СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2018 р. Справа № 922/1567/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю:

прокурора - Набекало М.М. на підставі посвідчення № 050104 від 25.06.2018р.;

1-го апелянта - Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України - ОСОБА_1 на підставі довіреності від 02.01.2018р.;

позивача за первісним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС ОСОБА_2 (керівник) - на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців від 14.06.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону, м. Харків, (вх.№1083 Х/2) та апеляційну скаргу Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, м. Харків, (вх.№1039 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18 (суддя Новікова Н.А., ухвалене в м.Харків об 11:46год., дата складення повного тексту 23.10.2018р.)

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС, м.Харків,

до відповідача: Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, м. Харків,

за участю - Військового прокурора Харківського гарнізону, м.Харків,

про визнання договору оренди продовженим на той самий термін і на тих самих умовах,

за зустрічним позовом: Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, м. Харків,

за участю - Військового прокурора Харківського гарнізону, м.Харків

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС, м.Харків,

про виселення з нежитлового приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

12.06.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, в якому просило суд визнати договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 177 продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом посилався на те, що 20.03.2003р. між ТОВ НБМ СЕРВІС та Харківським військовим університетом було укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №177, за яким позивач за первісним позовом отримав у тимчасове платне користування індивідуально визначене нерухоме майно загальною площею 2454кв.м., розташоване в буд.5 по просп. Леніна в м. Харкові, додатковою угодою №1 від 24.02.2007р. сторонами було внесено зміни до пункту 10.1. договору оренди № 177 та визначено, що договір укладено строком на десять років, тобто до 20.03.2013р. включно.

У звязку з передачею будівель та споруд від військових частин, закладів, установ та організацій на бухгалтерський облік КЕВ міст та КЕВ районів, відбулася зміна орендодавця за договором оренди № 177, що було відображено в додатковій угоді № 36д/2007/КЕВ м. Харкова від 28.03.2007р.; додатковою угодою №18д/2012/КЕВ м. Харків від 15.06.2012р. сторонами було погоджено, що в тимчасовому платному користування позивача за первісним позовом залишаються нежитлові приміщення загальною площею 1999,2кв.м. розташовані за вказаною вище адресою, решта приміщень, що знаходилися в користування позивача, загальною площею 454,8кв.м., були повернуті відповідачу за первісним позовом за актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 15.06.2012р.

Крім того, позивач за первісним позовом звертав увагу місцевого господарського суду на те, що рішенням господарського суду Харківської області у справі №922/1799/13 договір було визнано подовженим на тих самих умовах до 20.03.2018р., позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) стверджує, що має намір продовжувати відносини найму, які висловлено конкретними діями - шляхом продовження користування майном після закінчення строку договору найму.

Окрім викладеного, позивач за первісним позовом зазначав, що на момент звернення до суду жодних законних і аргументованих заперечень щодо подовження договірних відносин найму між сторонами з боку відповідача на адресу позивача не надходило, орендодавець, за два місяці до закінчення строку договору письмово звернувся до орендаря з проханням надати письмову згоду на продовження терміну дії даного договору у відповідності до вимог чинного законодавства, та в подальшому, позивач письмово відповів, що згоден на подовження терміну дії цього договору та просить розпочати всі процедури щодо подовження договору та укладання додаткової угоди, а також вважати цю відповідь письмовою згодою орендаря, проте письмову угоду про продовження договору не підписано та жодних дій направлених на це не здійснено, що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

27.06.2018р. Квартирноексплуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України звернувся до господарського суду Харківської області з зустрічною позовною заявою про виселення з нежитлового приміщення до Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС, в якій просив суд виселити ТОВ НБМ СЕРВІС з нежитлового приміщення площею 1999,20кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Харків, просп. Леніна, 5.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач за первісним позовом посилався на те, що строк дії договору оренди скінчився 20.03.2018р., у звязку з тим, що відповідач за зустрічним позовом не надав згоди на продовження договору оренди, що підтверджується неодноразовими зверненнями відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом до позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом з листами про звільнення (вих. листи № 847 від 13.02.2018р., №1558 від 19.03.2018р., №2163 від 16.04.2018р., №1592 від 20.03.2018р., №3464 від 08.06.2018р.), однак, як вказує позивач за зустрічним позовом, відповідач за зустрічним позовом продовжує безпідставно користуватись майном попри припинення дії договору оренди, у звязку з чим і звернувся до суду з зустрічним позовом про виселення позивача за первісним позовом з орендованого ним приміщення.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18 відмовлено повністю в задоволенні первісного позову; відмовлено повністю в задоволенні зустрічного позову.

Відмовляючи в задоволенні як первісних так і зустрічних позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що суд в рішенні господарського суду Харківської області від 06.06.2013р. у справі №922/1799/13 дійшов висновку про те, що договір оренди №177 від 20.03.2003р. є пролонгованим на той самий термін і на тих самих умовах, і позов орендаря задовольнив.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що строк дії договору з урахуванням редакції договору зі змінами згідно додаткової угоди № 1 від 24.02.2007р. складає 10 років, і даний факт достеменно було відомо на момент прийняття рішення, оскільки в його мотивувальній частині встановлено факт внесення змін до договору і викладення пункту 10.1. в новій редакції; що у первісного позивача на підставі зазначеного рішення суду виникло право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку, а саме строку раніше встановленого договором оренди, і відповідно його зменшення до 5 років фактично є порушенням права заявника на законне очікування настання певних умов і, таким чином, утворює акт втручання у реалізацію його права власності і порушує права позивача як добросовісного орендаря майна, яке є об'єктом правового захисту згідно з статті 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що договір оренди №177 від 20.03.2003р. є діючим до 20.03.2023р., а тому як первісні так і зустрічні позовні вимоги позивачів є передчасними, оскільки станом на момент розгляду справи договір не припинив свою дію.

Квартирноексплуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов в повному обсязі; в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було повно, всебічно та обєктивно досліджено усіх наданих сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів, що призвело до передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову. Зокрема, апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що місцевим господарським судом було помилково встановлено, що рішенням господарського суду Харківської області від 06.06.2013р. у справі №922/1799/13 було пролонговано договір оренди №177 від 20.03.2003р. на 10 років до 20.03.2023р., оскільки рішенням по вказаній справі визнано договір оренди продовженим саме до 20.03.2018р. на умовах, передбачених договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №177 від 20.03.2003р.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.11.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України на рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18; встановлено сторонами у справі строк до 31.11.2018р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 06.12.2018р.

Військовий прокурор Харківського гарнізону з рішенням господарського суду першої інстанції також не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити з підстав, наведених в апеляційній скарзі, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі та покласти судові витрати по сплаті судового збору за подання первісного та зустрічного позовів, та апеляційної скарги на ТОВ НБМ СЕРВІС.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилався на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було повно, всебічно та обєктивно досліджено усіх наданих сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів, що призвело до передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову. Зокрема, прокурор зауважує на тому, що рішенням господарського суду Харківської області від 06.06.2013р. у справі № 922/1799/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.07.2013р., було визнано договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №177 від 20.03.2003р., укладений між ТОВ НБП - СЕРВІС та Харківським військовим університетом, продовженим до 20.03.2018р. на умовах, передбачених договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 177 від 20.03.2003р.

В результаті вирішення відповідного спору, господарський суд дійшов висновку, що договір оренди №177 від 20.03.2003р. має бути продовжений на строк, на який його було первісно укладено, а саме на 5 років, отже, відповідна обставина справи, а саме те, що договір оренди № 177 від 20.03.2003р. був продовжений до 20.03.2018р., є преюдиціальною для даної справи та не потребує додаткового доведення в силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Більш того, прокурор звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що відповідний висновок суду щодо строку, на який було продовжено договір оренди № 177 від 20.03.2003р., був відображений в резолютивній частині судового рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2013р. у справі № 922/1799/13.

Отже, на думку прокурора, при наданні правової оцінки строку дії договору оренди, який був продовжений за рішенням суду, слід виходити саме із відповідного строку, який зазначений у резолютивній частині рішення, у зв'язку з чим, строк договору оренди №177 від 20.03.2003р. є таким, що закінчується 20.03.2018р., проте, місцевий господарський суд при ухваленні оскаржуваного рішення вдався до переоцінки доводів, якими керувався суд при ухваленні рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2013р. у справі №922/1799/13, фактично самостійно змінивши висновки даного судового рішення та не взявши до уваги факти відображені в його резолютивній частині.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.11.2018р. прийнято апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону на рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18 до спільного розгляду з апеляційною скаргою Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України та призначити у відкритому судовому засіданні на 06.12.2018р. та встановлено учасникам провадження у справі строк до 31.11.2018р.

30.11.2018р. Товариством з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС подано до апеляційного господарського суду клопотання про застосування наслідків статті 174 Господарського процесуального кодексу України до заяви прокурора про участь у справі та апеляційної скарги (вх.№1756).

30.11.2018р. Товариством з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС подано до апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України (вх.№1757), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18 залишити без змін.

30.11.2018р. Товариством з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС подано до апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону (вх.№1758), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Військового прокурора Харківського гарнізону, рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18 залишити без змін.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2018р. у звязку із відпусткою судді Мартюхіної Н.О. для розгляду справи №922/1567/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

06.12.2018р. Військовим прокурором Харківського гарнізону подано до апеляційного господарського суду заяву про відвід колегії суддів (вх.№2043), в якому просить суд відвести колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Мартюхіна Н.О. та суддя Шутенко І.А., від розгляду апеляційної скарги Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України та Військового прокурора Харківського гарнізону на рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. №922/1567/18.

Заявник вважає, що при визначенні складу суду відбулися штучні маніпуляції з автоматизованим розподілом, зокрема, прокурор наголошує на порушенні пунктів 6-9 розділу VIII Автоматизований розподіл справ між суддями Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради Суддів України від 26.11.2010р. №30 (з наступними змінами та доповненнями), а саме: розподіл справи №922/1567/18 відбувся з порушенням коефіцієнтів навантаження суддів.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду головуючий оголосив, що на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2018р. у звязку із відпусткою судді Мартюхіної Н.О. для розгляду справи №922/1567/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

Військовий прокурор надав пояснення щодо того, що з урахуванням зміни складу судової колегії, просить задовольнити подану до апеляційного господарського суду заяву про відвід (вх.№2043 від 06.12.2018р.) частково, а саме: відвести від розгляду апеляційної скарги Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України та Військового прокурора Харківського гарнізону на рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. №922/1567/18 - головуючого суддю Плахова О.В. та суддю Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2018р. визнано заявлений відвід головуючому судді Плахову О.В. та судді Шутенко І.А. необґрунтованим; зупинено провадження у справі № 922/1567/18 та передано справу №922/1567/18 для вирішення питання про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Шутенко І.А. у порядку, встановленому статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 07.12.2018р. справу №922/1567/18 для розгляду заяви про відвід суддів по справі визначено для розгляду судді Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018р. відмовлено в задоволенні заяви Військового прокурора Харківського гарнізону (з урахуванням усних пояснень від 06.12.2018р.) про відвід судді Плахова О.В. та судді Шутенко І.А. у справі №922/1567/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.12.2018р. поновлено провадження у справі №922/1567/18 та призначено справу до розгляду на 21.12.2018р.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 21.12.2018р. представник 1-го апелянта Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов в повному обсязі; в іншій частині рішення залишити без змін.

Представник позивача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС заперечив проти вимог апеляційної скарги 1-го апелянта Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18.

Прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги 1-го апелянта Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, просив задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити з підстав, наведених в апеляційній скарзі, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі та покласти судові витрати по сплаті судового збору за подання первісного та зустрічного позовів, та апеляційної скарги на ТОВ НБМ СЕРВІС.

Представник позивача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС заперечив проти вимог апеляційної скарги Військового прокурора Харківського гарнізону, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18.

Представник 1-го апелянта Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України підтримав вимоги апеляційної скарги Військового прокурора Харківського гарнізону, просив задовольнити її в повному обсязі.

Крім того, в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 21.12.2018р. представник позивача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС підтримав подане до апеляційного господарського суду 30.11.2018р. клопотання про застосування наслідків статті 174 Господарського процесуального кодексу України до заяви прокурора про участь у справі та апеляційної скарги (вх.№1756).

Прокурор та представник 1-го апелянта Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України заперечили проти задоволення вказаного клопотання, просили відмовити в його задоволенні.

Судова колегія, порадившись на місці, дійшла висновку про відмову в задоволені вказаного клопотання, з тих підстав, що Військовий прокурор Харківського гарнізону вступив у дану справу на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 26.07.2018р., яка набрала законної сили, в судовому порядку оскаржена не була, а отже правові підстави для застосування наслідків статті 174 Господарського процесуального кодексу України до заяви прокурора про участь у справі та апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, що представники сторін зявились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скарги в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянтів, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.03.2003р. між Харківським військовим університетом (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю НБМ - СЕРВІС (надалі орендар) було укладено договір оренди індивідуального визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №177 (надалі договір т.1 а.с.13-20), відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно учбового корпусу (споруда №104/1), загальною площею 2454 кв.м., розміщене за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 5, Харківський військовий університет, військове містечко №104, що знаходиться на балансі Міністерства оборони України, вартість якого визначена згідно з актом оцінки і становить за експертною оцінкою 676654,00грн.

Майно передається в оренду з метою використання його в якості офісу Товариством з обмеженою відповідальністю НБМ - СЕРВІС (пункт 1.1. договору).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору, акта приймання - передачі майна та отримання дозволу на укладення даного договору від Головнокомандувача Військ Протиповітряної оборони Збройних Сил України (від імені Міністерства оборони України) та регіонального відділення Фонду державного майна по Харківській області (пункт 2.1. договору).

06.06.2003р. орендодавцем було передано, а орендарем прийнято нежитлові приміщення загальною площею 2454 кв.м., розміщені за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 5, що підтверджується актом прийому-передачі в оренду нежитлового приміщення від 06.06.2003р., який був підписаний уповноваженими представниками сторін договору та скріплений їх печатками (т.1 а.с.22).

Відповідно до пункту 10.1 договору, цей договір укладено строком на п'ять років, що діє з 20.03.2003р. до 20.03.2008р. включно.

24.02.2007р. між Харківським військовим університетом (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю НБМ - СЕРВІС (надалі орендар) було укладено додаткову угоду № 1 до договору (т.1 а.с.25-26), пунктом 3 якої сторонами було погоджено внести зміни до пункту 10.1. договору оренди № 177 від 20.03.2003р. та викласти його в новій редакції:

"10.1. Цей договір укладено на строк з 20 березня 2003 року до 20 березня 2013 року включно".

На виконання вимог статті 118 Закону України Про Державний бюджет України на 2007рік та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006р. №1846 Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, а також у звязку із передачею будівель та споруд від військових частин, закладів, установ та організацій на бухгалтерський облік КЕВ міст та КЕЧ районів, відбулася зміна орендодавця за договором оренди № 177 від 20.03.2003, що було відображено в додатковій угоді № 36д/2007/КЕВ м. Харкова від 28.03.2007р.(т.1 а.с.27-29).

15.06.2012р. між Квартирно експлуатаційним відділом м.Харкова (надалі - орендодавець) Товариством з обмеженою відповідальністю НБМ - СЕРВІС (надалі орендар) було укладено додаткову угоду № 18д/2012/КЕВ м. Харків до договору (т.1 а.с.30-32), в якій сторони погодили внести зміни, зокрема, до пункту 1.1. договору та викласти його в наступній редакції:

"Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно нежитлові приміщення загальною площею 1999,20м2 будівлі учбового корпусу за генеральним планом №1, що знаходить на балансі КЕВ м.Харків, пр. Леніна, 5, вартість якого визначено на 31.12.2002р. за незалежною оцінкою і становить згідно акту оцінки 551250грн."

Приміщення, що знаходилися в користування орендаря, загальною площею 454,8 кв.м., були повернуті орендодавцю за актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 15.06.2012р. (т.1 а.с.35).

Крім того, вказаною додатковою угодою № 18д/2012/КЕВ м. Харків до договору сторонами було погоджено цільове використання орендованих приміщень та внесено зміни до пунктів 3.1. та 3.3 договору та викладено їх в наступній редакції:

"Орендна плата встановлена без ПДВ на базовий місяць (травень 2012 року) на рівні 25204,98 грн. за результатами конкурсу (домовленості) з урахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об'єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (зі змінами). Нарахування ПДВ здійснюється в порядку, встановленому чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування базової орендної плати на індекси інфляції за період з базового до першого місяця оренди.

Орендна плата у розмірі 100 % перераховується орендарем до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок КЕВ м. Харків в територіальному органі Державного казначейства не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним".

Відповідно до пункту 10.7. договору, сторони погодили, що в разі відсутності письмової заяви однієї зі сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на такий самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.06.2013р. у справі №922/1799/13 за позовом ТОВ НБМ-СЕРВІС до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова МОУ про визнання договору подовженим, позов задоволено; визнано договір оренди індивідуально визначено нерухомого майна, що належить до державної власності №177 від 20.03.2003р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю НБМ-СЕРВІС та Харківським військовим університетом, продовженим до 20.03.2018р. на умовах, передбачених договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №177 від 20.03.2003р. (т.1 а.с.36-40).

Як вже зазначалося, додатковою угодою № 1 до договору (т.1 а.с.25-26) сторонами було погоджено внести зміни до договору оренди № 177 від 20.03.2003р., зокрема до п. 10.1 яким визначено строк дії договору з 20 березня 2003 року до 20 березня 2013 року, тобто - 10 років. Таким чином, продовження дії договору оренди на тих же умовах передбачає термін його дії на умовах, які були визначені сторонами шляхом укладання додаткової угоди, яки, такж, визначала стро, на який цей договір укладено 10 років. А зазначення строку дії до 20.03.2018р. явно суперечить умовам продовження дії договору на раніше визначених умовах, в т.ч. й строку, на який продовжується дія договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2018р. орендодавцем Квартирноексплуатаційним відділом м. Харкова було направлено на адресу орендаря - ТОВ НБМ-СЕРВІС лист №382, в якому до відома орендаря було доведено, що термін дії договору оренди №177 від 20.03.2003р. закінчується 20.03.2018р., продовження терміну дії договору можливо за умов належного виконання орендарем своїх договірних зобовязань та дотримання вимог чинного законодавства.

Орендодавець звертав увагу на необхідність проведення експертної оцінки орендованого майна на виконання вимог Закону України від 21.04.2011р. Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин з метою подовження договору оренди та просив письмово надати згоду щодо подовження терміну дії даного договору у відповідності до вимог чинного законодавства (т.1 а.с.41).

Листом від 13.02.2018р. №180213/1 орендарем було повідомлено орендодавця Квартирноексплуатаційний відділ м. Харкова про згоду на продовження дії договору оренди №177 та з проханням розпочати всі процедурні дії щодо укладення додаткової угоди (т.1 а.с.42).

Разом з тим, 13.02.2018р. орендодавцем Квартирноексплуатаційним відділом м. Харкова листом вих. № 147 було повідомлено ТОВ НБМ-СЕРВІС про відмову в пролонгації договору оренди №177, оскільки приміщення буде використовуватися для потреб КЕВ м. Харкова, при цьому орендодавець зазначав про те, що раніше направлений лист вих. № 382 від 23.01.2018 треба вважати недійсним, оскільки він підписаний не уповноваженою особою (т.1 а.с.43).

20.02.2018р. орендарем - ТОВ НБМ-СЕРВІС було направлено на адресу орендодавця відповідь на вказаний лист (вих. № 180220/1 від 20.02.2018), в якому орендар з посиланням на положення частини 3 статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна зазначав, що у разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору, тобто в даному випадку не пізніше 20.12.2017р., проте такого письмового попередження не надходило; щодо обставин підписання листа вих. № 382 від 23.01.2018р. зі сторони відповідача не уповноваженою особою, орендар зазначав про те, що такі дії підписанта містять ознаки кримінального злочину, передбаченого статтями 366, 358 Кримінального кодексу України, у звязку із чим просив повідомити, чи було відповідне звернення до правоохоронних органів з цього приводу, а також повторно надав згоду на продовження дії договору оренди.

У звязку із тим, що сторонами не було погоджено продовження договору оренди в досудовому порядку, 12.06.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю НБМСЕРВІС звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Квартирноексплуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, в якому просило суд визнати договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 177 продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (т.1 а.с.4-72).

Разом з тим, Квартирноексплуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України вказував на те, що договір припинив свою дію 20.03.2018, оскільки у відповідності до частини 2 статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна, протягом місяця після закінчення дії договору повідомляв орендаря про відмову у продовженні договору та про необхідність звільнення приміщення, а тому позивач за первісним позовом повинен бути виселений з орендованого майна, що і стало підставою для звернення 27.06.2018р. до господарського суду Харківської області з зустрічною позовною заявою, в якій просив суд виселити ТОВ НБМСЕРВІС з нежитлового приміщення площею 1999,20кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Харків, просп.Леніна, 5 (т.1 а.с.83-102).

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у даній справі відмовлено повністю в задоволенні первісного позову; відмовлено повністю в задоволенні зустрічного позову, з підстав викладених вище (т.1 а.с.183-194)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

У зв'язку із тим, що об'єктом оренди за договором оренди є державне майно до спірних правовідносин, підлягають застосуванню правові норми Закону України Про оренду державного та комунального майна.

Відповідно до статті 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини 1 статі 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не зумовлено характером його змін.

Згідно до частиною першою статті 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що зміни до договорів оренди допускаються лише за згодою сторін в порядку визначеному статті 188 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, внесення змін до оспорюваного договору здійснювалося сторонами шляхом укладання додаткових угод у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Так, зокрема, 24.02.2007р. між Харківським військовим університетом (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю НБМ-СЕРВІС (надалі орендар) було укладено додаткову угоду № 1 до договору (т.1 а.с.25-26), пунктом 3 якої сторонами було погоджено внести зміни до пункту 10.1. договору оренди № 177 від 20.03.2003р. та викласти його в новій редакції:

"10.1. Цей договір укладено на строк з 20 березня 2003 року до 20 березня 2013 року включно".

При цьому, дану додаткову угоду було визначено сторонами невідємною частиною договору оренди №177 від 20.03.2013р.

Таким чином, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, даною додатковою угодою не було продовжено строк дії договору оренди, а в порядку передбаченому статтею 188 Господарського кодексу України та статтями 653, 654 Цивільного кодексу України, сторонами було внесено зміни до істотних умов договору - строку дії договору, встановивши строк дії договору - 10 років.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Так, рішенням господарського суду Харківської області від 06.06.2013р. у справі №922/1799/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.07.2013р., за позовом ТОВ НБМ-СЕРВІС до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова МОУ про визнання договору подовженим, позов було задоволено; визнано договір оренди індивідуально визначено нерухомого майна, що належить до державної власності №177 від 20.03.2003р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю НБМ - СЕРВІС та Харківським військовим університетом, продовженим до 20.03.2018р. на умовах, передбачених договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №177 від 20.03.2003р. (т.1 а.с.36-40).

Як вірно зауважено місцевим господарським судом, визнаючи спірний договір оренди пролонгованим на той самий термін на умовах, господарським судом Харківської області в межах розгляду справи №922/1799/13 було зазначено про строк дії договору - 5 років, тоді як строк дії договору з урахуванням редакції договору зі змінами згідно додаткової угоди № 1 від 24.02.2007р. (яка є невідємною частиною оспорюваного договору) становить 10 років, і спір, який був переданий на вирішення суду виник у 2013 році після спливу дії договору, тобто через 10 років з дня його укладення.

На дану обставину також звернув увагу первісний позивач у позові в межах розгляду даної справи, зазначивши про технічну помилку у рішенні, наголошуючи на тому, що фактично вищезазначеним рішенням суду договір є пролонгованим до 2023 року.

Судова колегія зазначає, що відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Відповідно до Статті 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так, у рішенні ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства, Суд зазначив, що законними очікуваннями є очікування на законних підставах продовження терміну дії договору оренди, і це очікування є складовою частиною права власності заявника, наданого йому за договором оренди в розумінні зазначеної статті. ЄСПЛ дійшов висновку про те, що заявник мав право, принаймні, очікувати на законних підставах, що він зможе продовжити термін дії договору, і таке очікування можна вважати - в цілях застосування положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції - складовою частиною його права власності, наданого йому за договором оренди.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "ОСОБА_3 Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991р. Європейський суд з прав людини зазначив, що статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

З наведеного вбачається, що особа, якій відповідним рішенням суду відновлено право користування майном і яка набуває право користування майном на підставі рішення, яким визнано продовженим договір на той самий термін і на тих самих умовах, відповідно має правомірні очікування користуватись майном у раніше встановлений договором оренди термін.

Тобто, в даному випадку правомірні очікування полягають у можливості користування майном у майбутньому у термін, передбачений договором, який в даному випадку становив не 5, а як встановлено матеріалами справи - 10 років, отже у позивача за первісним позовом ТОВ НБМ-СЕРВІС на підставі рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2013р. у справі №922/1799/13 виникло право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку.

При цьому, судова колегія зауважує, що право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

В пункті 71 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року, Суд наголошував на тому, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі Трґо проти Хорватії (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

З огляду на вищевикладене, що суд в рішенні господарського суду Харківської області від 06.06.2013р. у справі №922/1799/13 дійшов висновку про те, що договір оренди №177 від 20.03.2003р. є пролонгованим на той самий термін і на тих самих умовах, і позов орендаря задовольнив; приймаючи до уваги той факт, що строк дії договору з урахуванням редакції договору зі змінами згідно додаткової угоди № 1 від 24.02.2007р. складає 10 років, і даний факт достеменно було відомо на момент прийняття рішення, оскільки в його мотивувальній частині встановлено факт внесення змін до договору і викладення пункту 10.1. в новій редакції; що у первісного позивача на підставі зазначеного рішення суду виникло право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку, а саме строку раніше встановленого договором оренди, і відповідно його зменшення до 5 років фактично є порушенням права заявника на законне очікування настання певних умов і, таким чином, утворює акт втручання у реалізацію його права власності і порушує права позивача як добросовісного орендаря майна, яке є об'єктом правового захисту згідно з статті 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що договір оренди №177 від 20.03.2003р. є діючим до 20.03.2023р., а тому як первісні так і зустрічні позовні вимоги позивачів є передчасними, оскільки станом на момент розгляду справи договір не припинив свою дію.

Судова колегія також враховує положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтами не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються в апеляційних скаргах. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18 слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційних скарг на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018р. у справі №922/1567/18 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.А. Шутенко