СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. справа №922/5740/15

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від Скаржника (відповідач 3 за первісним позовом та відповідач 1 за позовом третьої особи) ОСОБА_5 (довіреність №277 від 19.06.2018р.), ОСОБА_6 (довіреність №469 від 05.11.2018р.);
від позивача (відповідача 2 за позовом третьої особи) ОСОБА_7 (адвокат, ордер серії КВ №242235 від 30.09.2018р.)
від відповідача 1 не зявився;
від відповідача 2 не зявився;
від третьої особи не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк», м. Київ
на рішення господарського суду Харківської області
ухваленого 31.05.2018р. (повний текст підписано 08.06.2018р.)
у справі №922/5740/15 (головуючий суддя Добреля Н.С., судді Хотенець П.В., Аюпова Р.М.)
за позовом ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод», м. Харків
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», м.Дніпропетровськ; 2. ОСОБА_8 акціонерного товариства «Термолайф», м. Харків; 3. Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» в особі відділення «Харківське відділення №3 «АТ «Сбербанк», м. Харків
про визнання поруки припиненою
за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Аромасервіс», м.Київ
до 1. Акціонерного товариства «Сбербанк», м. Київ; 2. ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод», м. Харків
про визнання поруки припиненою

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 зміст вимог і рішення суду першої інстанції (рішення судів при попередньому розгляді справи):

1. Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод», м. Харків (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», м. Дніпропетровськ (далі Відповідач 1), ОСОБА_8 акціонерного товариства «Термолайф», м. Харків (далі Відповідач 2) та Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» в особі відділення «Харківське відділення №3 «АТ «Сбербанк», м. Харків (далі Відповідач 3) з вимогами про:

- визнання припиненим договору поруки від 04.09.2012р., укладений між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії»;

- визнання припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

- визнання припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

- визнання припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Приватним акціонерним товариством «Термолайф», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

- визнання припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Приватним акціонерним товариством «Термолайф», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Аромасервіс», м. Київ (далі Третя особа) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», м. Київ (далі - Відповідач 1 за позовом третьої особи) та ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод», м. Харків (далі - Відповідача 2 за позовом третьої особи) з вимогами про:

- визнання припиненим договору поруки від 04.09.2012р., укладений між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» (Публічне акціонерне товариство «Сбербанк»);

- визнання припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» перед Публічним акціонерним товариством «Сбербанк», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

3. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.04.2016р. залучено до участі в справі як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аромасервіс», м. Київ та прийнято позов останнього до спільного розгляду разом з основним позовом ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод», м. Харків.

4. Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.04.2016р. у справі №922/5740/15 (а.с.а.с.162-173 т.3) позовні вимоги ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» задоволено в повному обсязі, визнано:

- припиненим договір поруки від 04.09.2012р., укладений між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії».

- припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

- припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

- припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Приватним акціонерним товариством «Термолайф», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

- припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Приватним акціонерним товариством «Термолайф», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

У задоволенні позову Третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аромасервіс» було відмовлено.

5. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.06.2016р. у справі №922/5740/15 (а.с.а.с.79-90 т.4) рішення Господарського суду Харківської області від 21.04.2016р. було залишено без змін.

6. Означені рішення судів були обґрунтовані:

1) внесенням змін до кредитних договорів 1, 2, 3, 4 без згоди Поручителя, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності (ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України), а саме:

- внесення змін та доповнень до «Порядку визначення процентної ставки за кредитним договором» свідчить про зміну основного зобовязання за кредитними договорами шляхом встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки за кредитом в бік її збільшення - встановлюють таку додаткову підставу для застосування підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах);

- розширено перелік підстав для нарахування та сплати Позичальником за кредитними договорами підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом, що розраховується за формулою: R=(LIBOR6M+M)+ 2% (два процента річних) змінює основне зобовязання, виконання якого забезпечене порукою. Зазначені зміни обєктивно підвищують рівень ризику (вірогідність) застосування до Позичальника підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом, що веде до збільшення обсягу відповідальності Поручителя за наданою порукою у порівнянні з її обсягом, який існував на момент укладення договору поруки;

- введено додаткову підставу дострокового погашення заборгованості за кредитом, оскільки Позичальники за кредитними договорами внаслідок внесення змін, зобовязалися з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. щоквартально забезпечити проведення виручки від проведення реалізації товарів за рахунками в установі Кредитодавця, у розмірі не менш - 75% від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті; та 80% від загального кредитового обороту вказаної компаній групи у національній валюти. У випадку невиконання Позичальниками вказаного зобовязання процентна ставка за кредитами встановлюється на 2 процентних пункту вище діючої за кредитними договорами-1, 2, 3, 4. У випадку невиконання Позичальником вказаних зобовязань Кредитодавець також має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом;

- встановлення в кожному із вищезазначених додаткових договорів до кредитних договорів-1, 2, 3, 4 комісій за управління кредитною лінією.

При цьому, судами було зазначено, що сама по собі згода Поручителя, яка вбачається з п.6.2 договору поруки, в якому сторони погодили можливу пролонгацію кредитних договорів, яка може бути здійснена кредитором та боржником, та автоматичне продовження строку дії договору поруки на термін пролонгації, не є конкретизованою, і якщо прийняти до уваги позицію Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про погодження умов договору поруки на майбутнє положеннями самого договору поруки, то в укладенні ним договорів про внесення змін №1 від 30.12.2013р. до договору поруки не було б необхідності. Так само, як і не було б необхідності встановлювати в п.6.2 договору поруки окрему згоду Поручителя на внесення змін до кредитних договорів 1, 2, З, 4 щодо їх можливої пролонгації.

2) договір поруки та відповідно солідарні зобовязання Позивача за кредитними договорами припинилися внаслідок не предявлення останнім протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання вимоги до Позивача, як до Поручителя (ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України), оскільки порушення ОСОБА_8 акціонерного товариства «Термолайф» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» умов кредитних договорів відбулося 18.11.2014р., а з позовами до Відповідачів 2, 3 Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» звернувся лише у вересні 2015р. Також в обґрунтування свого висновку судами було зазначено, що:

- умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 Цивільного кодексу України. Тобто за наявності у спірному договорі відповідної умови договору щодо його дії до виконання у повному обсязі зобов'язань за договором кредиту і цим договором до нього слід застосовувати положення ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (постанова Верховного Суду України від 17.09.2014р. у справі №6-53цс14);

- згідно з висновком Верховного Суду України, викладеному в постанові від 17.09.2014р. у справі №6-53цс14, словосполучення пред'явлення вимоги до Поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до Поручителя.

7. Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2016р. у справі №922/5740/15 (а.с.а.с.212-220 т.4) постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.06.2016р. та рішення Господарського суду Харківської області від 21.04.2016р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області, зазначено, що:

- господарські суди мають враховувати, що згода Поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. У разі якщо Поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності Поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із ст.559 Цивільного кодексу України (пп.4.1.6 п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014р. №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів»).

- при дослідженні умов кредитних договорів та договору поруки, судами першої та апеляційної інстанцій не було надано правової оцінки положенням абз.5 пп.2.1.1.1, абз.5 пп.2.1.1.2, абз.5 пп.2.1.1.3, абз.5 пп.2.1.1.4 договору поруки, згідно з якими сторони погодили, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в п.1.3, п.6.6 основного договору та в Додатку №1 до основного договору відбувається автоматично і не потребує укладання між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього договору, та така зміна є погодженою поручителем.

- судами попередніх інстанцій не було перевірено, як комісії за управління кредитною лінією за договорами про внесення змін до кредитних договорів вплинули на збільшення обсягу відповідальності Поручителя та чи сплачувалися ці комісії Позичальниками одразу, для визначення, чи стосуються таких комісій правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 05.02.2014р. у справі №6-160цс13 та від 27.06.2015р. у справі №6-701цс15.

- для правильного встановлення обставин щодо припинення поруки на підставі ч.4 ст.599 Цивільного кодексу України судам першої та апеляційної інстанцій необхідно було встановити, яким чином після направлення банком вимог Позичальникам і Поручителю про дострокове повернення всіх сум кредиту змінився строк виконання основного зобов'язання, оскільки згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 17.09.2014р. у справі №6-53цс14, шестимісячний строк, передбачений ч.4 ст.599 Цивільного кодексу України, підлягає обрахуванню саме з цієї дати.

8. За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Харківської області від 31.05.2018р. (повний текст підписано 08.06.2018р.) у справі №922/5740/15 (а.с.а.с.146-165 т.10) у задоволені позовних вимог ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» відмовлено частково - позовні вимоги до Акціонерного товариства «Сбербанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» та ОСОБА_8 акціонерного товариства «Термолайф» задоволено, визнано:

- припиненим договір поруки від 04.09.2012р., укладений між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії»;

- припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

- припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

- припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Приватним акціонерним товариством «Термолайф», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

- припиненими солідарні зобов'язання ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Приватним акціонерним товариством «Термолайф», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.

В частині позовних вимог ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» в особі відділення «Харківське відділення №3 «АТ «Сбербанк» було відмовлено, а також відмовлено у задоволенні позовних вимог Третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Аромасервіс» до Акціонерного товариства «Сбербанк» та Публічного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» про визнання поруки припиненою.

9. Означене рішення суду обґрунтоване наступним:

9.1. в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод»:

1) збільшенням обсягу відповідальності Поручителя у звязку з укладенням договору про внесення змін та доповнень №9 до договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., договору про внесення змін та доповнень №29 до договору про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., договору про внесення змін та доповнень №15 до договору про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., договору про внесення змін та доповнень №9 до договору про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. без згоди останнього, а саме:

- внесення сторонами кредитних договорів 1, 2, 3, 4 змін та доповнень до «Порядку визначення процентної ставки за Кредитним договором» свідчить про зміну основного зобовязання за такими кредитними договорами 1, 2, 3, 4 шляхом встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки за кредитом в бік її збільшення. Зазначенні нові умови порядку зміни процентної ставки за кредитом встановлюють таку додаткову підставу для застосування підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах;

- договорами про внесення змін №9, №15, №9 та №29 від 20.01.2015р. до кредитних договорів було збільшено ліміт кредитної лінії, що призвело до збільшення бази для нарахування відсотків та збільшило основне зобовязання на дати погашення чергових траншів, відстрочено погашення більшої частини кредиту, яке призвело до збільшення періоду, за який нараховують проценти, та бази нарахування процентів.

Суд також зазначив, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України (постанова від 05.06.2013р. у справі №6-43цс13) згода Поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки. У зв'язку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст.207 Цивільного кодексу України, згода Поручителя повинна бути висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі тощо), головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі Поручителя, тоді як вбачається з матеріалів справи, Позивач не надав письмову згоду на укладення ОСОБА_11 з Позичальниками Договорів про внесення змін від 20.01.2015р. (№9, №15, №9, №29) до Кредитних договорів.

Судом встановлено, що Відповідачем (Акціонерним товариством «Сбербанк») не було повідомлено Позичальника про збільшення обсягу його відповідальності у зв`язку з укладення додаткових угод у спосіб, передбачений договором поруки, оскільки надані на підтвердження такого повідомлення листи Відповідача (№76/5/57 від 04.03.2015р., №96/5/57 від 18.03.2015р., №39/5/57 від 05.02.2015р., №32/5/57-5 від 15.02.2016р.) не містять доказів їх направлення на адресу Позивача та самої адреси Позивача, враховуючи, що список наданих згрупованих відправлень датований 18.02.2017р., тоді як листи датовані 2015р. Надані Відповідачем фіскальні чеки та поштове повідомлення, за висновком суду, також не є належними доказами направлення на адресу Позивача листів, оскільки датовані 15.02.2016р., а поштове повідомлення 17.02.2016р. Окрім того, надане повідомлення по системі «IFOBS» від 05.02.2015р. №9358841 не містить жодної інформації про його зміст та адресу направлення, а також не передбачене умовами укладеного договору.

При цьому, за висновком місцевого суду, комісія за управління кредитною лінією за договорами про внесення змін до кредитних договорів не впливає на збільшення обсягу відповідальності Поручителя, оскільки не є борговою сумою, сплачена Боржником під час підписання додаткової угоди, що також відповідає позиції висловленої на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах Верховного суду України у справі №6-701цс15 та від 20.04.2016р. у справі №6-2662цс15, враховуючи, що в матеріалах справи наявні платіжні доручення про сплату комісії Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» по договорам кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та Приватним акціонерним товариством «Термолайф» по договорам кредитної лінії №30/В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., №31-В/12/66ЛОО від 04.09.2012р. з яких вбачається, що сума комісії сплачується в день укладення відповідної додаткової угоди, зазначені суми не стосуються траншів, на неї не нараховуються відсотки, пеня та штрафні санкції, а відтак вона не може бути предявлена до погашення - поручителю ОСОБА_8 акціонерному товариству «Харківський коксовий завод».

2) щодо припинення договору поруки на підставі ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України (порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя), місцевий суд зазначив, що:

- банком було направлено вимоги про повернення повної суми заборгованості ОСОБА_8 акціонерному товариству «Термолайф» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» 06.11.2015р., чим фактично змінено строк виконання основного грошового зобовязання, а повідомлення-вимогу Поручителю (Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод») було направлено 26.11.2015р. та пред`явлено позов до суду. При цьому, у розумінні правової позиції викладеної у постанові Верховного суду України від 17.09.2014р. у справі №6-53цс14, застосоване в ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання (вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

- відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 21.05.2012р. у справі №6-20цс11, за змістом норм ст.ст.559, 598 Цивільного кодексу України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати. Отже, одночасне припинення поруки за ч.1 та ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України є можливим лише у випадку одночасного настання обставин, передбачених вказаними нормами, в інакшому випадку до припинення поруки призводить та обставина, яка сталася раніше. Відтак, враховуючи те, що договори про внесення змін до кредитних договорів були укладені ОСОБА_11 з Позичальниками раніше 20.01.2015р., суд дійшов висновку, що саме з їх укладенням - 20.01.2015р. порука припинилася.

9.2. Своєю чергою, місцевий суд зазначив, що спірний договір поруки з боку банку був укладений саме з Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанк Росії» (наразі Акціонерне товариство «Сбербанк»), а не з відділенням «Харківське відділення №3 «АТ «Сбербанк Росії», а отже останнє не є стороною спірного договору поруки, а тому позовні вимоги до нього задоволенню не підлягають.

9.3. В частині відмови у задоволенні позовних вимог Третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Аромасервіс», рішення суду було вмотивоване тим, що під час розгляду справи остання (Третя особа) не надала до суду будь-яких додаткових доказів порушення її прав, як третьої особи (без врахування її статусу мажоритарного акціонера ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод»), внаслідок укладення та чинності договору поруки, тоді як договір поруки не порушує права Третьої особи, як акціонера, оскільки Позивач - Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод» є юридичною особою та самостійно захищає свої права.

ІІ. ОСОБА_9 зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

10. Акціонерне товариство «Сбербанк», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2018р. у справі №922/5740/15 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені таких позовних вимог. В решті рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2018р. залишити без змін.

11. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає:

11.1. Порушення судом вимог ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки судом були проігноровані численні висновки Верховного Суду та Верховного Суду України, зокрема, щодо наявність судового рішення про стягнення боргу з Поручителя, що унеможливлює задоволення позовних вимог про припинення поруки за позовом такого Поручителя (постанова Верховного Суду у справі №490/7570/15-ц від 21.02.2018р. та у справі №646/9491/15-ц від 21.03.2018р.)

11.2. Умови про обмеження максимального розміру змінюваної процентної ставки, який складає 20%, є згодою Поручителя на забезпечення виконання зобовязань в зазначених межах та спростовує висновки місцевого господарського суду, що зміна умов договору щодо підстав зміни відсоткової ставки в межах зазначеного максимального розміру є збільшенням обсягу відповідальності Поручителя без його згоди та є підставою для припинення поруки, враховуючи, що умовами договору поруки Поручителем було надано згоду на можливе підвищення процентної ставки без необхідності додаткового погодження з Поручителем (постанова Верховного Суду у справі №910/24880/15 від 11.04.2018р., постанова Верховного Суду України у справі №3-62г10 від 01.02.2015р., у справі №6-43цс13 від 05.06.2013р., у справі №6-73цс12 від 18.06.2012р., у справі №6-3176цс15 від 17.02.2016р.).

11.3. Зміна розміру та/або строків повернення Позичальниками чергових траншів (платежів) за кредитними лініями, в тому числі, шляхом зміни графіку зменшення ліміту кредитних ліній, в межах визначеного сторонами кінцевого строку кредитної лінії та в межах ліміту кредитної лінії, а також при наявності згоди Поручителя (ст.1 та п.6.2 договору поруки) на можливе перенесення строку виконання зобовязань, не призводить до збільшення обсягу відповідальності Поручителя (постанова Верховного Суду України у справі №6-160цс13 від 05.02.2014р., у справі №6-701цс15 від 27.06.2015р.).

11.4. Невірне застосування місцевим судом ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України, а саме неправильне посилання господарського суду на дату початку відліку строку для предявлення вимоги до Поручителя (невідповідність висновків суду щодо застосування ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 28.02.2018р. у справі №461/15474/13-ц, від 23.01.2018р. у справі №926/2154/16 та від 21.02.2018р. у справі №756/10814/15-ц), а також неврахування висновків Верховного Суду та позицій Верховного Суду України при застосуванні ч.1 ст.559 цього Кодексу в аналогічних правовідносинах (постанова Верховного Суду у справах №298/825/15-ц від 30.01.2018р., №569/3799/14-ц від 25.01.2018р., №2/756/1222/16 від 14.02.2018р. та постановах Верховного Суду України у справах №6-152цс13 від 05.02.2014р., №6-100цс12 від 26.09.2012р., №6-160цс13 від 05.02.2014р., №3-62г10 від 17.01.2011р.)

12. 18.07.2018р. апелянтом додатково були подані пояснення до своєї апеляційної скарги, в яких Акціонерне товариство «Сбербанк» просило долучити до матеріалів справи копію договору банківського рахунку №66/3005845/157 від 07.12.2011р., укладений з Позивачем, копію додатку №1 до такого договору, копію заявки від уповноваженої особи ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» щодо налаштування для системи «IFOBS», копію доручення на таке налаштування, а також копії повідомлень по системі «IFOBS» Позивача в межах договору банківського рахунку від 07.12.2011р. (а.с.а.с.2-27 т.11), які у сукупності з наданими вище документами свідчать про належне повідомлення останнього по системі «IFOBS», що спростовує доводи місцевого суду з цього приводу.

13. Додатково у своїй заяві (а.с.а.с.69-97 т.11) Акціонерне товариство «Сбербанк» просить апеляційний суд врахувати наведені в ній доводи, в тому числі практику Верховного Суду та Верховного Суду України щодо наявності преюдиційних обставин стосовно чинності договору поруки у разі наявності судового рішення про стягнення боргу з Поручителя за таким договором поруки (питання чинності (відсутності підстав для припинення) поруки за договором від 04.09.2012р., укладеного між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» було предметом судового розгляду в межах справи №910/24880/15 за наслідком яких суди першої, апеляційної та касаційної інстанції дійшли висновку про відсутність підстав для припинення поруки і такі висновки не можуть ставитись під сумнів в рамках іншого судового провадження), посилаючись на висновки Верховного Суду у справах №490/7570/15-ц від 21.02.2018р., №646/9491/15-ц від 21.03.2018р. (які вже були наведені за текстом апеляційної скарги), а також №752/539/16-ц від 24.05.2018р., №756/11318/15-ц від 21.02.2018р., №317/503/16 від 16.05.2018р., №331/6384/16-ц від 05.03.2018р., №761/2817/16-ц від 28.02.2018р., № 372/633/14-ц від 30.01.2018р., №761/39525/16-ц від 11.07.2018р., №357/6457/15-ц від 23.05.2018р., та висновки Верховного Суду України у справах №6-2017цс15 від 03.02.2016р., №6-1199цс16 від 06.07.2016р., №6-75цс14 від 26.11.2014р.

Також Акціонерним товариством «Сбербанк» (далі за текстом ОСОБА_10 або «Сбербанк») 26.11.2018р. були подані додаткові пояснення (а.с.а.с.13-21 т.12), які за змістом фактично дублюють раніше викладену апелянтом позицію, а 18.12.2018р. були представлені заперечення щодо пояснень Позивача, поданих 17.12.2018р. (а.с.а.с.91-97 т.12), які (заперечення) ґрунтуються на інтерпретації наявних матеріалів справи та позиції касаційного суду у узгоджений із висловлюваною раніше процесуальною позицією ОСОБА_11.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення проти апеляційної скарги:

14. Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» в межах визначеного апеляційним судом строку наданий відзив на апеляційну скаргу (а.с.а.с.30-49 т.11), за змістом якого останній проти її задоволення заперечує, зазначаючи що:

14.1. Судом першої інстанції було проведено аналіз висновків, що викладені в постановах Верховного Суду від 28.02.2018р. у справі №461/15474/13ц, від 23.01.2018р. у справі №926/2154/16, від 21.02.2018р. у справі №756/10814/15ц, від 30.01.2018р. у справі №298/825/15-ц, від 25.01.2018р. у справі №569/3799/14-ц та від 14.02.2018р. у справі №2/756/122/16, та цілком обґрунтовано не застосовано останні, оскільки в межах розгляду зазначених справ предметом розгляду були інші договори поруки, в яких зобовязання Поручителів були іншими, ніж зобовязання Позивача в межах розглядуваної справи.

14.2. Оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2018р. повністю відповідає висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду у подібних правовідносинах, які були надані Позивачем до суду першої інстанції, а саме: постанови Верховного Суду України у справах №6-1161цс15, №6-43цс13, №6-20цс11, №6-69цс11, №6-18цс11, 6-73цс12, 6-52цс13, 6-20цс11, 6-2662цс15, 6-100цс12 та постанови Верховного Суду у справах №646/285/16-ц від 08.02.2018р., №372/633/14-ц 30.01.2018р., №2-10446/11 від 30.01.2018р.

14.3. Предметом в наведеній апелянтом справі №910/24880/15 було стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», тоді як предметом розглядуваної справи є визнання припиненим договору поруки від 04.09.2012р. Окрім того, в резолютивній частині постанови Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі №910/24880/15 відсутні вказівка про відмову у задоволенні позовних вимог про припинення поруки ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод».

14.4. Обґрунтованість висновку місцевого суду щодо збільшення обсягу відповідальності Поручителя внаслідок зміни процентної ставки за кредитними договорами підтверджується його відповідністю, зокрема, правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26.09.2012р. у справі №6-100цс12 (умови договору поруки про можливість збільшення обсягів відповідальності Поручителя за основним зобовязанням не звільняє сторони основного зобовязання від узгодження цих змін із Поручителем.), від 21.10.2015р. у справі №6-1161цс15 (умовами договору не конкретизовано на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель, що не може вважатися згодою останнього на такі зміни), від 05.06.2013р. у справі №6-43цс13 (згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки), а також Верховного Суду, викладеній у постановах від 08.02.2018р. у справі №646/285/16-ц та від 30.01.2018р. у справі №2-10446/11 (незалежно від наявної в договорі поруки згоди на подальші зміни умов основного договору, кредитору необхідно отримати від Поручителя окремі погодження на такі подальші зміни).

15. У додаткових поясненнях (а.с.а.с.128-162 т.11) Приватне акціонере товариство «Харківський коксовий завод» додатково посилалось на постанову Верховного Суду від 22.05.2018р. у справі №910/1830/17, в якій також зазначено, що згода Поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

17.12.2018р. Позивачем представлені пояснення (а.с.а.с.50-69 т.12), які узагальнюють його позицію відносно доказового обґрунтування підстав позову щодо неузгодженого із поручителем збільшення обсягу відповідальності боржників у забезпеченому зобовязанні.

16. Іншими учасниками справи в порядку ст.ст.262, 263 Господарського процесуального кодексу України відзивів на апеляційну скаргу подано не було.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

17. Відповідно до ч.1 ст.253 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції у господарських справах є апеляційний господарський суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

18. Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.07.2018р. у справі №922/5740/15 (колегія суддів: головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_12, судді Гетьман Р.А., Ільїн О.В.) було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сбербанк», м.Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2018р. та встановлено учасникам справи строк до 20.07.2018р. для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання апелянту.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2018р. призначено розгляд справи №922/5740/15 на 05.09.2018р. о 12:00 у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №117 з подальшим відкладенням на 10.09.2018р. о 12:00.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.09.2018р. (колегія суддів: головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_12, судді Гетьман Р.А., Медуниця О.Є.) оголошено перерву у розгляді справи №922/5740/15 до 26.09.2018р., а ухвалою суду від 26.09.2018р. (колегія суддів: головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_12, судді Гетьман Р.А., Білецька А.М.) відкладено розгляд на 31.10.2018р. о 10:00 у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №117.

19. Указом Президента України №454/217 від 29.12.2017р. «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» (набрання чинності 16.01.2018р. з публікацією в Офіційному віснику України №5 за 2018р.) постановлено ліквідувати, у тому числі Харківський та Донецький апеляційні господарські суди та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові, що визначає Східний апеляційний господарський суд як суд апеляційної інстанції у розумінні ч.1 ст.25 Господарського процесуального кодексу України для справи №922/5740/15.

Відповідно до ч.6 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018р., враховуючи Указ Президента України №295/2018 від 28.09.2018р. «Про переведення суддів», повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду було оприлюднено в газеті «Голос України» №185 (6940), а отже Харківський та Донецький апеляційні господарські суди припинили здійснювати правосуддя.

Приписами ч.ч.5 та 7 ст.31 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

20. Розпорядженням Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2018р. «Про передачу судових справ до Східного та Північного апеляційних господарських судів», у зв'язку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Харківським апеляційним господарським судом, доручено відділу документального забезпечення та контролю здійснити передачу судових справ, що перебували у провадженні Харківського апеляційного господарського суду до, зокрема, Східного апеляційного господарського суду.

21. Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018р. у справі №922/5740/15 та з урахуванням прийнятого в порядку ч.3 ст.32 Господарського процесуального кодексу України зборами суддів Східного апеляційного господарського суду рішення про персональний склад постійних колегій суддів сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_1 та судді Пушай В.І. і ОСОБА_3, що відповідає вимогам ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом ч.14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України означена зміна складу суду зумовлює новий відлік визначеного ст.273 цього Кодексу процесуального строку розгляду апеляційної скарги.

22. Ухвалою від 18.10.2018р. вказана судова колегія прийняла справу №922/5740/15 до провадження Східного апеляційного господарського суду, та призначила розгляд апеляційної скарги Акціонерне товариство «Сбербанк» у судовому засіданні на 12.11.2018р. о 10:00 з повідомленням учасників справи.

Ухвалою від 08.11.2018р., у звязку із відрядженням відповідно до наказу голови Східного апеляційного господарського суду №04-а від 06.11.2018р. головуючого, судді-доповідача з розгляду справи №922/5740/15 ОСОБА_1 з 12.11.2018р. по 16.11.2018р. включно та відсутністю визначених ч.9 ст.32 Господарського процесуального кодексу України підстав для повторного автоматизованого розподілу справи, достатність часу для розгляду апеляційної скарги у строки, визначені ст.273 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 26.11.2018р. о 16:00 з повідомленням учасників справи, з подальшою перервою ухвалою суду від 26.11.2018р. до 17.12.2018р. та від 17.12.2018р. до 18.12.2018р. об 16:00.

23. Враховуючи викладене в п.п.17-22 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

24. Фіксація судових засідань апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами аудиофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

25. У судовому засіданні 18.12.2018р. уповноважені представники Скаржника (Відповідача 3 за позовними вимогами та Відповідача 1 за вимогами третьої особи) підтримали свої вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі, надали до суду заперечення на пояснення Позивача (ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод») від 17.12.2018р.

Представник Позивача (Відповідача 2 за вимогами третьої особи) у судовому засіданні 18.12.2018р. проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях.

Представники Відповідачів 1, 2 та Третьої особи у судове засідання, попри належне повідомлення не зявились, про причини неявки не повідомили, що, за висновком судової колегії, враховуючи повідомлення їх належним чином та достатність матеріалів справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, беручи також до уваги міркування щодо забезпечення гарантованого ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р. (далі Конвенція) розумного строку розгляду.

26. Відтак, згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається апеляційним судом за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряється в контексті наданих в порядку ст.316 цього Кодексу вказівок касаційної інстанції законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

27. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 04.09.2012р. між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» (поточна назва Акціонерне товариство «Сбербанк» а.с.а.с.83-89 т.10) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» (Позичальник) було укладено договори про відкриття кредитної лінії: №28-В/12/66/ЮО (кредитний договір 1 з додатками а.с.а.с.24-36 т.1) та №29-В/12/66/ЮО (кредитний договір 2 з додатками а.с.а.с.37-49 т.1).

28. 04.09.2012р. між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» (наразі Акціонерне товариство «Сбербанк» - ОСОБА_10) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Термолайф» (Позичальник) були укладені договори про відкриття кредитної лінії: №30-В/12/66/ЮО (кредитний договір 3 з додатками а.с.а.с.50-62 т.1) та №31-В/12/66/ЮО (кредитний договір 4 з додатками а.с.а.с.63-75 т.1).

29. Згідно з п.1.3.1 означених кредитних договорів розмір змінюваної процентної ставки за користування кредитом в іноземній валюті (долар США) визначається як сума погодженого сторонами індексу (базова процентна ставка) і маржі банку та розраховується за наступною формулою: R=LIBOR6M+M. Де R розмір змінюваної процентної ставки за кредитом у відсотках річних; LIBOR6M (Лондонська міжбанківська ставка пропозиції) базова процентна ставка, яка визначається на підставі даних інформаційних систем Thomson REUTERS та/або BLOMBERG; М - маржа банку - 11%, яка є незмінною протягом дії кредитних договорів 1-4.

На дату укладення кредитних договорів 1-4 розмір змінюваної процентної ставки складає 11,75% річних (п.1.3.2 кредитних договорів 1-4).

30. Відповідно до п.1.3.3. кредитних договорів 1-4, максимальний розмір збільшення змінюваної процентної ставки від розміру змінюваної процентної ставки, визначеного на дату укладання договорів та зазначеного у п.1.3.2, складає 8,25% річних. Таким чином, в разі максимального збільшення змінюваної процентної ставки, максимальний розмір змінюваної процентної ставки буде дорівнювати 20% річних.

Мінімальний розмір змінюваної процентної ставки, згідно п.1.3.5. кредитних договорів, встановлюється в розмірі 11,75% річних.

31. У п.1.3.8 кредитних договорів 1-4 сторони погодили, що зміна розміру змінюваної процентної ставки відбувається автоматично і не потребує укладення між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до кредитних договорів, але потребує письмового повідомлення Позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до дати застосування нового розміру змінюваної процентної ставки.

При цьому, під належним чином зробленим письмовим повідомленням ОСОБА_11 Позичальника про зміну змінюваної процентної ставки за цими договорами, сторони вважають:

- повідомлення шляхом застосування засобів системи «Клієнт-Банк» з використанням електронних підписів у порядку та на умовах, передбачених відповідним договором, укладеним між Позичальником та ОСОБА_11, та/або

- шляхом направлення ОСОБА_11 листа Позичальнику на його адресу, зазначену у договорі, та/або

- шляхом розміщення інформації на офіційному сайті ОСОБА_11: www.sberbank.com.ua.

32. Відповідно до п.6.6 кредитних договорів 1-4 у випадку порушення Позичальником будь-якого із зобовязань передбачених кредитними договорами, змінювана процентна ставка за користування кредитом збільшується шляхом збільшення розміру процентної ставки на 2% пункту, після чого розмір змінюваної процентної ставки розраховується за формулою: R=(LIBOR6M+M)+2% річних. Позичальник погоджує зазначену в цьому пункті договорів зміну розміру змінюваної процентної ставки, що не потребує укладання сторонами додаткової угоди, але потребує письмового повідомлення позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до дати застосування нової процентної ставки за користування кредитом.

33. Згідно з п.8.1 кредитних договорів сторони погодили, що Позичальник зобовязується здійснювати повернення кредиту, наданого в межах встановленого ліміту кредитної лінії, таким чином, щоб загальна заборгованість за кредитною лінією не перевищувала відповідного розміру ліміту кредитної лінії, визначеного в п.1.2 цього договору, станом на відповідну дату, з якої ліміт кредитної лінії зменшується.

Позичальник має право достроково повернути закрити ліміт кредитної лінії або повернути частину загальної заборгованості за кредитною лінією за умови, що не пізніше, ніж за 3 (три) робочих дні до дострокового закриття ліміту кредитної лінії або повернення частини загальної заборгованості за кредитною лінією, він повідомить про це ОСОБА_10 (п.8.2 кредитних договорів 1-4).

34. Відповідно до п.8.3 кредитних договорів ОСОБА_10 має право в односторонньому вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цим договором та/або договором забезпечення, у разі, зокрема, невиконання чи неналежного виконання договору (хоча б одного) забезпечення Позичальником або фізичною чи юридичною особою, яка надала поручительство, гарантію та/або заставу в забезпечення зобовязань Позичальника за цим договором.

Позичальник, у разі направлення ОСОБА_11 письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобовязаний здійснити усі платежі за цим договором на користь ОСОБА_11 в строк не пізніше 10 календарних днів з дня відправлення такого повідомлення (п.8.5 договорів).

35. Кредитні договори 1-4 набувають чинності з дати їх підписання ОСОБА_11 та Позичальником, скріплення печатками сторін, і діють до повного виконання зобовязань позичальника по цьому договору (п.11.3 кредитних договорів).

36. Додатком №1 до кредитних договорів 1,2,3,4 є «Порядок визначення процентної ставки за кредитним договором». Вказаний додаток набирає чинності з дати підписання сторонами кредитних договорів 1-4 та діє до дати припинення кредитних договорів 1-4 (п.8 Додатків №1), а з моменту набуття чинності Додатків №1 кредитні договори 1-4 діють в частині, що не змінені Додатками № 1 (п.9 Додатків №1).

37. З матеріалів справи також вбачається, що 04.09.2012р. в забезпечення зобовязань Позичальників (Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Термолайф») за кредитними договорами-1-4 між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» (Поручитель) та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» (наразі Акціонерне товариство «Сбербанк» - Кредитор) було укладено договір поруки (договір поруки 19-22 т.1), відповідно до умов якого Поручитель поручився за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Термолайф» їх кредитних зобовязань перед Кредитором (ОСОБА_11) за кредитними договорами №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (основні договори).

38. Згідно зі ст.2 означеного договору поруки (далі договір поруки) встановлено, що обсяг відповідальності Поручителя, який включає зобовязання, які невиконані одним з Позичальників або обома Позичальниками, та які передбачені кредитними договорами, зокрема:

- зобовязання повернути кредит, наданий в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01.09.2017р. з граничним лімітом кредитування в сумі 4466000,00 доларів США, в строк/и який/і зазначений/ються в кредитному договорі №1, а у випадках передбачених законодавством та/або договором достроково; зобовязання повернути кредит наданий в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01.09.2017р. з граничним лімітом кредитування в сумі 400000,00 доларів США, в строк/и який/і зазначений/ються в кредитному договорі №2, а у випадках передбачених законодавством та/або договором достроково; зобовязання повернути кредит наданий в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01.09.2017р. з граничним лімітом кредитування в сумі 30980000,00 доларів США, в строк/и який/і зазначений/ються в кредитному договорі №3, а у випадках передбачених законодавством та/або договором достроково; зобовязання повернути кредит наданий в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 01.09.2017р. з граничним лімітом кредитування в сумі 1000000,00 доларів США, в строк/и який/і зазначений/ються в кредитному договорі №4, а у випадках передбачених законодавством та/або договором достроково.

- зобовязання в строк та у порядку, які передбачені в ст.6 кредитних договорів 1,2,3,4, а у випадках передбачених законодавством, кредитними договорами, або цим договором до настання строків, визначених в ст.6 кредитних договорів сплатити проценти за користування кредитом.

Порядок визначення та встановлення базової процентної ставки, порядок та строки зміни змінюваної процентної ставки, а також розміру маржі банку та максимальний розмір змінюваної процентної ставки зазначені в кредитних договорах та поручитель ознайомлений з ними до моменту укладання цього договору.

При цьому сторонами договору поруки погоджено, що зміна розміру процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку визначеному п.п.1.3., 6.6 кредитних договорів 1-4 та додатків №1 до них, відбувається автоматично і не потребують внесення змін до договору поруки та така зміна зобовязання є погодженою Поручителем.

- зобовязання сплатити Кредитору комісійну винагороду за відкриття та ведення позичкового рахунку з розрахунку 0,1% від суми, яка зазначається в кредитних договорах 1-4.

- зобовязання відшкодувати збитки завдані Кредитору невиконанням або неналежним виконанням зобовязань за кредитними договорами та сплатити штрафні санкцій.

39. Відповідно до п.2.3 договору поруки про зміну процентної ставки за договорами кредиту 1-4 Кредитор зобовязаний письмово повідомити Поручителя із зазначенням дати, з якої змінюється процентна ставка за користування кредитом за кредитними договорами, але не пізніше ніж за 15 календарних днів до дати застосування нового розміру процентної ставки за користуванням кредиту.

Сторони погодили, що під належним чином зробленим Кредитором письмовим повідомленням Поручителя про зміну змінюваної процентної ставки за основними договорами, сторони вважають:

- повідомлення шляхом Кредитором повідомлення шляхом застосування засобів системи «Клієнт-Банк» з використанням електронних підписів у порядку та на умовах, передбачених відповідним договором, укладеним між Кредитором та Поручителем (у разі його укладення), та/або

- направлення Кредитором листа Позичальнику на його адресу, зазначену у договорі, та/або

- шляхом розміщення інформації на офіційному сайті Кредитора: http:www.sbrf.com.ua.

40. 30.12.2013р. між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» (наразі Акціонерне товариство «Сбербанк») укладено договір про внесення змін №1 до договору поруки від 04.09.2012р. (договір про внесення змін №1 а.с.23 т.1).

У п.5 договору про внесення змін №1 від 30.12.2013р. до договору поруки визначено, що підписанням цього договору Поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується зі змістом договорів про внесення змін до кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 (а саме: договору про внесення змін №1 від 22.01.2013р., №2 від 27.03.2013р., №3 від 19.04.2013р. та №4 від 30.12.2013р. до кредитного договору №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (а.с.а.с.51-56 т.4); №3 від 22.01.2013р., №4 від 27.03.2013р., №5 від 19.04.2013р. та №8 від 30.12.2013р. до кредитного договору №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (а.с.а.с.57-60 т.4); №1 від 22.01.2013р., №2 від 27.03.2013р., №3 від 19.04.2013р., №4 від 30.12.2013р. до кредитного договору №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (а.с.а.с.61-66 т.4) та №12 від 22.01.2013р., №15 від 27.03.2013р., №16 від 19.04.2013р., №22 від 30.12.2013р. до кредитного договору №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (а.с.а.с.67-71 т.4) та не має заперечень щодо їх змісту.

41. Окрім того, судами встановлено, що 14.05.2014р. між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» (наразі Акціонерне товариство «Сбербанк») укладено договір про внесення змін №2 до договору поруки від 04.09.2012р. (договір про внесення змін №2 а.с.172 т.1).

Відповідно до п.3 договору про внесення змін №2 від 14.05.2014р. до договору поруки визначено, що підписанням цього договору Поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується зі змістом договорів про внесення змін №5 від 24.01.2014р., №6 від 14.05.2014р. до договору про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та №5 від 24.01.2014р., №6 від 14.05.2014р. (а.с.а.с.81-83 т.1) до договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.

42. В подальшому також мали місце зміни умов кредитних договорів 1-4 шляхом укладення відповідних додаткових угод та договорів про внесення змін між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» (наразі Акціонерне товариство «Сбербанк») та Позичальниками, а саме:

Так, судом встановлено, що між Відповідачами укладено наступні договори:

- до кредитного договору №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. - договір про внесення змін №6 від 14.05.2014р. (а.с.а.с.76-78 т.1);

- до кредитного договору №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. - додаткову угоду №11 від 29.07.2014р. та №12 від 31.07.2014р. (а.с.а.с.79, 80 т.1);

- до кредитного договору №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. - договори про внесення змін №6 від 14.05.2014р., №7 від 30.09.2014р., №9 від 20.01.2015р. (а.с.а.с.81-86 т.1);

- до кредитного договору №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. - договори про внесення змін №25 від 14.05.2014р., №27 від 30.09.2014, №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №18 від 15.10.2013р., №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №19 від 22.10.2013р., №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №20 від 29.10.2013р., №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №21 від 08.11.2013р. (а.с.а.с.87-94 т.1).

43. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 20.01.2015р. між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» (наразі Акціонерне товариство «Сбербанк») та Позичальниками було укладено наступні договори:

- договір про внесення змін та доповнень №15 до кредитного договору №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (а.с.а.с.114-117 т.10);

- договір про внесення змін та доповнень №9 до кредитного договору №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (а.с.а.с.119-122 т.10);

- договір про внесення змін та доповнень №9 до кредитного договору №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (а.с.а.с.85, 86 т.1);

- договір про внесення змін та доповнень №29 до кредитного договору №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (а.с.а.с.89, 90 т.1).

44. Місцевим судом встановлено, що вказаними договорами сторони кредитних договорів 1-4 змінили «Порядок визначення процентної ставки за Кредитним договором», що свідчить про зміну основного зобовязання за кредитними договорами 1-4 шляхом встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки за кредитом в бік її збільшення. Зазначенні нові умови порядку зміни процентної ставки за кредитом встановлюють таку додаткову підставу для застосування підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах.

44.1. Окрім того, договорами про внесення змін та доповнень №15 (до кредитного договору №29-В/12/66/ЮО), №9 (до кредитного договору №28-В/12/66/ЮО), №9 (до кредитного договору №30-В/12/66/ЮО) та №29 (до кредитного договору №31-В/12/66/ЮО) від 20.01.2015р. було збільшено ліміт кредитної лінії, яке призвело до збільшення бази для нарахування відсотків та збільшено основне зобовязання на дати погашення чергових траншів, відстрочено погашення більшої частини кредиту, яке призвело до збільшення періоду, за який нараховують проценти, та бази нарахування процентів.

Так, договорами від 20.01.2015р. про внесення змін до Основних договорів було:

1) викладено п.3 Додатків №1 до основних договорів в нових редакціях, відповідно до яких:

- порядок визначення звичайної змінюваної процентної ставки, що визначається за формулою: R=LIBOR6M+M був доповнений положеннями згідно яких, застосування визначеного таким чином розміру змінюваної процентної ставки за кредитом було обумовлено дотриманням групою компаній певних показників: кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. або більше ніж 75% від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов;

- умови про застосування підвищеного розміру процентної ставки за кредитом, що визначається за формулою: R=(LIBOR6M+M)+ 2% (два процента річних) було доповнено такою додатковою підставою як недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті (щоквартально) з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. або більше ніж 75% від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов;

2) викладено п.3.4. Основних договорів в нових редакціях, відповідно до яких: введено додаткову підставу дострокового погашення заборгованості за основними договорами: Позичальники за основними договорами зобов'язалися з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. щоквартально забезпечити проведення виручки від проведення реалізації товарів за рахунками в установі ОСОБА_11, у розмірі не менш - 75% від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті; та 80% від загального кредитового обороту вказаної групи компаній у національній валюти. У випадку невиконання Позичальниками вказаного зобов'язання процентна ставка за кредитами встановлюється на 2 процентних пункти вище діючої за основними договорами. У випадку невиконання Позичальниками вказаних зобов'язань ОСОБА_10 також має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитами, наданими основними договорами.

44.2. Таким чином, Додаток №1 до основних договорів «Порядок визначення розміру процентної ставки по Кредитному договору» було доповнено додатковими (порівняно із первісно визначеними, узгодженими Поручителем) підставами для застосування звичайної та підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом, а також введено додаткову підставу дострокового погашення заборгованості за основними договорами.

44.3. Матеріали справи містять наданий Позивачем розрахунок збільшення фінансового навантаження за кредитними договорами (а.с.а.с.216-222 т.1), зокрема, наведеним у таблиці (а.с.а.с.6-18 т.8), копії платіжних доручень та банківських виписок про сплату процентів Позичальниками (а.с.а.с.225-250 т.1, а.с.а.с.1-3 т.2).

45. Вважаючи, що зміни до основних кредитних договорів без відповідної згоди збільшили обсяг відповідальності ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» як Поручителя за договором поруки від 04.09.2012р., останній звернувся з позовними вимогами до суду про визнання такого договору поруки припиненим та визнання припиненими відповідних солідарних зобовязань за ним, посилаючись, у тому числі, окрім ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України і на ч.4 цієї статті (через недотримання строку предявлення вимоги)

45. Своєю чергою, Акціонерним товариством «Сбербанк» на підтвердження повідомлення Позивача про зміну розміру процентної ставки було надано до матеріалів справи листи №76/5/57 від 04.03.2015р., №96/5/57 від 18.03.2015р., №39/5/57 від 05.02.2015р., №32/5/57-5 від 15.02.2016р. (а.с.а.с.76-79 т.6), список згрупованих відправлень від 18.02.2017р. (а.с.80 т.6), фіскальні чеки та поштове повідомлення від 15.02.2016р. (а.с.а.с.81-83 т.6), повідомлення по системі «IFOBS» №9358841 від 05.02.2015р. (а.с.84 т.6).

45. Місцевим судом встановлено, що листи Акціонерного товариства «Сбербанк» не містять належних доказів їх направлення на адресу Позивача, тоді як наданий список згрупованих відправлень датований лише 18.02.2017р., фіскальні чеки та поштове повідомлення 15.02.2016р., що унеможливлює їх прийняття в якості доказів направлення таких листів. Повідомлення по системі «IFOBS» №9358841 від 05.02.2015р. не містить жодної інформації про його зміст та адресу направлення та не є передбаченим договором способом повідомлення Поручителя. При цьому, надані до суду апеляційної інстанції копії договору банківського рахунку №66/3005845/157 від 07.12.2011р., заявки від уповноваженої особи ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» щодо налаштування для системи «IFOBS», копії доручення на таке налаштування, а також копії повідомлень по системі «IFOBS» Позивача в межах договору банківського рахунку від 07.12.2011р. (а.с.а.с.2-27 т.11) за висновком апеляційного суду не спростовує висновок місцевого суду щодо змісту повідомлення по системі «IFOBS» №9358841 від 05.02.2015р.

46. З цього приводу (збільшення обсягу його відповідальності без згоди Поручителя) місцевий суд врахував:

46.1. Правовий висновок Верховного Суду України (постанова у справі №6-43цс13 від 05.06.2013р.), за яким згода Поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки (отже умовами договору поруки про автоматичну зміну розміру процентної ставки, що не потребує внесення змін до договору поруки та така зміна зобовязання є погодженою Поручителем (п.п.1.3, 6.6 договору), не може вважатися належною згодою Поручителя на збільшення обсягу його відповідальності);

46.2. Правову позицію Верховний Суд України (постанова від 21.05.2012р. у справі №6-20цс11) щодо припинення договору поруки у зв'язку із зміною обсягу зобов'язання, згідно якої збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо, яка також узгоджується з подібними позиціями Верховного Суд України від 21.05.2012р. у справі №6-18цс11 та від 18.06.2012р. у справі №6-73цс12.

46.3. Правовий висновок Верховного Суду (постанова у справі №640/15305/15-ц від 21.03.2018р.), де останній зазначив, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

47. Стосовно впливу комісії за управління кредитною лінією за договорами про внесення змін до кредитних договорів на збільшення обсягу відповідальності Поручителя, судом першої інстанції було взято до уваги вказівки Вищого Господарського суду України в постанові від 12.12.2016р. у справі №922/5740/15 та позицію Верховного Суду України у справах №6-701цс15 від 20.04.2016р., №6-2662цс15 від 24.06.2015р. та зазначено, що зміни кредитного договору про запровадження додаткової комісії, яка не є борговою сумою, сплачена Боржниками під час підписання додаткової угоди, що не збільшує обсяг відповідальності Поручителя, оскільки в матеріалах справи наявні платіжні доручення про сплату комісії Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» по договорам кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та Приватним акціонерним товариством «Термолайф» по договорам кредитної лінії №30/В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., №31-В/12/66ЛОО від 04.09.2012р. (а.с.а.с.28-57 т.5), з яких вбачається, що сума комісії сплачується в день укладення відповідної додаткової угоди, зазначені суми не стосуються траншів, на неї не нараховуються відсотки, пеня та штрафні санкції, відтак вона не може бути предявлена до погашення Поручителю ОСОБА_8 акціонерному товариству «Харківський коксовий завод».

48. Матеріали справи містять копії позовних заяв про звернення Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» (наразі Акціонерне товариство «Сбербанк») у вересні 2015р. до господарського суду з позовом до ОСОБА_8 акціонерного товариства «Термолайф», Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» та ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» про стягнення заборгованість за кредитними договорами №28-В/12/66/ЮО, №29-В/12/66/ЮО, №30-В/12/66/ЮО, №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (а.с.а.с.95-102 т.1).

Приватне акціонерне товариство «Термолайф» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» звернулись з листами від 28.09.2015р. та від 30.09.2015р. до ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод», в яких просили Поручителя у звязку з відсутністю у них коштів виконати свої зобовязання за договором поруки щодо солідарного виконання зобовязань за відповідними кредитними договорами (а.с.а.с.103, 104 т.1).

49. Між тим, у звязку з порушенням Боржниками графіку погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитними договорами, Кредитор скористався правом на односторонню зміну умов кредитних договорів №28-В/12/66/ЮО, №29-В/12/66/ЮО, №30-В/12/66/ЮО, №31/12/66/ЮО та надіслав на адресу ОСОБА_8 акціонерного товариства «Термолайф» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» повідомлення-вимоги №10327/4/28-2, №10328/4/28-4, №10329/4/28-2 та №10326/4/28-2 від 06.11.2015р. про дострокове повернення всієї суми заборгованості (а.с.а.с.144-152, 159-161, 169-171 т.1).

26.11.2015р. Акціонерне товариство «Сбербанк» направило на адресу ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» повідомлення-вимогу про повернення повної суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №28/12/66/ЮО, договором про відкриття кредитної лінії №29/12/66/ЮО, договором про відкриття кредитної лінії №30/12/66/ЮО та договором про відкриття кредитної лінії №31/12/66/ЮО (а.с.а.с.227-231 т.7). Означена вимога була отримана Поручителем 08.12.2015р.

50. Використовуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах від 17.09.2014р. у справі №6-53цс14 та від 21.05.2012р. у справі №6-20цс11, місцевий суд зазначив, що направленою вимогою про повернення повної суми заборгованості Позичальникам 06.11.2015р. ОСОБА_11 (Кредитор) фактично змінив строк виконання основного грошового зобовязання, тоді як повідомлення-вимогу Поручителю (Позивачу) було направлено 26.11.2015р. та предявлено позов до суду. Своєю чергою, враховуючи, що договори про внесення змін до кредитних договорів були укладені ОСОБА_11 з Позичальниками раніше 20.01.2015р., місцевим суд дійшов висновку про припинення поруки саме з 20.01.2015р. на підставі ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України, оскільки одночасне припинення поруки за ч.1 та ч.4 цієї статті є можливим лише у випадку одночасного настання обставин, передбачених вказаними нормами, в інакшому випадку до припинення поруки призводить та обставина, яка сталася раніше.

51. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини були розглянуті місцевим судом в контексті приписів Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, що регулюють кредитні правовідносини та забезпечення виконання зобовязання (припинення поруки).

52. З приводу посилання Акціонерного товариства «Сбербанк» на постанову Верховного суду від 11.04.2018р. у справі №910/24880/15 за позовом Акціонерного товариство «Сбербанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» та ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66ЮО від 04.09.2012р. (на забезпечення якого було укладено спірний договір поруки) (а.с.а.с.141-154 т.9), як на підставу підтвердження дії спірного договору поруки, місцевий суд зокрема зазначив, що остання не має преюдиційного значення в розглядуваній справі, оскільки по-перше, предметом спору у справі №910/24880/15 було стягнення заборгованості за одним із кредитних договорів, в той час, як предметом спору у справі №922/5740/15 є визнання припиненим договору поруки від 04.09.2012р., а по-друге, як вбачається з наданої постанови Верховного суду, останній залишив в силі постанову апеляційної інстанції щодо стягнення суми основного боргу та направив справу на новий розгляд в частині стягнення процентів.

Також місцевий суд відхилив посилання Акціонерного товариства «Сбербанк» щодо застосування в означеній справі постанов Верховного суду України від 28.02.2018р. у справі №461/15474/13ц, від 23.01.2018р. у справі №926/2154/16, від 21.02.2018р. у справі №756/10814/15ц, від 30.01.2018р. у справі №298/825/15-ц, від 25.01.2018р. у справі №569/3799/14-ц, від 14.02.2018р. у справі № 2/756/122/16,, оскільки в межах розгляду зазначених справ предметом розгляду були інші договори поруки, укладені з фізичними особами, в яких зобов'язання поручителів були іншими, ніж зобов'язання Поручителя в межах даної справи.

VІ. Оцінка апеляційного суду:

53. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб'єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

54. Сутність розглядуваного спору полягає у припиненні договору поруки від 04.09.2012р., укладеного між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» на підставі ч.1 та ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України, а також припинення солідарних зобовязань за договорами про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., що випливали з умов такого договору поруки від 04.09.2012р.

55. Беручи до уваги правову природу укладеного договору поруки від 04.09.2012р., кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, що регулюють кредитні правовідносини та поруки.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

56. Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов'язків сторін.

57. Своєю чергою, приписами ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Окрім того, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч.4 означеної статті).

58. Предметом судового дослідження в цій справі є визначення наявності/відсутність обставин, з якими закон повязує припинення правовідносин поруки як строкового зобовязання, наслідком чого є втрата у ОСОБА_11 статусу кредитора по відношенню до Поручителя як солідарного боржника у забезпечених порукою основних (кредитних) зобовязань.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21.05.2012р. у справі №6-20цс11 щодо можливості одночасного застосування ч.1 і ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України (на які посилався Позивач) лише у разі хронологічного співпадіння цих двох самостійних підстав для припинення правовідносин, яку (правову позицію) поділяє і колегія апеляційного суду та аргументів на користь обґрунтованого відступу від неї в межах цієї справи не приведено, зважаючи на хронологічну послідовність встановлених обставин справи, правильність вирішення цього спору вимагає вирішення насамперед питання: чи опосередковують запроваджені 20.01.2015р. зміни до кредитних договорів (п.43 цієї постанови) підставу для припинення розглядуваних правовідносин поруки між Позивачем і ОСОБА_11, передбачену ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України.

58.1.Апеляційний суд наголошує, що попередні зміни до кредитних договорів (п.п.40-42 цієї постанови), в частині, що не охоплені їх відповідним відображенням в змінах до розглядуваного договору поруки, до уваги не приймаються, оскільки:

- сторони погодилися із висновками з цього приводу місцевого суду, що вбачається з відсутності відповідних доводів в апеляційній скарзі та оскарження рішення з боку Позивача і повідомлення його представника у судовому засіданні в апеляційній інстанції про те, що висновки місцевого суду відносно обставини, яка зумовила припинення поруки, Позивачем поділяються;

- такі зміни здійснені або у відповідності до первісно визначених порядку і умов (є передбачуваними), на які погодився Поручитель (охоплюються його згодою, висловленою у п.2.1. та 6.2. договору поруки узгоджується із доводами Скаржника, згаданими в п.11.3 цієї постанови), або не створюють для нього додаткових боргових зобовязань (встановлені і сплачені додаткові комісії п.47 цієї постанови).

58.2. Лише відхилення доводів щодо достатності і належності хронологічно первісної обставини для припинення поруки зумовлює необхідність подальшої правової оцінки аргументів відносно застосовності ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України, яка повязана із хронологічно пізнішою (ніж запроваджені 20.01.2015р. зміни до кредитних договорів) обставиною. Вказані міркування визначають і наявність/відсутність потреби дослідження відповідних доводів Скаржника, приведених в п.11.4. цієї постанови, у світлі дотримання встановлених ст.6 Конвенції гарантій повноти перегляду у розумінні усталеної практики Європейського суду з прав людини, що є застосовним судом джерелом права згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України (мається на увазі п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України»).

58.3. Правомірність застосування ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України як підстави для припинення правовідносин поруки через запроваджені 20.10.2015р. зміни до кредитних договорів перебуває у залежності від одночасної наявності/доведеності двох умов: такі зміни призводять до збільшення обсягу відповідальності Поручителя (1) і вони здійснені без його згоди (2).

58.4. Аналіз позиції Скаржника, пов'язаної із доводами, сформульованими в п.11.2 цієї постанови, дає підстави для висновку, що ОСОБА_10 заперечує наявність кожної з двох цих обовязкових умов, вказуючи на те, що через збільшення розміру відсотків за користування кредитом в межах їх максимального розміру, на який погодився Поручитель, не призводить до збільшення обсягу його відповідальності і відповідні зміни охоплюються наданою і встановленою у договорі поруки згодою поручителя.

59. Стосовно визначення наявності/відсутності збільшення обсягу відповідальності поручителя через запроваджені 20.01.2015р. зміни до забезпечених кредитних зобовязань позиція апеляційного суду полягає в такому:

59.1. Зі змісту п.4.1. договору поруки щодо обсягу відповідальності поручителя випливає, що у розумінні ч.2 ст.553 та ч.ч.1,2 ст.554 Цивільного кодексу України розглядувана порука є повною за обсягом забезпечення та встановлює солідарний характер зобовязань основних боржників (Відповідачів 1, 2 за первісним позовом) і Позивача перед ОСОБА_11.

59.2. Визначена в п.59.1. цієї постанови характеристика поруки зумовлює перебування майнових інтересів Поручителя як солідарного боржника ОСОБА_11 в залежності від обсягу грошових вимог, якій останній управнений висувати до позичальників кредитних коштів, складовими яких (вимог) у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України є і проценти за користування кредитом.

59.3. Отже, оскільки розмір належних до нарахування і сплати позичальниками процентів визначає обсяг забезпеченого порукою грошового зобовязання, зміна такого розміру у бік збільшення призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя порівняно зі станом його солідарного обовязку до таких змін в абсолютному значені (належної до сплати суми грошових коштів, на погашення яких може розраховувати ОСОБА_10).

59.4. Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами ОСОБА_11 про те, що положення п.1.3.4. кредитних договорів та п.п.2.1.1.1., 2.1.1.2., 2.1.1.3., 2.1.1.4. договору поруки, які у відповідності до вимог ч.6 ст.1056-1 Цивільного кодексу України, належною мірою закріплюють унеможливлення перевищення застосовної процентної ставки за користування кредитними коштами її первісно визначеного (узгодженого з Позивачем/Поручителем) максимального розміру 20%, доказів фактичного перевищення якої матеріали справи не містять. Відтак, міркування Позивача з цього приводу про утворення підстав запровадженими 20.01.2015р. змінами до кредитних договорів 1-4 для перевищення розміру процентної ставки понад максимальні 20% відхиляються як необґрунтовані. Разом із тим, зміна процентної ставки в межах первісного встановленого (без перевищення) у договорі поруки максимального розміру сама по собі не усуває необхідності солідарної сплати поручителем більшої суми, ніж це було б якщо такі зміни ставки не відбулися, а отже не спростовує факту збільшення обсягу його відповідальності - однієї з умов застосування ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України в контексті цього спору (п.58.3. цієї постанови).

59.5. Зміна розміру процентної ставки як така та зміна умов для здійснення зміни розміру процентної ставки (в даному випадку розширення підстав збільшення розміру процентів за користування кредитом) як приклади, що опосередковують збільшення обсягу відповідальності поручителя, узгоджуються із усталеними правовим позиціями Верховного Суду України та Верховного Суду (п.п.46.2, 46.3. цієї постанови), що є релевантними для даної справи і правильно у відповідності до вимог ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України були застосовані місцевим судом при прийнятті переглядуваного рішення. Наразі, Скаржником не наведено підстави для відступлення від означених правових позицій або щодо неможливості їх застосування у цій справі, тоді як згадувані ним в апеляційній скарзі постанови Верховного Суду, які нібито не були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення, не заперечують, що збільшення процентів за користування кредитом чи умов їх збільшення, опосередковує саме збільшення обсягу відповідальності поручителя.

59.6. Враховуючи наведені вище висновки, а також сутність запроваджених 20.01.2015р. змін до кредитних договорів, колегія апеляційного суду відхиляє міркування Скаржника про відсутність збільшення обсягу відповідальності поручителя, констатуючи наявність однієї з обовязкових умов припинення поруки.

60. Стосовно узгодження здійснених 20.01.2015р. змін до кредитних договорів з Поручителем апеляційний суд зазначає наступне:

60.1. Матеріали справи та позиція сторін дозволяють констатувати відсутність заперечень/оспорювання факту того, що згадувані зміни до кредитних договорів не були безпосередньо відображені в договорі поруки шляхом укладання відповідної додаткової угоди з імплементацією змінених умов кредитних відносин розбіжності Поручителя і ОСОБА_11 з цього приводу полягають у визначенні/встановлені охоплення/розповсюдження первісно зазначеної у договорі поруки та первісних умовах кредитних договорів 1-4, які погодив Поручитель, згоди Поручителя на такі майбутні зміни.

60.2. Колегія суддів звертає увагу на те, що дослідження обставин інформування/неінформування Поручителя Кредитором/ОСОБА_11 в порядку п.2.3. договору поруки не впливає на результати вирішення цього спору, оскільки визначена ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України «згода поручителя» передбачає саме волевиявлення останнього, а не односторонні дії ОСОБА_11, обізнаність із якими через дотримання передбаченого механізму повідомлення не може ототожнюватися із наданням згоди Поручителем на збільшення обсягу своєї відповідальності через такі односторонні дії. Механізм повідомлення ОСОБА_11 Поручителя про зміни процентної ставки для позичальників лише забезпечує обізнаність Поручителя із актуальними умовами кредитування позичальників, а не погодження з ними, оскільки не передбачає акцептування чи заперечення щодо таких змін.

60.3. Положення п.п.2.1.1.1., 2.1.1.2., 2.1.1.3, 2.1.1.4., 6.1. договору поруки, п.6.6. кредитних договорів та п.3. додатків №1 до них конкретно (що відповідає вимогам визначеності відносно такої згоди, сформульованим в постанові Верховного Суду України від 05.06.2013р. у справі №6-43цс13) встановлюють параметри наданої на майбутнє згоди поручителя на збільшення в межах зафіксованого максимального розміру процентної ставки на 2 процентних пункта таке збільшення процентів вважається узгодженим з поручителем (за його первісною згодою) лише в тому випадку, коли збільшення відбулося з підстав та порядку, що були встановлені умовами (як договору поруки та договорів кредитування) на які погодився Поручитель.

60.4. Припущення ймовірності розповсюдження згоди Поручителя на заздалегідь невизначені умови щодо підстав і порядку зміни істотної умови кредитних договорів 1-4 (розміру актуальної застосовної процентної ставки) зумовлює невизначеність предмету зобовязання, відносно вступу в яке має бути ясно виявлене волевиявлення, що було б несумісним ані з вимогами ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України, ані з вимогами ч.3 ст.180 Господарського кодексу України. Враховуючи, що презумпція правомірності договору поруки згідно ст.ст.204, 215 Цивільного кодексу України за наявними у матеріалах справи доказами не спростована, так само як і факт укладання додаткових угод до договору поруки, вчинення інших дій в його межах сторонами та взагалі існування цього спору саме із таким предметом та підставами унеможливлює висновок про його неукладеність, апеляційний суд не вбачає жодних правових підстав для тлумачення судом умов щодо обсягу «згоди поручителя на майбутні зміни умов кредитних договорів» в порядку ст.213 Цивільного кодексу України як такої, що охоплює будь-які зміни процентної ставки безвідносно до підстав їх запровадження та змісту.

60.5. Правильність такого висновку колегії суддів підтверджується і уставленою правовою позицією Верховного Суду та Верховного Суду України, на яку посилається сам Скаржник. Так, з наведених у IV розділі апеляційної скарги постанов вбачається, що:

- «…зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту додаткової угоди, не потребують додаткового укладання сторонами угод щодо внесення змін.» (постанова Верховного Суду від 25.01.2018р. у справі №569/3799/14-ц);

- «Погодження поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяги збільшення відповідальності боржника, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності» (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014р. у справі 6-152цс13);

- «Якщо умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечені якого надана поруки, та підстави для її припинення, передбачені ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України, відсутні.» (постанова Верховного Суду України від 17.01.2011р. у справі №3-62г10)

збільшення процентної в перебігу правовідносин поруки (після укладання договору поруки) ставки охоплюється сформульованою в договорі згодою поручителя на такі майбутні зміни лише в тому випадку, коли це збільшення здійснюються на узгоджених порядку та на умовах.

Цей підхід також узгоджується із сформульованим в межах цієї справи у постанові Вищого господарського суду України від 12.12.2016р. висновку про те, що не потребує укладання додаткової угоди до договору поруки «..зміни розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в п.1.3., 6.6. основного договору та в додатку №1 до основного договору…» (другий абзац зверху а.с.219 т.4). Це спростовує доводи Скаржника щодо неврахування у переглядуваному рішенні вказівок касаційної інстанції в цій справі.

60.6. Підсумовуючи викладене в п.п.60.3 - 60.5. цієї постанови, можна сформулювати узгоджені сторонами і обовязкові для них в силу ст.629 Цивільного кодексу України межі «згоди Поручителя на майбутні збільшення розміру процентної ставки» - ця згода розповсюджується на зростання актуальної процентної ставки з підстав та в розмірі, на які погодився поручитель. Таке тлумачення умов договору поруки і первісних умов кредитних договорів 1-4, на які погодився Поручитель, цілком узгоджується із усталеним підходом Верховного Суду до визначення обсягу первісної згоди та необхідності її подальшого висловлювання з боку Поручителя, відображених у постановах останнього, на які правильно вказує Позивач (приведені п.14.4. цієї постанови). Крім того, такий підхід до тлумачення відповідних умов договору поруки (зміст п.6.1. та наслідки існування якого вказують на його пропонування в такій редакції саме ОСОБА_11 як зацікавленою у забезпеченні своїх кредитних вимог стороні) цілком відповідає правилу тлумачення "contra proferentem", визначеним п.4.6.Принципів УНІДРУА, що як джерело звичаїв ділового обороту (п.2 Інформаційного листа ВГСУ від 07.04.2008 р. N 01-8/211) у розумінні ст.7 Цивільного кодексу України може бути субсидіарно застосованим в даній справі згідно із ч.9. ст. 11 Господарського процесуального кодексу України.

60.7. В розглядуваному випадку зміни до додатків №1 до кредитних договорів (п.п.44.1. і 44.2. цієї постанови) змінили первісно визначені підстави для збільшення розміру процентної ставки та дострокового повернення кредиту, доповнивши їх можливістю «Сбербанку» збільшувати розмір нараховуваних процентів та вимагати дострокового повернення кредиту (а отже і обсягу грошового зобовязання позичальників, на яке розповсюджується солідарний обовязок Поручителя) причинами, що не узгоджувалися із Позивачем, і які від нього не залежать (на відміну від попередніх умов щодо підстав змін процентної ставки, з 20.01.2015р. обсяг грошової відповідальності поручителя перебував в залежності від дотримання вимог показників кредитового обороту в іноземній та національних валютах не лише позичальника, але й визначеної групи компаній).

60.8. Таким чином, апеляційний суд вважає за можливе констатувати наявність другої обовязкової умови припинення поруки відповідно до ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України, що зумовлює погодження із переглядуваним рішенням про доведеність означеної підстави припинення існування розглядуваної поруки з 20.01.2015р. та усуває потребу в дослідженні і оцінці обставин відносно застосовності ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України (п.58.2 цієї постанови) та висловлених в апеляційній інстанції аргументів сторін з цього приводу.

61. Відносно доводів Скаржника про неможливість застосування ст.559 Цивільного кодексу України з огляду на наявність постанови Верховну Суду від 11.04.2018р. у справі №910/24880/15 та порушення у звязку із цим приписів ч.4 ст.75 та ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також принципу «res judicata» як аспекту правової визначеності колегія Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне:

61.1. ОСОБА_11 безпідставно ототожнює обставини (факти), яким є укладання 20.01.2015р. угод про внесення змін до кредитних договорів 1-4, з правовою оцінкою наслідків існування/встановлення цих фактів, як достатніх і належних або недостатніх і неналежних підстав для висновку про припинення поруки відповідно до ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України. Дійсно, для господарського суду за змістом ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України преюдиціальне значення мають саме обставини (факти), щодо яких розбіжностей в розглядуваному контексті (існування запроваджених 20.01.2015р. змін до кредитних договорів) із чинними судовими актами у справі №910/24880/15 не вбачається. Своєю чергою, правова оцінка цих змін до кредитних угод як таких, що не можуть розглядатися підставою для припинення поруки, надана судами в межах справи №910/24880/15, за змістом ч.7 ст.75 Господарського процесуального кодексу України жодною мірою не обмежує суд у справі №922/5740/15 у надані самостійної правової оцінки цим фактам в контексті вирішуваного ним спору.

61.2. Колегія суддів звертає увагу сторін, що на відміну від справи №910/24880/15, де питання існування/припинення поруки є лише однієї із складових предмету доказування у спорі про стягнення коштів, у даній справі №922/5740/15 це питання становить предмет позовних вимог, а отже межі дослідження та оцінки правомірності підстав перебування поручителя у статусі солідарного боржника після 20.01.2015р. є різними. На думку апеляційного суду, у справі, в якій це питання сформульовано як спосіб судового захисту, правова оцінка не може обмежуватися позицією суду у справи, де це питання визначалося в контексті складової доказування (заперечень поручителя як відповідача), оскільки припущення такого обмеження була б тотожним запереченню існування можливості вирішення спору про припинення поруки самостійним позовом, як такого, що опосередковує належний спосіб судового захисту, через можливість вирішення такого питання у складі судової оцінки з іншими предметом спору. Дійсно, такий підхід фактично зводив би позов про припинення поруки до встановлення факту в межах справи про стягнення коштів з поручителя, однак це суперечить усталеній судовій практиці, відображеній в постановах Верховного Суду України від 21.05.2012р. у справі №6-18цс11 та від 18.06.2012р. у справі №6-73цс12, обґрунтованих підстав для відступлення від якої наразі не вбачається.

61.3. Фактично запропонована Скаржником абсолютизація принципу «res judicata» не узгоджується із передбаченою діючим процесуальним законодавством процедурою перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. Наразі, безпідставність обмеження суду при вирішенні спору про припинення поруки позицією з цього приводу, висловленою іншим судом при вирішенні спору про солідарне стягнення коштів у тому числі з поручителя, вбачається також з підходу, висловленого в постанові Верховного Суду від 22.05.2018р. у справі №910/1830/17.

61.4. Аналіз наведеної Скаржником у поданій ним 05.09.2018р. заяві (а.с.а.с.69-87 т.11) судової практики касаційних судів у справах, приклади яких є релевантними для розглядуваного випадку (у постанові Верховного Суду від 30.01.2018р. у справі 372/633/14-ц описується випадок коли зміна забезпеченого зобовязання не призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що не є застосовним для цієї справи), вказує на те, що правова позиція неможливості задоволення позовних вимог про припинення поруки у разі наявності чинного рішення про стягнення боргу з поручителя була сформульована:

- Верховним Судом України у постанові від 03.02.2016р. у справі №6-2017цс15 і в подальшому відтворена у постановах Верховного суду від 23.05.2018р. у справі №357/6457/15-ц, від 11.07.2018р. у справі №761/39525/16-ц, від 21.02.2018р. у справі №756/11318/15-ц без будь-якої додаткової аргументації та аналізу змісту норм матеріального права, які застосовуються (1);

- Верховним Судом України у постанові від 06.07.2016р. у справі №6-1199цс16 - і в подальшому лише відтворювалась у постановах Верховного суду від 24.05.2018р. у справі №752/539/16-ц, від 16.05.2018р. у справі №317/503/16, від 28.02.2016р. у справі №761/2817/16-ц, від 05.03.2010р. у справі №331/6384/16-ц, від 05.03.2018р. у справі №331/6384/16-ц, від 21.02.2018р. у справі №490/7570/15-ц, від 21.03.2018р. у справі №646/9491/15-ц без будь-якої додаткової аргументації та аналізу змісту норм матеріального права, які застосовуються (2).

Між тим, зі змісту постанови Верховного Суду України від 03.02.2016р. у справі №6-2017цс15 (а.с.а.с.91-93 т.11) вбачається, що його висновок про необхідність під час вирішення справи про визнання поруки припиненою врахування встановлених судом в іншій справі обставин стосувався рішення в іншій справі, де розглядалися позовні вимоги про стягнення з поручителя заборгованості з кредитним договором та зустрічні позовні вимоги поручителя про визнання недійсним договору поруки. Наразі, в межах згадуваної ОСОБА_11 справи №910/24880/15 не розглядався позов про недійсність договору поруки, що є достатньою підставою для висновку про нетотожність випадків, а отже і про незастосовність (нерелевантність) правового підходу у прикладах (1) судової практики, згадуваних ОСОБА_11.

Своєю чергою, із змісту постанови Верховного Суду України від 06.07.2016р. у справі №6-1199цс16 (а.с.а.с.94, 95 т.11) вбачається, що його висновок про неможливість правильність відмови у задоволені позовних вимог про припинення поруки через наявність чинного рішення про стягнення коштів з поручителя був сформульований у справі, в межах якої розглядалося питання про правомірність припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України. Оскільки в даному випадку апеляційний господарський суд вважає, що припинення поруки відбулося 20.01.2015р. у відповідності до ч.1 ст.559 вказаного Кодексу, відсутні підстави керуватися прикладами (2) судової практики, наведеної ОСОБА_11.

61.5.Більш того, загальним у підходах Верховного Суду України в постановах від 03.02.2016р. у справі №6-2017цс15 та від 06.07.2016р. у справі №6-1199цс16 в обґрунтування неможливості задоволення позову про припинення поруки за умов чинності іншого судового рішення з іншим предметом спору (але завжди з приводу вимог про стягнення кошів з поручителя) є посилання на положення цивільного процесуального законодавства про преюдиціальність встановлених обставин та обмеження в оспорюванні встановлених правовідносин в іншому процесі (ст.223 ЦПК України у відповідній редакції).

Проте, колегія апеляційного господарського суду звертає увагу ОСОБА_11, що: по-перше, позиція відносно безпідставності ототожнення у господарському судочинстві за чинним процесуальним законодавством фактів та їх правової оцінки у повній мірі наведене в п.61.1. цієї постанови; по-друге, оскільки спірні правовідносини регулюються саме нормами матеріального права, остільки за змістом ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України суд в даному випадку має враховувати при виборі і застосуванні відповідної норми висновки Верховного Суду, які аргументовані саме автономним аналізом/тлумаченням норм матеріального права, а не міркуваннями процесуального характеру; по-третє, діючий Господарський процесуальний кодекс України не містить аналогічного до ст.233 ЦПК України (у відповідній/попередній редакції) обмеження щодо оцінки встановлених в іншій справі правовідносин і фактів.

61.6. Судова колегія звертає увагу також на те, що рішення у справі №910/24880/15 (а.с.а.с.141-148 т.9) про солідарне стягнення коштів з поручителя та позичальника стосувалося відносин лише за одним з кредитних договорів (кредитний договір №1 п.27 цієї постанови), тоді як розглядувані відносини поруки охоплюють і інші кредитні договори, у тому числі і з іншим позичальником. Водночас, зміст фактичної підстави для припинення поруки відносно всіх забезпечених кредитних зобовязань (запроваджені зміни 20.01.2015р. до кредитних договорів 1-4) є абсолютно ідентичним.

За таких обставин, навіть якщо всупереч наведених в п.п.61.4., 61.5. цієї постанови міркувань і пристати на позицію неможливості припинення поруки для кредитного договору №1 через наявне чинне рішення про стягнення коштів у справі №910/24880/15, то така позиція була б несумісною із гарантіями ст.14 Конвенції, адже фактично запроваджувала різний підхід до реалізації забезпечених Конвенцією прав (а майнові інтереси поручителя підпадають під захист ст.1 Першого протоколу Конвенції) осіб, які перебувають в однаковій (а тут в повністю тотожній) ситуації.

Наразі, на відміну від статусу правових позицій Верховного Суду України за змістом ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, Конвенція є безпосередньо застосовним судом при вирішенні спору джерелом права (ч.4 ст.11 цього Кодексу), а ефективний захист порушених прав є метою визначеного ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завдання господарського судочинства, дотримання якої відповідно до ч.2 цієї норми превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

61.7. Закріплене ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України правило щодо умов припинення договору поруки, в контексті якого розглядається цей спір, за своєю сутністю спрямоване на забезпечення майнових (грошових) інтересів поручителя як боржника перед кредитором у забезпеченому зобовязанні, а отже може розглядатися в контексті гарантій «мирного володіння своїм майном» ст.1 Першого протоколу Конвенції.

Відтак, можливість врахування/підтримання апеляційним судом процесуальна позиції ОСОБА_11 щодо необхідності незастосування в цій справі вказаного правила з мотивів наявності рішення про стягнення коштів з поручителя і позичальника за одним із забезпечених порукою кредитних договорів перебуває в залежності від наявності всіх умов правомірного втручання Держави (в вигляді суду, чиї рішення легітимізує подальше перебування поручителя у статусі боржника попри встановлені підстави для припинення відповідних правовідносин) в «право мирного володіння» Поручителя у формі (втручання) позбавлення такого права. Визначеними ст.1 Першого протоколу Конвенції умовами правомірного втручання є наявність суспільного інтересу (легітимної мети), законних підстав та пропорційність такого втручання (п.48 рішення ЄСПЛ у справі «Жовнер проти України», п.п.49, 55 рішення ЄСПЛ у справі ««Україна-Тюмень» проти України»).

Відтак, якщо навіть припускати, що наведені ОСОБА_11 міркування забезпечення принципу «res judicata» у його розширювальному тлумаченні переважають над вимогами ст.13 Конвенції щодо забезпечення ефективного судового захисту і таке «переважання» можна було б сприймати як суспільний інтерес (легітимну мету) втручання, то відсутність будь-якого застереження в самій ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України (або в іншій нормі закону) щодо неможливості її застосування у разі наявності судового рішення про солідарне стягнення коштів з поручителя та позичальника вказує на невідповідність вимогам щодо законності втручання.

61.8. Наведене в п.п.61.1.-61.7. цієї постанови достатньою мірою спростовує відповідні аргументи Скаржника, що зумовлює їх відхилення.

62. Позиція судової колегії щодо визначеного кола учасників цього спору і їх статусу:

62.1.Апеляційний суд вказує на принципову неможливість задоволення позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_10 Сбербанку Росії» в особі відділення «Харківське відділення №3 «АТ «Сбербанк Росії» як до окремого (по відношенню до ОСОБА_11) Відповідача 3 за первісним позовом, оскільки відділення не є самостійною юридичною особою у відповідно до ст.ст.55, 64 Господарського кодексу України та ст.ст.80, 95 Цивільного кодексу України, а отже, як не субєкт права взагалі не міг бути самостійним відповідачем у цій справі як за змістом ст.ст.4, 45 діючого Господарського процесуального кодексу України, так згідно із ст.ст.1, 21 Господарського кодексу України в редакції, чинній на момент порушення провадження у справі.

В цьому контексті, ОСОБА_10 як єдина юридична особа (незалежно від кількості та залучення у розглядуваних правовідносинах її відокремлених структурних підрозділів) мав сприйматися як належний відповідач у цій справі з моменту її порушення. Втім, окреме залучення як самостійного відповідача ОСОБА_11 та відхилення позовних до відділення ОСОБА_11 як іншого самостійного відповідача не становить такого процесуального порушення, що має наслідком зміни чи скасування рішення у відповідній частині у розумінні ч.3 ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

62.2. Виходячи із визначення сутті спору та предмету судового дослідження в межах цієї справи (п.п.54, 58 цієї постанови), наявності статусу кредитора у розглядуваних правовідносинах поруки лише у ОСОБА_11, на припиненні якого (та кореспондуючого йому статусу боржника у Поручителя) спрямований позов, колегія суддів вважає, що саме ОСОБА_10 може виступати єдиним належним відповідачем за таким позовом, оскільки тільки він і Позивач є сторонами договору поруки.

Згадувані в п.48 цієї постанови листи Відповідачів 1, 2, які опосередковують їх субєктивну позицію відносно існування поруки, не можуть порушувати право Позивача на припинення поруки, оскільки по відношенню до нього Відповідачі 1 і 2 за змістом ст.543, ч.1 ст.553 та ч.1 ст.554 Цивільного кодексу України в принципі не можуть виступати кредиторами.

Своєю чергою, відсутність статусу кредитора (і не можливість його набуття в межах розглядуваних відносин) у Відповідачів 1 і 2 по відношенню до Позивача за змістом ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України унеможливлює і існування між ними спірного правовідношення, щодо якого суд мав би застосувати спосіб захисту у вигляді визнання права на його припинення такі правовідносини існують між ОСОБА_11 (з одного боку) та позичальниками і їх Поручителем (з іншого).

Наведені аргументи зумовлюють висновок про неналежність Відповідачів 1, 2 як осіб, що не можуть порушити (визнавати чи заперечувати) захищуване позовом право Поручителя на припинення поруки як зобовязання перед ОСОБА_11, а отже зумовлює і необхідність скасування переглядуваного рішення про задоволення позовних вимог щодо них та прийняття нового в цій частині про відмову у таких вимогах.

62.3. Враховуючи висновки колегії апеляційного суду щодо неналежності Відповідачів 1, 2, а також те, що припинення солідарного зобовязання Позивача за кредитними договорами 1-4 є безпосереднім наслідком припинення поруки в порядку ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України, що охоплюються та ефективно у розумінні ст.13 Конвенції забезпечується задоволенням позовної вимоги про визнання припиненим договору поруки від 04.09.2012р., укладеного між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії», рішення про задоволення решти позовних вимог, які не опосередковують самостійного способу судового захисту, підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у їх задоволенні.

62.4. Апеляційний суд зазначає, що означені висновки відносно належного відповідача та застосовних способів судового захисту не впливають на правильність визначення територіальної підсудності розгляду цього позову, оскільки вона визначається на момент порушення провадження у справі місцем знаходження одного з відповідачів (ч.ч.1, 3 ст.15 Господарського процесуального кодексу України в редакції, що діяла на момент порушення провадження у справі) за вибором позивача незалежно від того, чи будуть у подальшому задоволені вимоги до відповідача, місцезнаходження якого і визначило територіальну підсудність.

63. На підставі викладеного в п.п. 58-62 цієї постанови, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Сбербанк» та скасування переглядуваного рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2018р. у справі №922/5740/15 на підставі ч.2 ст.277 Господарського процесуального кодексу України в частині задоволення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» та ОСОБА_8 акціонерного товариства «Термолайф», а також позовних вимог про припинення солідарних зобов'язань ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договорами про відкриття кредитних ліній №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.

Результати розгляду цієї справи не впливають на існування/припинення власних зобовязань позичальників перед ОСОБА_11 за кредитними договорами 1-4 після 20.01.2015р.

64. За змістом п.1 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України такий результат апеляційного перегляду зумовлює перерозподіл судових витрат зі сплати судового збору за подання позову та розподіл судових витрат за подання апеляційної скарги (касаційної скарги) в цілому між сторонами в рівних частинах (щодо позовних вимог про визнання договору поруки припиненим), зважаючи на немайнову природу заявлених позовних вимог. Своєю чергою, витрати зі сплати судового збору щодо окремого визнання припиненими солідарних зобовязань за кожним з кредитних договорів, з огляду на відмову в останніх, покладаються повністю на їх заявника (Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод»).

Оскільки загальна сума покладеного на Скаржника судового збору (50%) в частині задоволених позовних вимог про визнання договору поруки припиненим за подання позовної заяви (50% від 1218,00грн.), апеляційних скарг (50% від 4371,40грн та 50% від 1827,00грн.) та касаційної скарги (50% від 4768,80грн.) становить 6092,60грн., враховуючи покладення на Позивача судових витрат за всі перегляди в частині відмовлених позовних вимог про визнання припиненими зобовязань в сумі 23385,60грн. (загальна сума судового збору (6092,60+23385,60) з Позивача дорівнює 29478,20грн.), перевищує фактично сплачену Скаржником загальну суму судового збору за подання апеляційних скарг та касаційної скарги 29480,80грн., остільки керуючись ч.11 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, підсумковий розподіл судових витрат полягатиме в сплаті Позивачем на користь Скаржника різниці в сумі 23388,20грн. (29480,80 6092,60).

Судові витрати в сумі 2756,00грн. за подання позовної заяви, сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Аромасервіс» (Третьою особа), правомірно покладені місцевим судом на рахунок останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк», м. Київ на рішенням Господарського суду Харківської області від 31.05.2018р. (повний текст підписано 08.06.2018р.) у справі №922/5740/15 задовольнити частково.

2. Рішення рішенням Господарського суду Харківської області від 31.05.2018р. (повний текст підписано 08.06.2018р.) у справі №922/5740/15 скасувати в частині задоволення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», м. Дніпропетровськ та ОСОБА_8 акціонерного товариства «Термолайф», м. Харків, а також в частині задоволення позовних вимог про:

- припинення солідарних зобов'язань ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.;

- припинення солідарних зобов'язань ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.;

- припинення солідарних зобов'язань ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Приватним акціонерним товариством «Термолайф», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.;

- припинення солідарних зобов'язань ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» за договором про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_10 банк Сбербанку Росії» та Приватним акціонерним товариством «Термолайф», що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012р.,

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені означених позовних вимог, у звязку з чим абз.4-7 резолютивної частини рішення виключити, здійснити перерозподіл судового збору (абз.10-15 резолютивної частини виключити) та абз.8 резолютивної частини рішення викласти в новій редакції:

«В частині позовних вимог ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» м. Харків до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» в особі відділення «Харківське відділення №3 «АТ «Сбербанк», м. Харків, Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд», м. Дніпропетровськ та ОСОБА_8 акціонерного товариства «Термолайф» відмовити.»

4. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2018р. (повний текст підписано 08.06.2018р.) у справі №922/5740/15 залишити без змін.

5. Стягнути з ОСОБА_8 акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» (61010, м. Харків, Червоношкільна набережна, 24, ідентифікаційний код 24481702) на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» (01601, м. Київ, вул. Володимирівська, 46, ідентифікаційний код 25959784) судовий збір за подання апеляційних скарг та касаційної скарги в розмірі 23388,20грн.

6. Доручити Господарському суду Харківської області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

7. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 18.12.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 20.12.2018р.

Головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя В.І. Пушай

Суддя О.В. Стойка

Надіслано судом до ЄДРСР 20.12.2018р.