ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. Справа№ 910/14138/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Nibulon S.A.

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2018

у справі №910/14138/18 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Nibulon S.A.

до: 1. Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз»;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецагропроект»;

3. Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюка Богдана Вікторовича;

4. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс»;

5. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Басай Роксолани Михайлівни

про визнання недійсним договору, визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності та зобов'язання вчинити дії

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Nibulon S.A. (надалі також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (надалі - ПрАТ «Компанія «Райз», відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецагропроект» (надалі - ТОВ «Спецагропроект», відповідач-2), Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюка Богдана Вікторовича (надалі - відповідач-3), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Монополіум Фінанс» (надалі - ТОВ «ФК «Монополіум Фінанс», відповідач-4) та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Басай Роксолани Михайлівни (надалі - відповідач-5) про:

- визнання недійсним Договору купівлі-продажу будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44) укладеного між ПрАТ «Компанія «Райз» та ТОВ «Спецагропроект»;

- визнання недійсним Іпотечного договору від 07.06.2018 укладеного між ТОВ «Спецагропроект» та ТОВ «ФК Монополіум Фінанс» в частині іпотеки будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год;

- визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 257003970 від 29.10.2015;

- визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41498509 від 07.06.2018;

- визнання недійсним і скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №11820908 від 29.10.2015;

- визнання недійсним і скасування запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 26518908 від 07.06.2018;

- зобов'язання приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюка Б.В. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності на будівництво підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44) за ТОВ «Спецагропроект»;

- зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Басай Р.М. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації іпотеки будівництва підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44) за ТОВ «ФК «Монополіум Фінанс».

Також позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- накласти арешт на будівництво підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44), яке розташоване за адресою: Івано-Франківська область, Рогатинський район, м. Рогатин, вул. Галицька, буд.18 «Ж», право власності на яке зареєстроване за ТОВ «Спецагропроект»;

- заборонити ТОВ «ФК «Монополіум Фінанс» задовольняти у будь-який спосіб вимоги іпотекодержателя за рахунок предметів іпотеки: будівництво підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44), право власності на яке зареєстроване за ТОВ «Спецагропроект».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/14138/18 у задоволенні заяви Nibulon S.A. про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що заявником не обґрунтовано та документально не підтверджено необхідність застосування судом вказаних заходів забезпечення позову, оскільки у даному випадку, позивач не є та не був власником майна, відчуження якого було здійснено відповідачем-1 на користь відповідача-2 та в подальшому передано в іпотеку відповідачеві-4; у даному випадку наявний спір про визнання недійсними договору купівлі-продажу об'єкта та договору про передачу зазначеного майна в іпотеку, а не спір про право власності на це майно; позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про вчинення відповідачами дій з метою унеможливлення в майбутньому виконання судового рішення у даній справі.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, Nibulon S.A. звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм процесуального права, є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд не надав оцінки письмовим доказам, якими позивач обґрунтував позовну заяву та заяву про забезпечення позову та недостатньо повно з'ясував, чи збережеться можливість звернення позивачем стягнення на об'єкт нерухомості, який належав ПрАТ «Компанія «Райз» у випадку їх подальшого відчуження та чи вимагатиме це значних додаткових зусиль з боку позивача; відмовивши у забезпеченні позову, суд фактично позбавив позивача права на ефективний спосіб захисту на період розгляду даної справи по суті; судом не вказано, яким саме критеріям (розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін та інших учасників тощо) не відповідає заява Nibulon S.A. про забезпечення позову; суд не звернув увагу на те, що відповідач, користуючись тривалістю судового процесу по стягненню з ПрАТ «Компанія «Райз» суми заборгованості за рішенням арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23.05.2014, використовуючи свої корпоративні зв'язки з іншими суб'єктами господарювання, що пов'язані відносинами контролю з «UkrLandFarming PLC» вживає заходів щодо відчуження свого майна і свідомого погіршення свого фінансового становища; оскаржувана ухвала не містить мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного позивачем щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Апелянт також вказував, що суд невмотивовано відхилив клопотання позивача про виклик представника Nibulon S.A. для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням, що призвело до порушення ч. 3 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Nibulon S.A. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/14138/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 06.12.2018, відповідачам у справі встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

ТОВ «Спецагропроект» та ПрАТ «Компанія «Райз» скористалися правом, наданим статтею 263 ГПК України, надали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач-4 наголошував на тому, що доводи апелянта ґрунтуються на припущеннях того, що відповідач-1 навмисно відчужив своє майно шляхом укладення договору купівлі-продажу з відповідачем-2; рішення у цивільній справі №759/16206/14-ц, на які посилається позивач, скасовані ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.12.2017, однак, така ухвала не поширюється на оспорювані угоди; рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23.05.2014 не передбачає задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на майно будь-якої особи, а крім того, не є обов'язковим для виконання іншими особами, зокрема, відповідачем-2 та відповідачем-4; вимоги позивача про забезпечення позову є надуманими та такими, що порушують майнові права третіх осіб, не причетних до арбітражного врегулювання спору між Nibulon S.A. та ПрАТ «Компанія «Райз».

Відповідач-1, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, також вказував на те, що доводи позивача ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені ані обставинами справи, ані нормами чинного законодавства України; вимоги Nibulon S.A. до відповідача-1 є грошовими та не стосуються об'єкта нерухомості, відчуження якого є предметом договору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018, на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України, у розгляді справи №910/14138/18 оголошено перерву на 18.12.2018.

18.12.2018 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ПрАТ «Компанія «Райз» надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач-1 зазначив, що відповідач-2 розрахувався з ним за придбане майно, яке продавалося на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу, в підтвердження чого надано копію довідки від 17.12.2018.

У судове засідання відповідачі-3, 4, 5 явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідачі-3, 4, 5 не повідомили суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Представники відповідачів-1, 2 вимоги апеляційної скарги не визнали, доводи, на яких вона ґрунтується вважають безпідставними та необґрунтованими, просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

18.12.2018 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, позовні вимоги у даній справі обґрунтовані укладенням оспорюваних договорів з протиправною метою - приховування майна ПрАТ «Компанія «Райз» від Nibulon S.A. та з порушенням вимог щодо справедливості і добросовісності, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 92, ч. 3 ст. 509 і ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, та в порушенням вимог ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України про неприпустимість зловживання правом в інших формах.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, позивач наголошував на необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на будівництво підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 10 т/год (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 44), що є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу (надалі - об'єкт будівництва), а також шляхом заборони ТОВ «ФК «Монополіум Фінанс» задовольняти у будь-який спосіб вимоги іпотекодержателя за оспорюваним іпотечним договором за рахунок предметів іпотеки - об'єкта будівництва, право власності на яке зареєстроване за ТОВ «Спецагропроект».

Позивач стверджував, що для ефективного захисту і поновлення його порушених інтересів вкрай важливим є забезпечення на майбутнє можливості відновлення права власності боржника на об'єкти нерухомості та земельні ділянки (об'єкт будівництва).

За доводами заявника, ризик відчуження об'єкта будівництва визначається тим, що:

- ПрАТ «Компанія «Райз» є боржником Nibulon S.A. і тривалий час добровільно не виконує безспірне грошове зобов'язання;

- 29.10.2015 відповідачі вже вчинили правочин щодо відчуження об'єкту будівництва, що об'єктивно унеможливило задоволення безспірних грошових вимог Nibulon S.A. до боржника за рахунок майна, чим порушили майнові інтереси позивача;

- на момент подання даної заяви ТОВ «Спецагропроект» передало вказаний об'єкт будівництва в іпотеку ТОВ «ФК «Монополіум Фінанс» в забезпечення виконання зобов'язань в розмірі 494 801 408,24 грн за договором позики №43-2014 від 23.07.2017, строк виконання якого настав 18.07.2018;

- іпотечний договір, на підставі якого об'єкт передано ТОВ «Спецагропроект» в іпотеку ТОВ «ФК «Монополіум Фінанс», є предметом позову у даній справі;

- станом на момент подання даної заяви строк виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою об'єкту будівництва, вже настав, що з огляду на відповідні положення Закону України «Про іпотеку» утворює ризик відчуження об'єкту та земельних ділянок на користь іпотекодержателя - ТОВ «ФК «Монополіум Фінанс», що ускладнить або навіть унеможливить захист порушених прав позивача у разі задоволення даного позову судом;

- боржник у зобов'язанні і один з відповідачів - ПрАТ «Компанія «Райз» не має коштів та/або іншого майна, за рахунок якого могли б бути задоволені безспірні грошові вимоги Nibulon S.A.;

- відповідачі, які вчинили правочини з відчуження об'єкту, зокрема, ПрАТ «Компанія «Райз» і ТОВ «Спецагропроект», перебувають під контролем одного й того ж кінцевого бенефіціарного власника (контролера);

- відповідачі пов'язані відносинами контролю з кількома сотнями іншими суб'єктами господарювання, частина з яких не є резидентами України, які перебувають під контролем одного й того ж кінцевого бенефіціарного власника (контролера), що дозволяє відповідачам без особливих зусиль та в стислий строк скоординувати свої дії і здійснити чергове відчуження;

- навіть у разі повного задоволення позову судом подальше відчуження об'єкту та земельних ділянок позбавить Nibulon S.A. ефективного захисту і можливості поновити порушені інтереси, зокрема, повернути одного з відповідачів - ПрАТ«Компанія «Райз» у майновий стан, в якому він перебував до вчинення оспорюваного правочину.

За наведених обставин, Nibulon S.A. вважає, що існує велика вірогідність наступного (подальшого) відчуження об'єкту будівництва та земельних ділянок ТОВ «Спецагропроект», у тому числі, на користь ТОВ «ФК «Монополіум Фінанс», що унеможливить ефективний захист і поновлення інтересів Nibulon S.A. як кредитора (стягувача) і задоволення безспірних вимог позивача за рахунок вказаного об'єкта.

За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу вказаної норми вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Однак, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто положення вказаної статті пов'язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов'язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Разом з тим, виходячи зі змісту заяви Nibulon S.A. про забезпечення позову, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про її безпідставність, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів жодним чином не обґрунтована і документально не підтверджена, при цьому, у даному випадку позивач не є та не був власником об'єкта будівництва, відчуження якого було здійснено відповідачем-1 на користь відповідача-2 та в подальшому передано в іпотеку відповідачеві-4.

Крім того, предметом розгляду у даній справі є спір про визнання недійсними договору купівлі-продажу об'єкта будівництва та договору про передачу зазначеного майна в іпотеку, а не спір про право власності на це майно.

Також колегія суддів зазначає, що в поданій позивачем заяві про забезпечення позову міститься лише посилання на потенційне порушення прав заявника, при цьому, відсутнє достатнє обґрунтування та докази на підтвердження доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, з наданих заявником доказів вбачається, що окрім продажу об'єкта в 2015 році та передачі зазначеного майна в іпотеку, будь-яких інших дій по відчуженню вказаного майна відповідачами не вчинялось, протилежного позивачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції та вважає, що позивачем не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження факту вчинення відповідачами дій з метою унеможливлення в майбутньому виконання судового рішення у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, на переконання колегії суддів, заявником не наведено суду жодних належних підстав, які б свідчили, що невжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, за приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Аналогічні положення закріплені в ст. 41 Конституції України.

Підсумовуючи наведене, враховуючи предмет заявленого позову, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову, про які просить позивач, а саме, накладення арешту на майно, що належить ТОВ «Спецагропроект» та заборона ТОВ «ФК «Монополіум Фінанс» задовольняти у будь-який спосіб вимоги іпотекодержателя за оспорюваним іпотечним договором, не відповідають вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, порушують баланс інтересів учасників справи, а також не вплинуть на виконання рішення суду у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Nibulon S.A. про забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права, а саме, ч. 3 ст. 140 ГПК України, що, на його думку, виявилося у безпідставній відмові суду у задоволенні клопотання позивача про виклик представника Nibulon S.A. для надання пояснень або додаткових доказів, оскільки вказаною нормою передбачено право суду здійснити такий виклик, а не його обов'язок.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзивах на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваної ухвали у даній справі.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/14138/18 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга Nibulon S.A. - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Nibulon S.A. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/14138/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/14138/18 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження ухвали від 24.10.2018 у справі №910/14138/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 22.12.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська