

Відповідно протоколу розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад судової колегії: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Стойка О.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2018р. у справі №922/1831/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Астат Фарм, м.Мерефа, Харківська область, зобовязано позивача до 05.12.2018р. включно надати відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання скаржнику (а.с.183-184).

04.12.2018р. від позивача надійшов до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення та рішення суду залишити без змін (а.с. 196-198).

Позивач звертає увагу суду на те, що номер, який вказаний на накладних є внутрішнім номером реєстрації договору, який застосовується для ведення бухгалтерського обліку.

Позивач також зазначає, що накладні не містять посилань на укладений договір та не містять посилань щодо найменування товару.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2018р. дану справу призначено до розгляду на 19.12.2018р. о 09:45 год.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи не здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, складено протокол судового засідання.

Апелянт у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся із клопотанням про відкладання розгляду справи на іншу дату з посиланням на поважність причини неявки у судове засідання.

Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Суд апеляційної інстанції відхилив клопотання відповідача, вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, керуючись ч.12 ст. 270 ГПК України, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Позивач, Фізична особа-підприємець Сокульський Володимир Федорович є фізичною особою-підприємцем (ідентифікаційний код НОМЕР_1), що підтверджено випискою з ЄДР (а.с.11-13).

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Астат Фарм» є юридичною особою (ідентифікаційний код 38117651) що підтверджено випискою з ЄДР (а.с. 14-17).

Як вказує позивач, 06.04.2013 року між фізичною особою-підприємцем Сокульським Володимиром Федоровичем (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астат фарм" (покупець) було укладено договір постачання №0105-13/37 (а.с. 18-21).

Згідно до п.1.1. договору, позивач зобов'язався по заявках (замовленням) відповідача в терміни, обумовлені договором поставляти і передавати у власність відповідача товари, а відповідач зобов'язується приймати цей товар і своєчасно здійснювати його оплату на умовах договору.

Відповідно до п.3.1. договору, відповідач оплачує позивачу кожну партію товару на наступних умовах: відстрочення платежу впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з моменту передачі відповідної партії товару відповідачу.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що оплата проводиться шляхом перерахування коштів відповідачем на рахунок позивача або, за погодженням сторін, в іншому порядку, якщо це не суперечить чинному законодавству України. Зобов'язання відповідача по оплаті товару вважається виконаними з моменту надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. За наявності у відповідача простроченої заборгованості на момент здійснення платежу, кошти, що поступають, зараховуються в першу чергу на погашення такої заборгованості.

Пунктом 4.4. договору сторони встановили, що передача товару оформлюється підписанням відповідної накладної. З моменту підписання товарної накладної відповідач придбаває право власності на товар.

На підтвердження виконання свого зобов'язання за договором постачання №0105-13/37 від 06.04.2013 позивач надав підписані та скріплені печатками сторін копії наступних накладних:

Срн-054996 від 31.05.2017, Срн-055649 від 16.06.2017, Срн-056421 від 30.06.2017, Срн-057292 від 14.07.2017, Срн-063917 від 06.11.2017, Срн-065667 від 04.12.2017, Срн-066518 від 18.12.2017, Срн-067349 від 29.12.2017, Срн-065215 від 27.11.2017, Срн-064369 від 13.11.2017, Срн-063539 від 01.11.2017, Срн-066089 від 11.12.2017, Срн-066902 від 25.12.2017, Срн-067348 від 29.12.2017,Срн-066517 від 18.12.2017, Срн-065666 від 04.12.2017, Срн-063916 від 06.11.2017, Срн-055648 від 16.06.2017, Срн-054262 від 19.05.2017, Срн-054995 від 31.05.2017, Срн-063306 від 24.10.2017, Срн-065290 від 28.11.2017, Срн-064460 від 14.11.2017, Срн-064028 від 07.11.2017, Срн-066603 від 19.12.2017, Срн-063307 від 24.10.2017, Срн-065291 від 28.11.2017, Срн-064461 від 14.11.2017, Срн-064029 від 07.11.2017, Срн-066605 від 19.12.2017, Срн-063308 від 25.10.2017, Срн-065477 від 29.11.2017, Срн-064458 від 14.11.2017, Срн-064027 від 07.11.2017, Срн-066754 від 20.12.2017. (а.с. 20-54).

В матеріалах справи наявна претензія №1 від 12.04.2018р., якою позивач просив терміново сплатити відповідача борг за договором №131-Н від 06.04.2013 в сумі 159578,43 грн., яка була залишена відповідачем без реагування (а.с. 91).

За таких підстав позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні щодо стягнення боргу за поставку товару.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договір поставки №0105-13137 від 06.04.2013р. є за своєю правовою природою договором постачання, правовідносини за яким регулюються главою 30 параграф 1 Господарського кодексу України та главою 54 параграф 3 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Факт отримання відповідачем товару саме за укладеним між сторонами договором постачання матеріалами справи не доведено.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов висновку про те, що факт отримання відповідачем товару відбувався саме за видатковими накладними, а не за договором постачання №0105-13137 від 06.04.2013р., який покладений в підставу позову.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі (абзац другий ч. 1 Постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. № 6 "Про судове рішення").

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (п.п.3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову у даній справі є стягнення основної заборгованості за договором постачання №0105-13137 від 06.04.2013р. у розмірі 159 578, 43 грн., пені у розмірі 31 846, 23 грн. та штрафу у розмірі 7 978,92 грн.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідач заперечує укладання даного договору взагалі, звертає увагу суду на те, що в накладних міститься посилання на інший договір №131-Н від 06.04.2013р., який між сторонами укладено не було.

Позивач у відзиві вказує про те, що поставка здійснювалась саме за договором постачання №0105-13137 від 06.04.2013р. та зазначений у видаткових накладних номер №131-н це внутрішній номер реєстрації договору.

Проте, досліджені судом апеляційної інстанції зазначені вище видаткові накладні, на які посилається позивач в обґрунтування договірної поставки, взагалі не містять посилань на договір поставки № 0105-13137 від 06.04.2016р., на них зазначено: «договір №131-Н від 06.04.2013».

Претензія від 12.04.2018 №1 ТОВ «Астат Фарм» щодо сплати відповідачем заборгованості в сумі 159 578, 43 грн. також не містить посилання на договір постачання №0105-13137 від 06.04.2013р. (а.с. 18).

Зі змісту Акту звіряння розрахунків станом на 30.06.2018 року між ФОП Сокульським В.Ф. та ТОВ «Астат Фарм», який не підписаний сторонами, вбачається, що заборгованість у сумі 159 578,43 грн. рахується за відповідачем, але те, що ця заборгованість виникла саме з договору постачання №0105-13137 від 06.04.2013р., вказаний акт не містить (а.с. 93-94).

Факт отримання покупцем товару підтверджується підписом представника покупця у вказаних накладних, які скріплені печатками та підписами сторін (а.с.20-54).

Враховуючи фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що між сторонами склалися господарські відносини та відбулася поставка з боку позивача товару відповідачу.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обовязок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обовязок відповідача оплатити товар з огляду на приписи ст. 692 ЦК України виникає з моменту його прийняття.

Така правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 30.09.2014р. у справі №3-121гс14.

Оскільки договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, товар, отриманий відповідачем за зазначеними вище спірними накладними повинен був бути оплачений відповідачем негайно після такого прийняття.

Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З наданих позивачем суду видаткових накладних на суму 159 578, 43 грн. вбачається, що спірними в даній справі є наступні видаткові накладні, що підтверджують поставку товару відповідачу, а саме: Срн-054996 від 31.05.2017, Срн-055649 від 16.06.2017, Срн-056421 від 30.06.2017, Срн-057292 від 14.07.2017, Срн-063917 від 06.11.2017, Срн-065667 від 04.12.2017, Срн-066518 від 18.12.2017, Срн-067349 від 29.12.2017, Срн-065215 від 27.11.2017, Срн-064369 від 13.11.2017, Срн-063539 від 01.11.2017, Срн-066089 від 11.12.2017, Срн-066902 від 25.12.2017, Срн-067348 від 29.12.2017,Срн-066517 від 18.12.2017, Срн-065666 від 04.12.2017, Срн-063916 від 06.11.2017, Срн-055648 від 16.06.2017, Срн-054262 від 19.05.2017, Срн-054995 від 31.05.2017, Срн-063306 від 24.10.2017, Срн-065290 від 28.11.2017, Срн-064460 від 14.11.2017, Срн-064028 від 07.11.2017, Срн-066603 від 19.12.2017, Срн-063307 від 24.10.2017, Срн-065291 від 28.11.2017, Срн-064461 від 14.11.2017, Срн-064029 від 07.11.2017, Срн-066605 від 19.12.2017, Срн-063308 від 25.10.2017, Срн-065477 від 29.11.2017, Срн-064458 від 14.11.2017, Срн-064027 від 07.11.2017, Срн-066754 від 20.12.2017. (а.с. 20-54).

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити.

Зазначені накладні містять найменування юридичних осіб, перелік товару, його вартість, кількість, та інші необхідні реквізити, підписи постачальника та отримувача скріплені печаткою постачальника, отже відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та є первинними документами, що фіксують факт здійснення господарської операції.

Доказів оплати суми боргу у розмірі 159 578,43 грн. за спірними видатковими накладними відповідачем не надано, а відтак, висновок суду щодо задоволення позовних вимог в цій частині є обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафу, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996р. № 543/96-ВР, цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України.

За приписами ст. 1 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Враховуючи те, що в даній справі поставка товару відбулася за окремими видатковими накладними, домовленостей між сторонами щодо розміру пені та штрафу не існує, тому висновок суду про відмову у задоволені позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу є правомірним.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції, а рішення господарського суду Харківської області від 16.10.2018р. у справі №922/1831/18 є таким, що ухвалено з повним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астат Фарм» м.Мерефа, Харківська область на рішення господарського суду Харківської області від 16.10.2018р. у справі № 922/1831/18 залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 16.10.2018р. у справі №922/1831/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 19.12.2018

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя О.В. Стойка

Суддя Л.Ф. Чернота