СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. Справа № 922/1683/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Слободін М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача за вх. №784 Х/1 на рішення господарського суду Харківської області від 19.09.2018 (повний текст складено 19.09.2018, суддя Погорелова О.В.) у справі № 922/1683/18

за позовом Фізичної особи підприємця Бергмана Олександра Густавовича, м.Харків,

до Фізичної особи підприємця Рассохи Семена Миколайовича, м. Харків,

про стягнення 62 894, 00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.09.2018 у справі №922/1683/18 у задоволенні позовних вимог Фізичної особи підприємця Бергмана Олександра Густавовича до Фізичної особи підприємця Рассохи Семена Миколайовича про стягнення 62 894, 00 грн. відмовлено.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, Фізична особа підприємець Бергман Олександр Густавович звернулось до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи та у звязку з чим дійшов до невірного висновку щодо відсутності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення.

Крім того апелянт стверджує про наявність надмірної критичності оцінки наданих господарському суду доказів, що на думку позивача призвело до того, що судом були зроблені висновки, які не відповідають наявним обставинам у справі.

30.10.2018 Східним апеляційним господарським судом зареєстровано апеляційну скаргу позивача на вказане рішення Господарського суду Харківської області.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2018 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Склярук О.І. (суддя доповідач), суддя Гетьман Р.А., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2018 справа №922/1683/18 прийнята до апеляційного провадження та у відповідності до приписів ч.10 ст.270 ГПК України, призначена до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2016 року між ФОП Бергман О.Г. (позивач) та ФОП Рассоха С.М. (відповідач) було укладено два договори оренди №б/н, згідно умов яких, позивач (орендодавець) передав відповідачу (орендар) в оренду нежитлове приміщення загальною площею 50 кв.м. (В-1-2) та нежитлове приміщення площею 100 кв.м. (В1-2), які розташовані за адресою: м.Харків, пров. В. Данілівський, буд. 19. (а.с.9-18).

Згідно з п. 8.1 договорів, їх укладено з 15 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року.

Факт передачі майна орендодавцем орендареві підтверджується актом прийому-передачі від 15.08.2016, копія якого знаходиться у справі (а.с.11).

Відповідно до умов договорів оренди, відповідач (орендар) несе повну матеріальну відповідальність за передане йому приміщення та обладнання та майно, що використовується (п. 4.8 договору).

Згідно п. 4.14 договорів, орендар повинен у разі припинення договорів оренди повернути орендодавцю приміщення у відповідному стані, не гірше, ніж у час його передачі в оренду.

Пунктом 5.4 договорів сторони погодили, що у разі погіршення стану приміщення та обладнання, а також у разі не виконання або неналежного виконання договорів оренди, орендар отримує грошову компенсацію у двократному розмірі від суми завданого погіршення, пошкодження майна.

01.08.2017 між сторонами були підписані договори оренди приміщення №б/н, за змістом яких, оренда приміщень та строк дії договорів від 15.08.2016 були продовжені до 30.06.2018.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що 15.01.2018 відповідач достроково припинив договори оренди з позивачем, чим спричинив матеріальні збитки. Приймаючи надані в оренду нежитлові приміщення, заявник виявив значні пошкодження орендованого майна та непридатність його для подальшого використання.

Позивачем також до матеріалів справи були надані акти прийому-передачі від 15.01.2018; акти огляду орендованого приміщення від 15.01.2018 та акти про відмову у підпису від 15.01.2018.

Судом першої інстанції було встановлено, що 19.03.2018 між позивачем та ТОВ "Техносервіс Промгруп" був укладений договір підряду №1903, відповідно до умов якого замовник (позивач) доручає, а підрядник (ТОВ "Техносервіс Промгруп") бере на себе зобов'язання за плату виконати роботи (надати послуги), що зазначені у додатках №№ 1 та 2 до договору. За твердженнями заявника укладання вказаного договору мало на меті привести майно, що було обєктом оренди у належний для використання стан.

Вартість договору визначена погодженою твердою договірною ціною і складала 28 947, 60 грн., а тому згідно п.5.4 договору оренди, на думку позивача підлягає стягненню сума у розмірі 57 894, 00 грн. за спричинені відповідачем збитки.

Крім того ФОП Бергман О.Г. у позові також просив стягнути 5 000, 00 грн. у якості моральної шкоди, яка була спричинена в наслідок неналежного виконання договору оренди від 15.08.2016.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що оскаржуване рішення у справі відповідає в повній мірі вимогам законодавства з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За приписами ч.2 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судова колегія зауважує, що відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи предметом даного позову є, зокрема, стягнення з відповідача завданих матеріальних збитків.

За змістом ст.ст. 224, 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Судова колегія зазначає, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитків); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина боржника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність щодо збитків не настає. При цьому тягар доказування протиправної поведінки боржника, наявності збитків та їх розміру, а також причинного звязку між ними безпосередньо несе кредитор (позивач у цій справі).

Вказана правова позиція цілком кореспондується із викладеними у постановах Верховного суду від 14.02.2018 у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 у справі №917/1651/16, а також у постановах Верховного суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 25.02.2018 у справі 17/192, від 28.01.2015 у справі № 3-210гс14.

Що стосується моральної шкоди, то її відшкодування передбачено ст. 23 ЦК України, відповідно до якої, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

· у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

· у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

· у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

· у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, судова колегія зазначає, що твердження апелянта відносно того, що завдана шкода підтверджується наданими актом прийому передачі нежитлового приміщення від 15.01.2018 та актом огляду орендованого приміщення від 15.01.2018, судом апеляційної інстанції до уваги не приймається у звязку з тим, що вказані акти були підписані лише позивачем.

В обґрунтування відсутності підпису вказаних актів відповідачем, апелянтом у матеріалах справи наданий акт про відмову відповідача від підпису від 15.01.2018. Однак у вказаному акті зазначено про те, що 15.01.2018 о 15:00 відповідачу було запропоновано підписати акт прийому-передачі та акт огляду орендованого приміщення, від підпису яких відповідач відмовився, при цьому причини відмови не пояснені.

Крім того, акт про відмову від підпису, окрім позивача був підписаний громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, правовий статус яких наразі невідомий.

Відтак подані позивачем акти на які він безпосередньо вказував у скарзі, як на докази завданої шкоди, за переконанням апеляційного суду не доказують протиправної поведінки зі сторони відповідача, наявності шкоди, її розмір, причинного зв'язку між діями відповідача та завданням шкоди позивачу, а тому відхиляються.

Судова колегія також не приймає в якості належного доказу розрахунок суми завданих позивачу збитків (а.с.75), оскільки вбачаючи з додатку 1 (а.с.74) та додатку 2 (а.с.73) за якими він був складений, до розрахунку включені роботи та матеріали, які на думку апеляційного суду не можуть свідчити про пошкодження майна позивача, а саме: "сходи до котельної; окраска газової труби; окраска сходів на другий поверх; вата для утеплення стін; відливи на труби опалення" та інше.

Що стосується наданих позивачем до апеляційної скарги в якості доказу фотографій орендованого приміщення, то судова колегія також відхиляєїх, оскільки з вказаних фотографій не можливо встановити в якому саме приміщенні вони зроблені, в який час та які саме пошкодження нанесені об'єкту оренди.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 101 ГПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов'язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Втім, позивач таким правом ні в суді першої, ні апеляційної інстанцій не скористався.

Апеляційний суд у відповідності до наведених вище правових норм, проаналізувавши у сукупності всі документи надані позивачем у матеріалах справи та апеляційної скарги, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичності оцінки та зазначає, що заявником не було доведено належними доказами факту наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, а саме:

· не надано доказів, які б свідчили про те, що саме з вини відповідача відбулось пошкодження орендованого майна;

· не доведений розмір завданих збитків;

· не доведено в чому полягає спричинена моральна шкода;

· якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно позивачеві та з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведених належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За приписами ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з позовною заявою майнового характеру до господарського суду Харківської області було сплачено судовий збір в розмірі 1 762, 00 грн.

Отже, станом на дату звернення до суду апеляційної інстанції зі скаргою на оскаржуване рішення позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 2 643, 00 грн., відповідно до вимог чинного законодавства. Натомість у доданій до апеляційної скарги платіжній квитанції № 4120789 від 16.11.2018 сума сплаченого судового збору складає лише 1 762, 00 грн.

За таких обставин, судова колегія вважає за необхідне стягнути з ФОП Бергмана О.Г. залишок несплаченого судового збору в розмірі 881, 00 грн. за розгляд апеляційної скарги на рішення господарського суду першої інстанції, який не було сплачено при її поданні.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Бергмана Олександра Густавовича, м.Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 19.09.2018 у справі № 922/1683/18 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Харківської області від 19.09.2018 у справі №922/1683/18 залишити без змін.

3.Стягнути з Фізичної особи підприємця Бергмана Олександра Густавовича, АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м.Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 20002, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 899998, код бюджетної класифікації 22030101) залишок несплаченого судового збору у сумі 881, 00 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано у день проголошення.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя М.М. Слободін