РІШЕННЯ

11 грудня 2018 рокуСправа № 921/429/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Кучер Р.В.

розглянув справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Граве Україна", вул. Велика Васильківська, 65, м. Київ, 03150 (адреса для кореспонденції: 79044, м. Львів, вул. Горбачевського, 8)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВД Україна" 47720, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Петриків, вул. Об'їзна, 12/6-Г

про стягнення 9 320,85 грн. заподіяної шкоди.

За участю представника відповідача - Вербицький О.Р., довіреність №1 від 20.11.2018р.

В порядку ст. 8 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Граве Україна" звернулось із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВД Україна" про стягнення 9 320,85 грн. заподіяної шкоди.

Ухвалою суду від 29.10.2018р.: 1/ прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; 2/ розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; 3/ призначено судове засідання для розгляду справи по суті на - 20 листопада 2018 року 11:00 год.; 4/ встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Представник позивач подав клопотання №8819 від 08.11.2018р. про розгляд справи без участі представника, при цьому підтримав позовні вимоги та просив повідомляти про дату та час судового засідання, у разі відкладення розгляду справи.

Відповідач подав клопотання про продовження терміну для подання відзиву на позовну заяву у зв'язку з неотриманням такої станом на день судового засідання.

Ухвалою суду від 20.11.2018р.: 1/ продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "АВД Україна" процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву у справі №921/429/18 - до 05.12.2018р. включно; 2/ відкладено розгляд справи №921/429/18 на 11.12.2018р. на 10:00 год.

Представник позивача подав клопотання №9409 від 28.11.2018р. про розгляд справи без участі представника та зазначив у клопотанні, що підтримує у повному обсязі поданий позивачем позов, у якому наведено достатньо підстав, що його обґрунтовують.

У позовній заяві позивач на обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на наступне: - випадок, який відбувся внаслідок ДТП, підпадає під дію норми ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вважає, що оскільки водій ОСОБА_2 на момент ДТП виконував свої трудові обов'язки у ТОВ «АВД Україна» (якому належить транспортний засіб «ЗАЗ Lanos», номерний знак НОМЕР_3), а тому, відповідно до ст. 1172 ЦК України, враховуючи що ПрАТ «Арсенал - Страхування» (страховик відповідача) відшкодував неповну суму виплаченого страхового відшкодування, а тільки його частину, обов'язок по відшкодуванню різниці заподіяної шкоди покладається на ТОВ «АВД Україна».

Відповідач заперечив проти позовних вимог у зв`язку із їх безпідставністю та необгрунтованістю та просить суд у позові відмовити. При цьому, посилається на наступне: - розмір страхового відшкодування є завищеним, оскільки в рахунок на оплату №3509 від 17.03.2016р. ТОВ «Велет Авто» необґрунтовано включило вартість деталей автомобіля, які не були пошкоджені під час ДТП (на суму 6 243,30 грн.) та розхідні матеріали (на суму 1 170,00 грн.); - позивачем невірно застосовано норму ч. 1 ст. 1194 ЦК України щодо відповідача, як особи яка має відшкодувати повну суму страхового відшкодування виплаченого потерпілому, при цьому, посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові №755/18006/15-ц від 04.07.2018р., відповідно до якої боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдавала шкоди. Щодо обов'язку відповідача відшкодувати позивачу 500,00 грн. франшизи, то такі кошти перераховані платіжним дорученням, що не заперечується останнім.

Представник відповідача просить суд не брати до уваги доводи позивача висловлені у відповіді на відзив щодо того, що правовий висновок Великої Палати свідчить про правомірність звернення з позовом саме до відповідача про стягнення різниці між розміром заподіяної шкоди та сумою страхового відшкодування, як такі що суперечать йому. При цьому, просить суд звернути увагу на те, що позивачем визнається, що автомобіль, який був учасником ДТП, застрахований у ПрАТ «Арсенал - Страхування», де ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить - 50 000,00 грн., що забезпечує покриття суми страхового відшкодування виплаченого позивачем потерпілому.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представника відповідача, встановив:

- між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ГРАВЕ Україна» (Страховик) та ОСОБА_4 (Страхувальник) укладено 05.06.2015р. договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №101021652, відповідно до якого застраховано транспортний засіб марки FORD FOCUS, державний номерний знак НОМЕР_1, 2005 року випуску, строк дії договору з 12.06.2015р. по 11.06.2016р.;

- між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВД Україна» (Страхувальник) укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8967414, строк дії з 23.11.2015р. по 22.11.2016р.;

- відповідно до полісу обов'язкового страхування №АІ/8967414, застраховано транспортний засіб ТОВ «АВД Україна» марки ЗАЗ Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2, страхова сума (ліміт відповідальності на одного потерпілого), зокрема, за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн., розмір франшизи - 500,00 грн.;

- 12.03.2016р. на 554 км автодороги Київ-Чоп, з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем марки ЗАЗ Lanos, скоєна дорожньо-транспортна пригода, на підставі якої водіями (ОСОБА_4 та ОСОБА_2) складено 12.03.2016р. Повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду, згідно запису у графі 14 якого водій ОСОБА_2 визнав вину у ДТП;

- страхувальником позивача (ОСОБА_4.) направлено Заяву-повідомлення про випадок з транспортним засобом, яка зареєстрована ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» за вх.№70659 від 14.03.2016р.;

- на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна», судовим експертом ОСОБА_5 надано Висновок експертного автотоварознавчого дослідження №5236 від 16.04.2016р., відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту автомобіля FORD FOCUS (з врахуванням фізичного зносу) становить 7 884,15 грн;

- на підставі поданої ОСОБА_4 заяви про виплату страхового відшкодування за вх.№71963 від 25.04.2016р., рахунку на оплату ТОВ «Велет Авто» №3509 від 17.03.2016р. (яке здійснювало ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого авто), ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» складено страховий акт №СНТ/101021652/1 від 29.04.2016р., відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 15 741,00 грн.;

- ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» перераховано на рахунок ТОВ «Велет Авто» 15 741,00 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №60981 від 04.05.2016р.;

- позивач, в порядку регресу, звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховика відповідача) із Заявою №75950 від 15.09.2016р. про виплату страхового відшкодування у розмірі 15 741,00 грн.;

- ТОВ «АВД Україна» перерахувало на рахунок позивача суму франшизи у розмірі 500,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №697 від 06.10.2016р.;

- за результатами розгляду Заяви, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» перерахувало 08.11.2016р. позивачу 5 920,15 грн., що підтверджується випискою по рахунку №39004, а у листі №1 від 02.08.2018р. обґрунтувало заявнику (на його звернення №44 від 27.06.2018р.), що сума відшкодована у повному обсязі з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля (0,7) згідно висновку судового експерта ОСОБА_5 та за мінусом суми франшизи (500,00 грн.), яку сплачено страхувальником (ТОВ «АВД Україна» ).

- ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» звернулося із претензією №4807 від 14.06.2018р. до відповідача із вимогою відшкодувати різницю суми завданої шкоди - 9 320,85 грн.;

- ТОВ «АВД Україна» у відповіді на претензію №59 від 15.08.2018р. повідомило про відмову у її задоволенні, пославшись на сплату ним 500,00 грн. франшизи та відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 5 920,15 грн., що в загальному складає 6 420,15 грн., та що дана сума розрахована та відшкодована позивачу у відповідності до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме із врахуванням коефіцієнта зносу транспортного засобу.

Відмова відповідача сплатити суму претензії стала підставою для звернення позивача із позовом до суду.

Суд, на підставі ст.ст. 86, 237 ГПК України, давши оцінку поданим доказам та наведеним учасниками справи доводам в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

При цьому, суд виходив із наступного:

- порядок відшкодування шкоди спричиненої дорожньо - транспортною пригодою (ДТП) регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законом України "Про страхування" та спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України (далі - Закон про обов'язкове страхування відповідальності).

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону про обов'язкове страхування відповідальності).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону про обов'язкове страхування відповідальності).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, при цьому, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 979, п. 3 ч. 1 ст. 980, ст. 990 ЦК України).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону про обов'язкове страхування відповідальності).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону про обов'язкове страхування відповідальності, при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом про обов'язкове страхування відповідальності порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з умовами цього договору або Закону про обов'язкове страхування відповідальності, у страховика не виник обов'язок з виплати повної суми страхового відшкодування, зокрема, у випадках коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В цьому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно вищезазначених норм законодавства, уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов'язання (зобов'язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП), бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3, 5 Закону про обов'язкове страхування відповідальності, реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону про обов'язкове страхування відповідальності) (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №755/18006/15-ц).

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи підтверджено:

- цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з лімітом відповідальності за шкоду майну - 50 000,00 грн. та 500,00 грн. франшизи;

- сплачена позивачем сума страхового відшкодування становить 15 741,00 грн., тобто не перевищує межі страхових сум, зазначених у страховому полісі відповідача;

- ТОВ «АВД Україна» оплатив позивачу 500,00 грн. франшизи, тим самим виконав умови договору страхування щодо страхового випадку;

- ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відшкодував частково суму заподіяних збитків майну (5 920,15 грн.), посилаючись на порушення позивачем норм чинного законодавства, яке регулює розрахунок вартості матеріального збитку спричиненого ДТП, а отже і страхового відшкодування, а саме: - ст. 29 Закону про обов'язкове страхування відповідальності, згідно якої у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; - п. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна №142/5/2092 від 24.11.2003р. (далі - Методика), вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісних транспортних засобів та величини втрати товарної вартості за формулою: У = Ср + См + Сс х (1-Ез) + ВТВ, де У - вартість матеріального збитку, Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, См - вартість необхідних для ремонту матеріалів; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, Ез - коефіцієнт фізичного зносу, ВТВ - втрата товарної вартості.

Тобто, між учасниками розрахунків (страховиків) виник спір щодо розміру відшкодування витрат, який не вирішувався у судовому порядку.

Переписка між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна», ТОВ «АВД Україна» (заява на виплату страхового відшкодування №75950 від 15.09.2016р., претензія №4807 від 14.06.2018р., лист №1/кеу від 02.08.2018р., відповідь на претензію №59 від 15.08.2018р.) свідчить про те, що позивач звернувся з вимогою щодо проведення повної оплати відшкодування як до страховика (ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування»), так і до страхувальника (ТОВ «АВД Україна»), разом з тим, помилково обрав відповідачем у даних правовідносинах - ТОВ «АВД Україна», який не є особою відповідальною перед позивачем, враховуючи, що останнім застрахована відповідальність на суму, яка покриває суму страхового випадку.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Суд, відповідно до ч. 4. ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №755/18006/15-ц.

При таких обставинах, у позові відмовляється, оскільки позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили протягом 20 днів з дня виготовлення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Тернопільської області.

Повне рішення складено « 18» грудня 2018 р.

Суддя М.С. Стадник