СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2018 р. Справа № 922/835/18

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 Не зявився ОСОБА_5 - наказ
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Житомирський бронетанковий завод, смт. Новогуйвинське, Житомирська область
на рішення господарського суду Харківської області
від03.08.2018 року (повний текст складено 13.08.2018 року у м. Харкові)
у справі№ 922/835/18 (суддя Кухар Н.М.)
за первісним позовом: до відповідача:Державного підприємства Житомирський бронетанковий завод, смт. Новогуйвинське, Житомирська область Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ТПК Нова, м. Харків
про та за зустрічним позовом: до відповідача: простягнення 3686876,98 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ТПК Нова, м. Харків Державного підприємства Житомирський бронетанковий завод, смт. Новогуйвинське, Житомирська область стягнення 3592574,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року до господарського суду звернулось Державне підприємство Житомирський бронетанковий завод, смт. Новогуйвинське, Житомирська область (далі Позивач за первісним позовом) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ТПК Нова, м. Харків (далі Відповідач) про стягнення неустойки в розмірі 3686876,98 грн., у тому числі: пені в сумі 2073680,77 грн., штрафу за прострочення виконання зобов'язань понад тридцять днів у сумі 1431427,63 грн. та штрафу в розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості в розмірі 181768,58 грн.

Також, до господарського суду в межах справи №922/835/18 надійшов зустрічний позов від Відповідача до Позивача про стягнення заборгованості з оплати поставленої продукції по Договору № 231116 від 29.08.2017 в розмірі 2749249,90 грн., неустойки в розмірі 843324,70 грн., у тому числі- пені в розмірі 293474,72 грн. та штрафу за прострочення виконання зобов'язань з оплати поставленої продукції понад 30 днів в розмірі 549849,98 грн., який ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2018 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.08.2018 первісні позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 181768,58 грн. штрафу в розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості; 2726,53 грн. витрат з оплати судового збору. В задовленні первісних позовних вимог в іншій частині - відмовлено. Зустрічні позовні вимоги задоволено частково, зменшено розмір неустойки на 50%, стягнуто з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ТПК Нова" 421662,35 грн. неустойки; 12649,87 грн. витрат з оплати судового збору. В частині зустрічних позовних вимог про стягнення 2749249,90 грн. заборгованості з оплати поставленої продукції провадження закрито за відсутністю предмету спору, в частині стягнення 421662,35 грн. неустойки - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог про стягнення неустойки у вигляді пені в сумі 2 073 680,77грн., штрафу за прострочення виконання зобовязань понад тридцять днів в сумі 1431427,63грн., прийнявши в цій частині рішення про задоволення позовних вимог та скасувати рішення господарського суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення неустойки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а також при неповному зясуванні обставин справи.

Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції всуперчь вимог Договору помилково визначив дату першої поставки, оскільки положеннями п. 2.5. Догвоору сторонами визначено, що продукція відносно якої проводиться заміна вважається непоставленою, і тому поставка відбулась 22.11.2017р., а листи третіх осіб, жодним чином не впливали на виконання зобовязань Відповідачем. Також Позивач не погоджувався з висновком суду про стягнення з нього неустойки за зустрічним позовом, оскільки судом не було враховано, що станом на 20.10.2017р. Відповідач був зобовязаний поставити 45 комплектів спірної продукції, однак жодного комплекту у визначену дату поставлено не було, що призвело до порушення зобовязань в частині своечасності поставки.

У судове засідання 26.12.2018р. представник Позивача не зявився, у попередніх судових засіданнях підтримував вимоги апеляційної скарги, надав пояснення, аналогічні викладеним в скарзі.

Представник Відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві, за змістом якого вважав, що оскільки прострочення виконання грошового зобовязання відбулось з боку Позивача, у Відповідача відсутня вина, як необхідна складова господарського правопорушення та звязку з чим підстави для стягнення пені та штрафу відсутні.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

укладення між сторонами Договору № 231116 від 29.08.2017, відповідно до умов якого Відповідач зобов'язався передати у власність, а Позивач - прийняти й оплатити продукцію, вказану у Специфікаціях (надалі - продукція), на умовах та в строки, передбачені Договором (п.1.1. Договору);

- укладення зазначеного Договору на виконання умов Державного контракту на виконання робіт за державним оборонним замовленням № 342/3/5/16/99 від 27.12.2016, укладеного між Позивачем та Міністерством оборони України для капітального ремонту військової техніки за кошти з цільовим призначенням.

підписання між сторонами Специфікації № 1 від 29.08.2017, в п. 1 та п. 2 якої сторони погодили вид, кількість та ціну продукції, а саме комплект гусеничної стрічки 675-35-сб9, в кількості 45 комплектів, на загальну суму 20448966,24 грн.;

здійснення Позивачем попередньої оплати продукції у розмірі 9202034,81 грн. (45% від вартості узгодженого в Специфікації товару), що підтверджується платіжним дорученням № 10954 від 13.09.2017, проте проведення цього платежу банківською установою лише 19.09.2017;

наявність листування між сторонами в період з серпня по грудень 2017 року з приводу врегулювання розбіжностей в номенклатурі продукції, визначеній умовами тендеру (гусеничної стрічки 765-35-сб1) та зазначеної в Спеціфікації (гусеничної стрічки 675-35-сб9), внаслідок чого між сторонами було підписано Додаткову угоду від 21.11.2017р. до Договору, якоювнесено зміни до специфікації №1 від 29.08.2018р. щодо доповнення передмету поставки новим найменуванням (модифікацією) товару (гусеничної стрічки 765-35-сб1);

-здійснення Відповідачем 03.11.2017 поставки позивачу 2-х машино-комплектів № 1 (гусеничної стрічки 765-35-сб1), на загальну суму 908842,94 грн., в тому числі ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № Д-00000139 від 02.11.2017, що були замінени постачальником 22.11.2017 (видаткова накладна № Д-00000142)

-поставка Відповідачем 22.12.2017 ще 8 комплектів гусеничної стрічки 765-35-сб1, згідно видаткової накладної № Д-00000145;

- наявність листування в період листопада-грудня 2017 року між сторонами, а також представником замовника - Міністерства оборони України - з приводу необхідності додаткового узгодження умов Договоору в частині порядку залучення представника замовника для здійснення контрольних функцій щодо якості надання послуг (виконання робіт) співвиконавцями, перевірки фактичних витрат під час надання послуг (виконання робіт) співвиконавцями, а також розгляду та погодження фактичної вартості продукції в рамках Договору;

укладення між сторонами 08.06.2018 Додаткової угоди № 3 про внесення змін до Специфікації до Договору в частині кількості товару, що поставляється, зменьшивши її з 45 комплектів до 11 комплектів із загальною вартістю 4998636,16 грн., у тому числі ПДВ 20%;

- укладення між сторонами 09.07.2018 угоди про зарахування однорідних вимог, за змістом якої зараховані зустрічні однорідні вимоги за Договором № 231116 від 29.08.2017 - в сумі 4203398,62 грн., Договором № 7 від 20.01.2017 в сумі 3406200,00 грн., Договором № 05-09/17-П від 05.09.2017 в сумі 905278,85 грн., через що вимоги за Договором № 231116 від 29.08.2017 припиняються в повному обсязі.

Саме зазначену угоду судом покладено в основу висновку про відсутність предмету спору в частині стягнення основної заборнгованості за Договором, у зв'язку з чим провадження в цій частині припинено на підставі ст.231 ч.1 п.2 ГПК України.

В частині припинення провадження у справі, а також в частині стягненя неустойки в сумі 181768,58 грн за поставку Відповідачем неякісної продукції - рішення господарського суду не оскаржується, а отже і підстави дослідження законності та обгрунтованості судового рішення в цій частині відсутні.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позовні вимоги в оскаржуваній частині обґрунтовуються неналежним виконанням з боку Відповідача умов Договору № 231116 від 29.08.2017 в частині дотримання строків поставки продукції, що призвело до неможливості Позивача виконати свої зобов'язання перед Міністерством оборони України по Державному контракту за державним оборонним замовленням № 342/2/5/16/99 від 27.12.2016. Зазначені обставини, згідно приписів п. 7.1., 7.2., 7.3., 7.4. Договору, а також ст. 231 ГК України Позивач визначив у якості підстав для застосування до Відповідача відповідальності у вигляді неустойки.

Відповідач проти первісного позову заперечував, посилаючись на відсутність вини, як необхідної умови складу господарського правопорушення, враховуючи прострочення виконання грошового зобов'язання з боку Позивача, наявність розбіжностей між умовами тендеру 1283367 від 31.07.2017 та Договору № 231116 від 29.08.2017 в частині номенклатури продукції, що є істотною умовою договору поставки, обов'язок внесення змін до Договору № 231116 від 29.08.2017 щодо прийому продукції по якості та підтвердження вартості, ініційованого представництвами замовника по державному контракту № 342/3/5/16/99 від 27.12.2016 (Міністерство оборони України), які не є сторонами у договірних зобов'язаннях по Договору № 231116 від 29.08.2017, наявність обов'язку перегляду та уточненню терміну поставки у разі порушення строків та порядку оплати, передбачених п. 5.2. Договору № 231116 від 29.08.2017, часткове виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 231116 від 29.08.2017. Відповідач також не погодився з розрахунком штрафних санкцій та зазначив, що розмір позовних вимог Позивача за первісним позовом не відповідає фактичним обставинам договірних взаємовідносин між сторонами.

За зустрічним позовом Відповідач наполягав на порушенні Позивачем виконання грошового зобов'язання у вигляді остаточної оплати поставленого товару, а Позивач стрведжував про відсутінсть підстав до оплати через невиконання Відповідачем умов поставки товару в повному обсязі та утримання останним попередньої оплати, розмір якої перевищував вартість фактично поставленого товару.

Відмовляючи в частині первісних позовних вимог про стягнення 2073680,77 грн. пені та 1431427,63 грн. штрафу за прострочення понад тридцять днів у розмірі семи відсотків, суд першої інстанції виходив з мотивів невірного визначення Позивачем за первісним позовом кінцевого строку поставки продукції, а також тривалої процедури додаткового узгодження сторонами предмету поставки та необхідностю визначення умов прийомки товару за участю представниства Міністрества оброни України, як основного замовника.

Оскаржуючи зазначене рішення в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог про стягнення неустойки у вигляді пені в сумі 2 073 680,77грн., штрафу за прострочення виконання зобовязань понад тридцять днів в сумі 1431427,63грн., Позивач вважав помилковим визначення судом першої інстанції 02.11.2017р. датою першої поставки, оскільки положеннями п. 2.5. Договору сторони визначили, що продукція відносно якої проводиться заміна, вважається непоставленою, і тому поставка відбулась 22.11.2017р., а листи третіх осіб жодним чином не впливали на виконання зобовязань Відповідачем за Договором.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

У зв'язку з порушенням відповідачем за первісним позовом строків поставки продукції, визначених Специфікацією № 1 від 29.08.2017, Позивачем було здійснено нарахування неустойки відповідно до п. 7.3. Договору та абз. 2 п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, що на день подачі позову становило 5505108,40 грн., із яких 2073680,77 грн. - пеня та 1431427,63 грн. - штраф за прострочення понад тридцять днів у розмірі семи відсотків .

Суд першої інстанції вважав позовні вимоги про стягнення 2073680,77 грн. пені та 1431427,63 грн. штрафу за прострочення понад тридцять днів у розмірі семи відсотків необґрунтованими та безпідставними з огляду на невірне визначення позивачем за первісним позовом кінцевого строку поставки продукції - 19.10.2017 через фактичне здійснення попередьої оплати 19.09.2017, а не 13.09.2017, як вважає Позивач.

Суд також зазначив, що Позивачем невірно визначено періоди нарахування неустойки, а також не виконано зобов'язання щодо доплати 55% вартості отриманої продукції, на підставі чого зробив висновок про відсутність прострочення постачальника, а також про відсутність у Позивача права на стягнення штрафних санкцій у вигляді пені.

Судова колегія погоджується із зазначеним висновокм суду та зауважує, що матеріалами справи підвтреджується численні зверенення Відповідача щодо приведення у відповідність з умовами тендерної документації предмету поставки за Договром в частині визначення найменування продукції, що має бути поставленою. Доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються змістом перамбули Додаткової угоди до Договору від 21.11.2017р, якою визначена відповідна мета її укладення, що підтвреджує доводи Відповідача в цій частині.

Крім того, вже після відкритття справи, проте до винесення рішення по справі, сторонами внесено зміни до Спеціфікації в частині кількості поставленої продукції, визначивши її на рівні фактично поставленої в листопаді-грудні 2017 року (11 одиниць), ця угода не свідчить про розірвання Договору, а також не містить інших зауважень щодо причини її укладення.

Отже, право Позивача в оспорюваній частині щодо недопоставки решти продукції за Договором на момент розгляду справи не може вважатися порушеним, оскільки сторонами погоджено відповідне зменьшення її кількості без будь-яких зауважень.

В цій частині рішення суду є обґрнутованим, а доводи апеляційної скарги цього висновоку не спростовують.

Разом з тим, за тих же обставин, судова колегія не погоджується з висновоком гоподарського суду щодо наявності підстав до стягення з Позивача на користь Відповідача за зустрічним позовом штрафних санкцій за порушення строків оплати поставленої продукції.

Встановлено, що до моменту поставки товару Позивачем було переаховано 9202034,81 грн., що дійсно складало 45% від вартості узгодженої в первісній редакції Специфікації кількості товару. Проте, навіть стовідсоткова вартість фактично поставленого товару -4998636,16 грн. була майже вдвічі меньшою суми, що була сплачена Відповідачу за відповідним призначенням.

Також, за вищезазачненою Додатковою угодою про внесення змін до Спеціфікації в частині зменьшення узгодженої кількості товару, змін щодо його вартості та порядку оплати не було внесено, отже, виходячи зі змісту узгоджених сторонами умов Договору щодо кількості товару до моменту винесення рішення по суті- Відповідач у вересні 2017 року отримав оплату в розмірі, що перебільшує стовідсоткову вартість фактично поставленої ним продукції за Договором, отже його право також не було порушено.

В цій частині виснвок суду першої інстанції протирічить матеріалам справи, винесений судом без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, внаслідок чого ним помилково стягнуто штрафні санкції з Позивача на користь Відповідача за порушення грошового зобов'язання, факт якого матеріалами справи спростовано.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Державного підприємства Житомирський бронетанковий завод, смт. Новогуйвинське, Житомирська область підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2018 у справі № 922/835/18 скасуванню в частині задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення неустойки на підставі ч. 1 п.1,3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України через неповне зясування судом всіх обставин справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

В іншій частині рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга-без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати про стягнення судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають пропорційному розподілу між сторонами, у звязку з чим стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають витрат з оплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2726,52грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 18974,80грн.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Житомирський бронетанковий завод, смт. Новогуйвинське, Житомирська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2018 у справі № 922/835/18 скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення неустойки, а також в частині розподілу судових витрат. В скасованій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2018р. у справі № 922/835/18 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ТПК Нова" (пров. Метизний, 10, м. Харків, 61020; ідентифікаційний код: 38996921) на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (вул. Дружби народів, 1, смт. Новогуйвинське, Житомирська область, 12441; ідентифікаційний код: 07620094) - витрат з оплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 18974,80грн.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 29.12.2018.

Головуючий суддя (доповідач) О.В. Стойка

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя В.І. Пушай