ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р.                                                                                            м. Київ

Справа № 911/2132/18

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрпрофторг” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Теплий дім України” про стягнення 164 160,00грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпрофторг” (далі - ТОВ "Укрпрофторг" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Теплий дім України” (далі - ТОВ "Теплий дім України") про стягнення 164160,00грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що між ТОВ “Будеко” та відповідачем виникли відносини з купівлі-продажу будівельних матеріалів, що підтверджується виставленням відповідачем рахунку ТОВ “Будеко” та фактом його оплати. При цьому, відповідач зобов’язань з передачі товару не виконав і право вимагати виконання такого зобов’язання передано ТОВ “Укрпрофторг” відповідно до договору відступлення права вимоги №141 від 10.05.2018 (а.с.4-6).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.10.2018 відповідна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків - протягом 10 днів з дня вручення ухвали (а.с.33-34).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.10.2018 судом: відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання; встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, а також відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування у відповідача доказу - рахунку №76 від 22.02.2017 на суму 164 160,00грн (а.с.1-3).

Окрім того, відповідною ухвалою роз’яснено учасникам справи, що, згідно ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач – разом з позовом або не пізніше п’яти днів з дня отримання відзиву.

Копія вказаної ухвали суду отримана відповідачем 01.11.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №570 (а.с.54).

У строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України, останнім днем якого є 16.11.2018, відзиву на позов від відповідача не надійшло.

21.11.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.11.2018 клопотання про розгляд справи в судовому засіданні залишене без розгляду (а.с.68-69).

Клопотань про поновлення строку, встановленого ч.1 ст.251 ГПК України, для подання відзиву, а також подання доказів, що, в силу ч.3 ст.80 ГПК України, відповідачем подаються разом з відзивом, суд не отримав.

Як визначено чч.1, 2 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.8 ст.80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У поданому відзиві не обґрунтовано причини неподання доказів, доданих до нього, у встановлений строк – разом з відзивом, який має бути подано, в силу ч.1 ст.251 ГПК України, протягом 15 днів.

Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З урахуванням зазначеного, спір у даній справі вирішено без врахування доводів відзиву та доданих до нього документів.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

У поданій позовній заяві позивач вказує, що відповідачем виставлено ТОВ «Будеко» рахунок на оплату будівельних матеріалів №76 від 22.02.2017, у якому зазначено, що: оплата даного рахунку означає згоду з умовами поставки товару; повідомлення про оплату обов’язкове, у протилежному випадку не гарантується наявність товару на складі; товар відпускається по факту надходження коштів на рахунок постачальника самовивезенням за наявності довіреності або паспорту.

На підтвердження відповідної обставини позивачем доказів не надано, однак, у встановлений строк відповідачем доказів на спростування відповідної обставини також не надано.

ТОВ «Будеко» на виконання відповідного рахунку перераховано 22.02.2017 164160грн відповідно до платіжного доручення №3338 (а.с.13).

10.05.2018 між ТОВ «Будеко» (первісний кредитор) та ТОВ «Укрпрофторг» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №141 (а.с.14-15).

За умовами вказаного договору первісний кредитор відступає, а новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за публічною угодою поставки будівельних матеріалів, що укладена між первісним кредитором - ТОВ «Будеко» та ТОВ «Теплий дім України» (п. 1.1 договору) (далі договір відступлення).

Відповідно до п. 1.2 договору, новий кредитор повністю одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов’язань за основним договором у сумі 164 160,00грн, оплати за блок, яка була перерахована платіжним дорученням №338 від 22.02.2017.

Право вимоги первісного кредитора, як зазначено у п.1.3 такого договору, підтверджується платіжним дорученням №338 від 22.02.2017 на суму 164 160,00грн.

Згідно п. 3.6 вказаного договору, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків у випадку неповідомлення або неналежного повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов’язанні та/або невиконання боржником основного зобов’язання.

12.09.2018 позивач направив відповідачу претензію, що підтверджується накладною №667, фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист (а.с.15-17), про повернення перерахованих згідно платіжного доручення коштів у сумі 164 160,00грн, у зв’язку з не поставкою оплаченого товару.

Предметом позову у даній справі є обов’язок відповідача повернути кошти, перераховані в якості попередньої оплати за товар.

Вказані вимоги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував про виникнення між відповідачем та ТОВ Будеко» відносин купівлі-продажу.

В силу ч. 2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, в силу ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, згідно ч. 4 ст.203 ЦК України, правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Як визначено ч. 1 ст.218 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

ТОВ «Будеко» та відповідач є юридичними особами.

Між тим, згідно ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; при цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

З урахуванням виставлення рахунку щодо певного товару та його оплату відповідачем суд вважає встановленим виникнення у ТОВ «Будеко» та відповідачем у справі відносин купівлі-продажу товару, хоча договір у встановленій формі – письмовій сторонами не було укладено, оскільки у даному випадку недотримання встановленої форми не спричиняє недійсність.

У поданій заяві позивач посилається на не виконання відповідачем зобов’язань з передачі товару, вказуючи, що товар не поставлений відповідачем.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема. передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

У відповідності до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Як визначено ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків; у цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Стверджуючи, що до нього перейшло право вимоги, позивач просить стягнути з відповідача 164160грн.

Разом з тим, як вбачається з укладеного договору відступлення, до позивача перейшло право ТОВ «Будеко» вимагати від відповідача належного виконання зобов’язання за основним договором у сумі 164160грн оплати за блок, яка перерахована платіжним дорученням №3338 від 22.02.2017 (п.1.2 договору).

Однак, матеріалами справи не підтверджено виникнення у відповідача обов’язку оплатити 164160грн за блок, кошти за який перераховано ТОВ «Будеко» зазначеним платіжним дорученням. Не посилається і позивач на виникнення певних юридичних фактів, що є підставою для виникнення такого обов’язку. Так, у поданій позовній заяві позивач стверджує, що у відповідача виник обов’язок поставити товар, визначений у рахунку, який ним виставлений та який оплачено ТОВ «Будеко»; доказів відмови від отримання товару, односторонньої відмови від такого договору чи його розірвання не надано.

Так, у відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Отже, за договором купівлі-продажу у продавця виникає обов’язок передати покупцеві товар, а не повернути за нього кошти.

Відповідно до ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. При цьому, як визначено ч.2 цієї норми, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, право вимагати оплати товару виникає у покупця у випадку, якщо товар не переданий у встановлений строк.

Як визначено ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Позивачем не надано доказів того, що сторонами досягнуто згоди щодо строку виконання зобов’язання з передачі товару, отже, строк виконання такого зобов’язання має визначатись ст.530 ЦК України.

В силу ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Поряд з цим, відповідно до ч.2 цієї норми, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, товар мав бути переданий - у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги про його передачу. У позовній заяві не зазначено, що ТОВ «Будеко», право вимагати від якого перейшло до позивача, як він стверджує, звертався з вимогою про передачу товару відповідачем, а відповідач не виконав таке зобов’язання після звернення з відповідною вимогою у семиденний строк; доказів цього також не надано.

Так, до матеріалів справи долучена вже вимога позивача, адресована відповідачу, про повернення коштів (а.с.16)

Окрім того, у позові зазначено, що у рахунку відповідача визначено, що товар відпускається та вказано самовивезенням.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, згідно ст. 532 ЦК України, місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі; якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за зобов'язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов'язання.

Укладений між ТОВ «Будеко» та ТОВ «Теплий дім України» договір за своєю природою є договором купівлі-продажу і норми, які регулюють відповідні відносини та є спеціальними, не визначають місце виконання відповідного зобов’язання. Отже, для визначення місця виконання зобов’язання суд керується ст.532 ЦК України, в силу якої таке зобов’язання мало бути виконано за місцем виготовлення або зберігання товару (майна). З урахуванням того, що сам позивач зазначає, що у рахунку визначено про самовивезення товару, і на таку умову ТОВ «Будеко» погодилось, сплативши кошти відповідно до рахунку, та зважаючи на відповідні положення чинного законодавства, покупець мав прибути до відповідача для передачі товару.

Проте, доказів звернення до покупця з вимогою щодо передачі йому товару, оплаченого згідно платіжного доручення №338 від 22.02.2017, а також прибуття до місця його знаходження під час розгляду справи не надано.

За таких обставин, зважаючи на те, що не доведено настання строку виконання зобов’язання з передачі товару, прибуття для його отримання з настанням такого строку, не виконання відповідачем зобов’язання з передачі у встановлений строк, та виникнення у зв’язку з цим права вимагати повернення оплати та переходу саме у такому зобов’язанні права вимагати його виконання (повернення оплати) до позивача, заявлені вимоги не є обґрунтованими.

Враховуючи зазначене, суд відмовляє у задоволенні заявлених вимог.

Зважаючи на те, що у задоволенні заявлених вимог суд відмовляє, витрати на оплату судового збору, за змістом ст.129 ГПК України, підлягають покладенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрпрофторг” (01601, м. Київ, Печерський узвіз, буд. 3; ідентифікаційний код 41220692) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Теплий дім України” (07300, Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Шолуденка, буд. 6 – Г, офіс 188; ідентифікаційний код 38545183) про стягнення 164 160,00грн попередньої оплати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів у порядку, визначеному ст.257 ГПК України, з урахування підпункту 17.5 пункту 17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Суддя                                 А.Р. Ейвазова