ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/270/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представників учасників справи

позивача - Воробйов А.В.,

відповідача - Носенко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фірми "Давос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2018

(головуючий - Аленін О.Ю., судді Богатир К.В., Таран С.В.)

та рішення Господарського суду Одеської області від 25.04.2018

(суддя Демешин О.А.)

у справі №916/270/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вімексім трейд"

до Фірми "Давос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

про повернення товару з підстав його безпідставного утримання відповідачем,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вімексім трейд" (далі - ТОВ "Вімексім трейд") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Фірми "Давос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма "Давос" у формі ТОВ) в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило зобов'язати Фірму "Давос" у формі ТОВ повернути ТОВ "Вімексім трейд" 472 т. ячменю 3-го класу, українського врожаю 2016 року, переданого на зберігання відповідно до складської квитанції на зерно №19 від 16.12.2016 за договором поставки від 15.12.2016 №ККЯ15/12-16-01ОД.

1.2. В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ "Вімексім трейд" зазначило, що у відповідача на зберіганні знаходиться 472 тонни ячменю 3-го класу врожаю 2016 року, який був прийнятий відповідачем від позивача згідно з складською квитанцією на зерно від 16.12.2016 №19, складеною відповідачем за договором поставки, укладеним між сторонами. Позивач зазначив, що у грудні 2017 року звернувся з листом до відповідача в якому просив відвантажити переданий на зберігання товар, проте відповідач зазначену вимогу залишив без задоволення, що і стало підставою для виникнення спору у цій справі.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

2.1. 15 грудня 2016 року між ТОВ "Вімексім трейд" (покупець) та Фірмою "Давос" у формі ТОВ (постачальник) укладено договір поставки №ККЯ 15/12-16-01Д відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов'язується передати (поставити) покупцеві ячмінь 3-го класу врожаю 2016 року (товар), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену договором грошову суму. Товар поставляється на умовах ЕХW-Франко-склад (в редакції Інкотермс 2010) за адресою: Зерновий комплекс фірми "Давос" на території портопункту Кілія, Одеська область, м. Кілія, вул. Железнякова, 4 (зерновий склад).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник зобов'язаний поставити покупцю товар у кількості, що в заліковій вазі складає 600,00 тонн.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору ціна товару за 1 тонну складає 4 050,00 грн, в т.ч. ПДВ - 675,00 грн. Сума договору становить вартість фактично поставленої постачальником та оплаченої покупцем товару.

Відповідно до п.п. 5.1-5.3 договору товар постачається у повному обсязі в термін до 31 березня 2017 року включено. Обов'язок постачальника щодо поставки товару вважається виконаним з моменту оформлення складської квитанції зернового складу на ім'я покупця. Датою поставки товару є дата оформлення вищевказаної складської квитанції зернового складу. Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару.

У п.5.4 договору сторони погодили, що постачання товару підтверджується наступними документами: а) видатковою накладною, виписаною за довіреністю покупця з підписами представника покупця про отримання товару; б) складською квитанцією зернового складу, що зареєстрована в ДП "Держреєстри України" та оформлена на ім'я покупця; в) податковою накладною, що заповнена та зареєстрована відповідно до чинного законодавства України; г) рахунком-фактурою постачальника з точним зазначенням кількості, ціни продукції з ПДВ, всього до сплати; д) товарно-транспортною накладною, що свідчить про прийняття товару до перевезення, якщо товар вивозиться з підприємства продавця.

2.2. Суди встановили, що згідно з видатковою накладною №РН-0000070 від 16.12.2016 Фірмою "Давос" у формі ТОВ було поставлено, а ТОВ "Вімексім трейд" отримано товар за договором поставки №ККЯ 15/12-16-01Д від 15.12.2016, а саме ячмінь 3-го класу, українського походження, врожаю 2016 р. у кількості 600 т., загальною вартістю 2 430 000,00 грн з ПДВ.

Згідно з платіжними дорученнями №363 від 19.12.2016 та №366 від 19.12.2016 ТОВ "Вімексім трейд" перерахувало на користь Фірми "Давос" у формі ТОВ 2 430 000,00 грн як оплату за ячмінь 3 класу згідно з рахунком СФ-0000062 від 16.12.2016 та договором №ККЯ 15/12-16-01Д від 15.12.2016.

2.3. Відповідно до складської квитанції на зерно №19 від 16.12.2016 зерновий комплекс Фірми "Давос", який розташований на території портопункту Кілія за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Железнякова, 4 прийняв на зберігання від ТОВ "Вімексім трейд" на підставі договору поставки від 15.12.2016 №ККЯ 15/12-16-01Д ячмінь 3-го класу, врожаю 2016 року, вагою 600 тонн. Зерновий комплекс фірми "Давос" зобов'язується зберігати зерно у строк до 01.05.2016. Видати ТОВ "Вімексім трейд" в кількості 600 тонн.

Суди дослідили, що тоннажність ячменю, що зберігається у відповідача, була зменшена до 472 тонн внаслідок списання 1,110 мт, що підтверджується листом ТОВ "Українська Стивідорна Компанія" від 13.04.2017 №126 та відвантаження відповідачем 127,474 тонн на користь компанії IMTEX COMMERCE LIMITED.

2.4. 08 грудня 2017 року ТОВ "Вімексім трейд" звернулося до Фірми "Давос" у формі ТОВ з листом вих.№12/15, в якому просило організувати відвантаження належного ТОВ "Вімексім трейд" ячменю 3-го класу, яке знаходиться на зберіганні у Фірми "Давос" у формі ТОВ згідно з договором №23/16 від 23.09.2016 на автомобільний транспорт у кількості 754,016 тонн з порту Кілія, підтвердити дату можливого відвантаження, норми погрузки на автотранспорт. Запланована дата подачі транспорту з 14.12.2017. Лист залишено відповідачем без виконання, що стало підставою для звернення позивачем до суду з позовом у цій справі.

3. Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.04.2018 позов задоволено. Зобов'язано Фірму "Давос" у формі ТОВ повернути ТОВ "Вімексім трейд" 472 тонни ячменю 3-го класу та стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позову.

3.1.1. Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції зазначив, що 16.12.2016 між сторонами в порядку ч.3 ст.936 ЦК України було укладено договір зберігання шляхом посвідчення Фірмою "Давос" у формі ТОВ прийняття на зберігання від ТОВ "Вімексім Трейд" за складською квитанцією № 19 від 16.12.2016 ячменю 3-го класу врожаю 2016 року у кількості 600 тонн.

На зберіганні у відповідача залишилось 472 тонни ячменю 3-го класу, що належить позивачеві.

3.1.2. Місцевим господарським судом відхилено заперечення відповідача про те, що договір зберігання між сторонами не укладався, а складська квитанція на зерно не відповідає типовій формі договору складського зберігання, затвердженій Постановою КМ України № 510 від 11.04.2003 "Про затвердження Порядку випуску бланків складських документів на зерно, їх передачі та продажу зерновим складам та типового договору складського зберігання зерна" та зазначено, що у складській квитанції № 19 від 16.12.2016 містяться майже всі дані, передбачені пунктом 24 Порядку. Відсутність посилань на документ, що засвідчує якісні характеристики ячменю або на нормативний акт, якому відповідає прийнятий на зберігання ячмінь, а також відсутність номера та дати накладної (у квитанції міститься посилання на договір поставки №ККЯ 15/12-16-01Д від 15.12.2016), не спростовують факт отримання відповідачем спірного ячменю на зберігання. Крім того, складська квитанція №19 від 16.12.2016 була складена відповідачем і позивач не повинен нести відповідальності за недоліки в її оформленні особою, яка прийняла ячмінь на зберігання.

3.1.3. Таким чином, врахувавши, що відповідач не надав доказів повернення спірного зерна із зберігання, суд першої інстанції задовольнив позов у цій справі.

3.2. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Висновки апеляційного господарського суду аналогічні висновкам, здійсненим судом першої інстанції.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з вищезазначеними постановою та рішенням, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову та рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

4.2. В обґрунтування зазначених вимог скаржник зазначає таке.

4.2.1. Сторони спору у повному обсязі виконали умови договору поставки №ККЯ 15/12-16-ОЮД від 15.12.2016. Таким чином, посилаючись на положення ст.ст. 598, 599, 662, 664. 692 та 712 ЦК України, скаржник стверджує, що зобов'язання за цим договором були припинені 19.12.2016 у зв'язку з повним виконанням сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Зазначений висновок узгоджується з положеннями п. 1.2 договору поставки №ККЯ 15/12-16-01 ОД від 15.12.2016 відповідно до яких його сторонами було чітко визначено умови поставки товару з посиланням на міжнародні правила тлумачення торговельних термінів Інкотермс 2010, а саме визначено базис поставки EXW (... named place - Франко завод "... назва місця), тобто продавець вважається таким, що виконав свої обов'язки з постачання, з моменту коли він надав товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві, у даному випадку - це зерновий комплекс на території портопункту Кілія, розташований по вул. Желєзнякова, 4 у м. Кілія Одеської області.

4.2.2. Відповідач стверджує, що починаючи з 17.12.2016, тобто після оформлення видаткової накладної №РН-0000070 від 16.12.2016, Фірма "Давос" у формі ТОВ не відповідає за переданий нею позивачеві товар.

Скаржник визнає, що оформив складську квитанцію на зерно №19 від 16.12.2016.

Проте вважає, що складська квитанція на зерно №19 від 16.12.2016 є лише формою підтвердження наявності в порту у продавця готового для відвантаження товару, тому вона не може тлумачитись за формальними ознаками як письмова форма укладення саме договору зберігання.

4.2.3. Посилання позивача на акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не підтверджують надання відповідачем систематичних послуг зберігання зерна, прийнятого від позивача за іншими договорами поставки, оскільки в розумінні вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України ці документи є неналежними доказами.

4.2.4. Відповідач стверджує, що навіть якщо складську квитанцію на зерно №19 від 16.12.2017 можна вважати договором зберігання, лист позивача від 08.12.2017 не містить будь-якого правового зв'язку з складською квитанцією на зерно №19 від 16.12.2017. Тобто, строк виконання зобов'язання не настав.

4.2.5. В обґрунтування правильності своєї позиції скаржник також посилається на окрему думку від 18.09.2018 одного із членів колегії суддів Одеського апеляційного господарського суду судді Таран С.В.

4.3. У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує проти доводів та вимог касаційної скарги та просить залишити її без задоволення, а судові рішення, що оскаржуються, - без змін.

4.3.1. Загалом позиція та аргументи, зазначені у відзиві, аналогічні за змістом висновкам, здійсненим судами попередніх інстанцій.

4.3.2. Водночас, позивач також посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.11.2018, ухваленій у справі №916/271/18.

4.3.3. Суди попередніх інстанції правомірно встановили факт отримання позивачем у власність 600 тонн ячменю 3-го класу, проти якого ні позивач, ні скаржник не заперечували. Проте набуття права власності не є предметом позовних вимог, а відтак, предметом розгляду у цій справ

Позивач зазначає, що скаржник умисно уникає надання пояснень про систематичність надання послуг зі зберігання зерна, прийнятого за іншими договорами. Відповідач не надав доказів вивезення позивачем з території складу спірного майна.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.1.2. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність надання додаткової чи повторної оцінки доказам, а також необхідність встановлення і дослідження фактичних обставин справи.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір у справі про зобов'язання відповідача передати позивачу спірне зерно згідно з складською квитанцією на зерно №19 від 16.12.2016 за договором поставки від 15.12.2016 №ККЯ15/12-16-01ОД.

5.2.2. За приписами ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (п. 2 ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

5.2.3. Предмет доказування під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій складають факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Господарський суд визначає предмет доказування, виходячи з вимог і заперечень сторін, керуючись нормами матеріального права, які повинні бути застосовані у такому випадку.

Обов'язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

5.2.4. Суди попередніх інстанцій, діючи в межах наданих їм повноважень, здійснили оцінку наявних у справі доказів в їх сукупності та встановили, що Фірмою "Давос" у формі ТОВ було поставлено, а ТОВ "Вімексім трейд" прийнято та оплачено спірний товар, а саме 600 тонн ячменю 3-го класу, українського походження, врожаю 2016 року загальною вартістю 2 430 000,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000070 від 16.12.2016 та платіжними дорученням №363 та №366 від 19.12.2016.

Разом з цим, суди встановили, що відповідно до складської квитанції на зерно №19 від 16.12.2016 Зерновий комплекс Фірми "Давос", який розташований на території портопункту Кілія за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Железнякова, 4 прийняв на зберігання від ТОВ "Вімексім трейд" на підставі договору поставки від 15.12.2016 №ККЯ 15/12-16-01Д ячмінь 3-го класу, врожаю 2016 року, вагою 600 тонн.

Враховуючи положення ст.937 ЦК України, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що за відсутності оформлення домовленості сторін у єдиному документі вимога щодо письмової форми договору вважається дотриманою у разі наявності підписаного зберігачем документа, що підтверджує прийняття речі на зберігання.

Надавши оцінку наявній у справі складській квитанції на зерно №19 від 16.12.2016, суди дійшли висновку, що вона підтверджує прийняття відповідачем на зберігання від ТОВ "Вімексім трейд" на підставі договору поставки від 15.12.2016 №ККЯ 15/12-16-01Д спірного зерна. Проаналізувавши зміст ухвалених у справі судових рішень, Суд констатує, що зазначений висновок є належним чином мотивований судами та здійснений з посиланням на оцінку інших документів, що є у справі.

Відповідач не заперечує видачу цієї квитанції позивачу. При цьому всі доводи скаржника з приводу зазначеного документа стосуються виключно підстав його видачі. Так, відповідач стверджує, що це один з документів, який лише підтверджує виконання ним умов договору поставки та не покладає на нього жодних інших зобов'язань з приводу зберігання спірного товару, придбаного позивачем. Проте матеріали справи не містять документів, які підтверджують, що відповідач видав (відвантажив) спірне зерно позивачу чи будь-якій іншій третій особі. Суди встановили, що відповідачем не надано доказів вивезення позивачем з території відповідача спірного зерна. Натомість, суд першої інстанції встановив, що надання відповідачем послуг із зберігання зерна позивача підтверджується доданими до справи копіями підписаних сторонами актів здачі-прийняття робіт (надання послуг). Заперечення відповідача в цій частині є непереконливими. Відтак суд касаційної інстанції відхиляє доводи скаржника, про які йшлося у п.п. 4.2.2, 4.2.3 цієї постанови.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем вимог позивача про видачу придбаного ним зерна, суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Вімексім трейд" про зобов'язання відповідача повернути зерно, передане на підставі складської квитанції на зерно №19 від 16.12.2016.

5.2.5. Стосовно зазначеного у п.4.2.5 цієї постанови, Суд відзначає, що наявність окремої думки судді щодо правової позиції у справі, за встановлених Судом обставин обґрунтованості рішення та постанови судів попередніх інстанцій, не є підставою для їх зміни чи скасування.

5.2.6. Доводи, про які йшлося у п. 4.2.1 постанови, не спростовують зазначеного вище та не впливають на правильність висновків щодо існування між сторонами правовідносин щодо зберігання спірного товару та правових наслідків, у зв'язку з неповернення відповідачем товару згідно з вимогою позивача.

5.2.7. Суд відзначає, що по суті всі аргументи скаржника спрямовані на переоцінку обставин справи, а доводи ґрунтуються на необхідності надання іншої оцінки доказам, що є у справі. Проте зазначене не є компетенцією суду касаційної інстанції. Таким чином, зважаючи на те, що належних аргументів, які б свідчили про порушення судами норм матеріального чи процесуального права, скаржником у касаційній скарзі не наведено, передумови для скасування судових рішень, що оскаржуються, відсутні.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.2. З огляду на зазначене вище у розділі 5 цієї постанови, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фірми "Давос" у формі товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 та рішення Господарського суду Одеської області від 25.04.2018 у справі №916/270/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.Ткач

Судді Л. Стратієнко

В. Студенець