ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа№ 911/953/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Буравльова С.І.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 06.12.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Прокуратури Київської області

на рішення Господарського суду Київської області

від 20.08.2018 (повний текст складено 30.08.2018)

у справі №911/953/18 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури

Київської області

в інтересах держави в особі

Відділу освіти Яготинської районної державної адміністрації

до Фізичної особи- підприємця Лупана Олега Миколайовича

про визнання недійсним договору №15 про закупівлю товарів від 29.01.2018

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області (далі прокурор) в інтересах держави в особі Відділу освіти Яготинської районної державної адміністрації (далі - Відділ освіти Яготинської РДА, позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Лупана Олега Миколайовича (далі ФОП Лупан О.М., відповідач) про визнання недійсним договору № 15 про закупівлю товарів від 29.01.2018.

В обгрунтування позову прокурор посилався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № 15 про закупівлю товарів від 29.01.2018, який, на думку прокурора, має бути визнано недійсним, оскільки договір про закупівлю товарів за кошти бюджету між Відділом освіти Яготинської РДА та ФОП Лупаном О.М. було укладено сторонами з порушеннями приписів ст.ст. 656, 669 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, Закону України Про публічні закупівлі, п. 1 розділу II Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 № 454, отже наявні правові підстави для визнання зазначеного договору недійсним. Крім того, оспорюваний договір суперечить принципам закупівель, встановленим ст. 3 Закону України Про публічні закупівлі, що є порушенням абз. 3 ч. 1 ст. 2 Закону Про публічні закупівлі та, відповідно до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання договору недійсним.

У звязку з викладеним прокурор просив визнати недійсним договір про закупівлю товарів від 29.01.2018 № 15, укладений між Відділом освіти Яготинської районної державної адміністрації та Фізичною особою-підприємцем Лупаном Олегом Миколайовичем, на суму 74528,00 грн., припинити зобов'язання за договором на майбутнє та судові витрати, сплачені прокуратурою Київської області за даною позовною заявою, стягнути з відповідача.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність обумовлених законом підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину. Заперечення мотивовані тим, що відповідно до пункту 1.2 договору найменування (номенклатура, асортимент) товару зазначено в специфікації (додаток № 1). Так, згідно додатку № 1 сторонами визначено найменування, код за класифікатором, одиниці виміру, кількість, ціну за одиницю товару та суму. Тобто, визначено предмет договору із зазначенням всіх характеристик товару, що буде постачатися на виконання договору. Дані умови договору відповідають вимогам ст. 669 Цивільного кодексу України. А тому твердження прокурора, що умови договору № 15 про закупівлю товарів та послуг від 29.01.2018 не відповідають нормам чинного законодавства - є безпідставними. Крім того, абзац 2 ч. 1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі визначає, що цей Закон застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень. Тобто, укладаючи оспорюваний договір на суму 74528,00 грн., сторони мали право не застосовувати даний Закон та не проводити торги через електронну систему prozorro. У свою чергу, абзац 5 ч. 1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі визначає, що у разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг без використання електронної системи закупівель, за умови, що вартість предмета закупівлі дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена в абзацах 2 і 3 цієї частини, замовники обов'язково оприлюднюють звіт про укладені договори в системі електронних закупівель відповідно до статті 10 цього Закону. На виконання даної норми, відповідно до інформації, розміщеної на сайті електронної системи державних закупівель prozorro (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-01-30-000525-а), замовником - Відділом освіти Яготинської РДА 30.01.2018 було оприлюднено звіт про укладення договору з відповідачем.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.08.2018 (повний текст рішення складено 30.08.2018) у справі № 911/953/18 у задоволенні позову Заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Відділу освіти Яготинської районної державної адміністрації до Фізичної особи-підприємця Лупана Олега Миколайовича (далі ФОП Лупан О.М., відповідач) про визнання недійсним договору № 15 про закупівлю товарів від 29.01.2018 відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прокурором не доведено наявності фактичних обставин, з якими закон повязує визнання правочинів недійсними на момент їх вчинення, та, відповідно, не доведено підстав вважати договір № 15 про закупівлю товарів та послуг від 29.01.2018 недійсним в силу приписів ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що укладений 29.01.2018 договір № 15 про закупівлю товарів та послуг між Відділом освіти Яготинської РДА та ФОП Лупаном О.М., не суперечить вимогам законодавства.

Не погодившись з вказаним рішенням, Прокуратура Київської області звернулась до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що господарським судом Київської області при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та зясуванні обставин, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не було враховано, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № 15 про закупівлю товарів від 29.01.2018, який, на думку прокурора, має бути визнано недійсним, оскільки договір про закупівлю товарів за кошти бюджету між Відділом освіти Яготинської РДА та ФОП Лупаном О.М. було укладено сторонами з порушеннями приписів ст.ст. 656, 669 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, Закону України Про публічні закупівлі, п. 1 розділу II Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 № 454, отже наявні правові підстави для визнання зазначеного договору недійсним. Крім того, оспорюваний договір суперечить принципам закупівель, встановленим ст. 3 Закону України Про публічні закупівлі, що є порушенням абз. 3 ч. 1 ст. 2 Закону Про публічні закупівлі та, відповідно до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, прокурор вказував, що судом першої інстанції не було враховано, що оспорюваний договір суперечить статті 3 Закону України Про публічні закупівлі в частині дотримання принципу відкритості та прозорості закупівель.

Згідно з витягом з Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/953/18 розподілено для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2018 апеляційну скаргу Прокуратури Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2018 (повне рішення складено 30.08.2018) у справі № 911/953/18 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/953/18 за апеляційною скаргою Прокуратури Київської області, призначено справу до розгляду в судовому засіданні 06.12.2018.

13.11.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилався на те, що умови договору № 15 про закупівлю товарів від 29.01.2018 відповідають вимогам ст. 669 Цивільного кодексу України, договором визначено чіткий предмет із зазначенням всіх характеристик товару, що буде постачатися. Крім того, абзац 2 ч. 1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі визначає, що цей Закон застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень. Тобто, укладаючи оспорюваний договір на суму 74528,00 грн., сторони мали право не застосовувати даний Закон та не проводити торги через електронну систему prozorro. У свою чергу, абзац 5 ч. 1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі визначає, що у разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг без використання електронної системи закупівель, за умови, що вартість предмета закупівлі дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена в абзацах 2 і 3 цієї частини, замовники обов'язково оприлюднюють звіт про укладені договори в системі електронних закупівель відповідно до статті 10 цього Закону. На виконання даної норми, відповідно до інформації, розміщеної на сайті електронної системи державних закупівель prozorro (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-01-30-000525-а), замовником - Відділом освіти Яготинської РДА 30.01.2018 було оприлюднено звіт про укладення договору з відповідачем.

Враховуючи положення п.17.4 ч.17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, п.п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та у звязку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці, розпорядженням №09.1-08/333/18 від 04.12.2018 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/953/18.

У відповідності до витягу з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Буравльов С.І., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 справу №911/953/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Буравльов С.І., Мартюк А.І., розгляд справи вирішено здійснювати в раніше призначеному засіданні 06.12.2018.

Прокурор в судовому засіданні 06.12.2018 доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та за наслідками апеляційного розгляду справи прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.12.2018 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Позивач в судове засідання 06.12.2018 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, враховуючи те, що всі учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що неявка представників позивача не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Відповідно до ст. ст. 12, 15, 16, 20 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з п. 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Ч. 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17).

Як зазначав прокурор у позові, необхідність звернення прокурора з відповідним позовом повязана з тим, що відносини, повязані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає. Порушенням інтересів держави є те, що відділом освіти Яготинської районної державної адміністрації під час проведення закупівлі продуктів харчування порушено вимоги чинного законодавства, принципи максимальної ефективності та економії, що створює ризик до протиправного витрачання коштів бюджету, нераціонального та неефективного їх використання. Таким чином, у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес. Укладення оспорюваного договору, на думку прокурора, є порушенням законності в бюджетній системі, а також порушує інтереси держави в особі відділу освіти Яготинської районної державної адміністрації, як розпорядника державних коштів, який в межах здійснення покладених на нього функцій зобовязаний забезпечувати ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів.

Прокурор у позові зазначав, що підставою звернення до суду стало те, що відділом освіти Яготинської районної державної адміністрації, як головним розпорядником бюджетних коштів, який здійснює управління ними у межах встановлених йому бюджетних повноважень, як замовником державних закупівель послуг з харчування дітей, а також як стороною оспорюваного договору про закупівлю за державні кошти, не вжито заходів щодо поновлення порушених інтересів держави, і Бориспільською місцевою прокуратурою на підставі ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу відділу освіти Яготинської районної державної адміністрації було скеровано повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.

У справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява N 42454/02, пункт 35) Європейський суд з прав людини висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

У справі, що розглядається, Прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" порушенням, на його думку, законності у сфері публічних закупівель в результаті укладення правочину всупереч визначеному законом порядку проведення публічних закупівель. З посиланням на практику ЄСПЧ у справі "Трегубенко проти України" Прокурор зазначив про те, що правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Таким чином, прокурор обгрунтовано звернувся до суду з позовом в інтересах держави, визначивши позивачем відділ освіти Яготинської районної державної адміністрації.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 29.01.2018 між Відділом освіти Яготинської районної державної адміністрації (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Лупаном Олегом Миколайовичем (учасник) було укладено договір № 15 про закупівлю товарів та послуг, згідно з п. 1.1 якого учасник зобовязується у 2018 році поставити замовникові товари, зазначені у накладних, а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Згідно з пунктом 1.2 договору, найменування (номенклатура, асортимент) товару визначаються згідно специфікації (додаток № 1).

Розділом II договору передбачено, що учасник повинен передати (поставити) замовнику товар (товари), якість яких відповідає умовам сертифікату якості.

У відповідності з п. 3.1 договору, ціна цього договору становить 74528,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після предявлення учасником накладної на оплату товару.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що поставки товарів здійснюються на протязі двох днів після замовлення, а згідно з п. 5.2 договору місцем поставки є Засупоївський НВК.

Відповідно до пп.пп. 6.1.1, 6.1.2 п. 6.1 договору, замовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари, приймати поставлені товари згідно накладної та сертифікату якості.

Згідно з пп.пп. 6.3.1, 6.3.2 п. 6.3 договору, учасник зобовязаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором, забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, установленим розділом II цього договору.

Відділом освіти Яготинської РДА та ФОП Лупаном О.М. було підписано додаток № 1 до договору № 15 від 29.01.2018, а саме: Специфікацію продукції, відповідно до якої було визначено найменування, код за класифікатором, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю та суму (вартість) продукції.

Прокурор у позові наголошує, що оскільки спірний договір про закупівлю товарів за кошти бюджету від 29.01.2018 № 15 було укладено сторонами з порушеннями приписів ст.ст. 656, 669 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 3, 4, Закону України Про публічні закупівлі, п. 1 розділу II Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 № 454, то наявні правові підстави для визнання зазначеного договору недійсним.

Як зазначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з приписами ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Щодо доводів прокурора стосовно невідповідності предмету договору ст. 669 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 1.2 оспорюваного договору передбачено, що найменування (номенклатура, асортимент) товару, що постачається, сторонами визначається в специфікації (додаток № 1 до договору).

Так, в додатку № 1 до договору визначено найменування, код за класифікатором, одиниці виміру, кількість, ціну за одиницю та вартість товару, що постачається.

Тобто сторонами було визначено та узгоджено предмет договору із зазначенням всіх характеристик 35 найменувань товару, що буде постачатися на виконання умов договору.

Отже, умови укладеного позивачем та відповідачем договору відповідають вимогам ст.ст. 656, 669 Цивільного кодексу України та ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити лише про його не укладення, а не про недійсність договору. Недійсність договору та неукладеність договору є різними за своєю правовою природою поняттями, і наслідки неузгодження сторонами договору істотних умов не можуть бути застосовані при визначенні невідповідності договору вимогам закону (недійсності), оскільки недійсним може бути визнано лише укладений (вчинений) правочин, що узгоджується з приписами ст.ст. 202, 203 Цивільного кодексу України.

Таким чином, з неукладеного правочину не виникає договірних зобов'язань і він не породжує жодних цивільних правовідносин, в той час, коли недійсний правочин не породжує тих правових наслідків, які притаманні правочинам цього виду, але він породжує правові наслідки, які випливають з його недійсності.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи прокурора щодо непогодження істотних умов договору не можуть бути прийняті до уваги в контексті розгляду спору про визнання укладеного правочину недійсним.

Стосовно доводів прокурора на те, що при укладанні договору № 15 про закупівлю товарів та послуг від 29.01.2018 між Відділом освіти Яготинської РДА та ФОП Лупаном О.М. не було дотримано вимог Закону України Про публічні закупівлі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності з ч. 1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі,цей Закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про публічні закупівлі, закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; обєктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Згідно з п.п. 9, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України Про публічні закупівлі предмет закупівлі це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом; замовниками є органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх обєднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.

Ч. 1 статті 10 Закону України Про публічні закупівлі визначено, що змовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, а саме:

оголошення про проведення процедури закупівлі та тендерну документацію - не пізніше ніж за 15 днів до дня розкриття тендерних пропозицій, якщо вартість закупівлі не перевищує межі, встановлені у частині четвертій цієї статті, та не пізніше 30 днів у разі перевищення таких меж;

зміни до тендерної документації та роз'яснення до неї (у разі наявності) - протягом одного дня з дня прийняття рішення про їх внесення або надання роз'яснень;

оголошення з відомостями про укладену рамкову угоду (у разі здійснення закупівлі за рамковими угодами) - не пізніше ніж через сім днів з дня укладення рамкової угоди;

протокол розгляду тендерних пропозицій - протягом одного дня з дня його затвердження;

повідомлення про намір укласти договір про закупівлю - протягом одного дня з дня прийняття рішення про визначення переможця процедури закупівлі;

інформацію про відхилення тендерної пропозиції учасника - протягом одного дня з дня прийняття рішення про відхилення;

договір про закупівлю - протягом двох днів з дня його укладення;

повідомлення про внесення змін до договору - протягом трьох днів з дня внесення змін;

звіт про виконання договору - протягом трьох днів з дня закінчення строку дії договору, виконання договору або його розірвання;

звіт про укладені договори - протягом одного дня з дня укладення договору.

Відповідальність за повноту та достовірність інформації, що оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу, несуть голова та секретар тендерного комітету замовника або уповноважена особа (особи).

Крім того, згідно з п. 1.1 Порядку здійснення допорогових закупівель, затверджених Наказом ДП "Зовнішторгвидав України" 13 квітня 2016 року N 35, здійснення допорогових закупівель застосовується у разі проведення замовником відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт із використанням електронної системи закупівель під час здійснення закупівель товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах 2 та 3 частини 1 статті 2 Закону України Про публічні закупівлі.

Згідно з п. 6.3 Порядку здійснення допорогових закупівель, затверджених Наказом ДП "Зовнішторгвидав України" 13 квітня 2016 року N 35, Під час оголошення Закупівлі Замовник розміщує в Системі інформацію про предмет, очікувану вартість Закупівлі, умови договору, порядок і умови проведення Закупівлі, строк подання пропозицій, а також вимоги до Учасника та іншу інформацію, яка, на його думку, є необхідною для проведення Закупівлі. Інформація, зазначена під час оголошення Закупівлі, повинна збігатися з інформацією, що зазначена у прикріплених документах (за наявності). У разі невідповідності пріоритетною вважається інформація, зазначена Замовником під час оголошення Закупівлі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інформація про закупівлю, передбачена ч. 1 ст. 10 Закону України Про публічні закупівлі , була розміщена на загальнодоступному сайті електронної системи державних закупівель prozorro (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-01-30-000525-а).

Відповідно до п. 2 розділу II Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.03.2016 № 454 предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з пунктами 17 і 32 частини 1 статті 1 Закону та на основі національного класифікатора України ДК 021:2015 Єдиний закупівельний словник, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 р. № 1749, за показником четвертої цифри основного словника із зазначенням у дужках конкретної назви товару чи послуги.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 259 Господарського кодексу України, складовою частиною національної системи класифікації є національні класифікатори. Національні класифікатори та процедури їх розроблення затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку.

Національний класифікатор України Єдиний закупівельний словник ДК 021:2015, затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 р. № 1749, призначений для стандартизації опису в договорах (контрактах) предмета державних закупівель, забезпечування більшої прозорості процедур закупівель товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти.

Згідно з інформацією про закупівлю, розміщену на загальнодоступному сайті електронної системи державних закупівель prozorro (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-01-30-000525-а), специфікація закупівлі була чітко визначена за кодом ДК021-2015 (CPV):15000000-8, а також вказана очікувана вартість закупівлі 74 528,00 грн.

Статтею 4 Закону України Про публічні закупівлі передбачено обовязок здійснення закупівель відповідно до річного плану. Річний план, додаток до річного плану та зміни до них безоплатно оприлюднюються на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель протягом пяти днів з дня їх затвердження.

У пунктах 3, 4, 6, 7 форми річного плану закупівель, затвердженої наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.03.2016 р. № 490 Про затвердження форм документів у сфері публічних закупівель зазначається: конкретна назва предмета закупівлі; коди та назви відповідних класифікаторів предмета закупівлі (за наявності); розмір бюджетного призначення за кошторисом або очікувана вартість предмета закупівлі; процедура закупівлі.

Згідно з приписами абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

У разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг без використання електронної системи закупівель, за умови, що вартість предмета закупівлі дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники обов'язково оприлюднюють звіт про укладені договори в системі електронних закупівель відповідно до статті 10 цього Закону (абзац 5 ч. 1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі).

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що для замовника закупівлі товарів на суму 74528,00 грн. закон передбачає можливість (право) використання електронної системи закупівель та обовязки дотримуватись принципів здійснення публічних закупівель, а також оприлюднювати звіти про укладені договори в системі електронних закупівель.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, на виконання зазначених вище норм Закону, відповідно до інформації, розміщеної на загальнодоступному сайті електронної системи державних закупівель prozorro (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-01-30-000525-а), замовником - Відділом освіти Яготинської РДА 30.01.2018 було оприлюднено звіт про результати укладеного договору між Відділом освіти Яготинської РДА та ФОП Лупаном О.М.

Відповідну інформацію перевірено судом апеляційної інстанції за допомогою сайту електронної системи державних закупівель prozorro (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-01-30-000525-а).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що безпосередньо Законом України Про публічні закупівлі не встановлено вимог до зазначення предмету договору як у самому договорі, так і у звіті. При цьому, ідентифікатор закупівлі та ідентифікатор договору: UA-2018-01-30-000525-а - визначені як у пропозиції закупівлі, так і у звіті про укладений договір.

Водночас, будь-яких доказів на підтвердження факту невиконання сторонами вимог ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі при укладенні договору № 15 про закупівлю товарів та послуг від 29.01.2018 між Відділом освіти Яготинської РДА та ФОП Лупаном О.М. позивачем та прокурором до матеріалів справи не надано.

Довод прокурора в обгрунтування підстави недійсності оспорюваного правочину про те, що Відділом освіти Яготинської РДА не було оприлюднено на веб-порталі Уповноваженого органу (www.prozorro.gov.ua: https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-01-30-000525-а) електронних документів (додаток до річного плану та зміни до нього), які б підтверджували планування Відділом освіти Яготинської РДА закупівель товарної продукції, яка є предметом спірного договору від 29.01.2018 № 15, що підтверджується даними веб-порталу Уповноваженого органу (www.prozorro.gov.ua) - судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставний та необґрунтований з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 4 Закону України Про публічні закупівлі, закупівля здійснюється відповідно до річного плану. Річний план, додаток до річного плану та зміни до них безоплатно оприлюднюються на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель протягом пяти днів з дня їх затвердження.

Проте, за порушення вимог, установлених Законом України Про публічні закупівлі, статтею 38 вказаного Закону передбачено відповідальність у сфері публічних закупівель. Так, за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, розробленими відповідно до цього Закону, члени тендерного комітету замовника, уповноважена особа (особи), члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України. За порушення вимог, установлених цим Законом в частині прийнятих рішень, вибору і застосування процедур закупівлі, відповідальність несуть члени тендерного комітету або уповноважена особа (особи) персонально.

При цьому, недійсність договору про закупівлю визначається статтею 37 вказаного Закону, згідно з якою договір про закупівлю є нікчемним у разі: його укладення з порушенням вимог частини 4 статті 36 цього Закону; його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; його укладення з порушенням строків, передбачених частиною 2 статті 32 та абзацом 8 частини 3 статті 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у звязку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Таким чином, Законом України Про публічні закупівлі не передбачено наслідків у вигляді визнання недійсними укладених правочинів у випадку здійснення закупівлі товарів без оприлюднення річного плану закупівель замовником.

Натомість, відповідальність за порушення законодавства про закупівлі, зокрема, за здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг без застосування визначених законодавством процедур закупівель; оцінка пропозицій конкурсних торгів (кваліфікаційних пропозицій), тендерних пропозицій не за критеріями та методикою оцінки для визначення найкращої пропозиції конкурсних торгів (кваліфікаційної пропозиції), тендерної пропозиції, що міститься в документації конкурсних торгів (кваліфікаційній документації), тендерній документації; укладення з учасником, який став переможцем торгів, договору про закупівлю за цінами і обсягами, що не відповідають вимогам документації конкурсних торгів (кваліфікаційної документації), тендерної документації; неоприлюднення або порушення порядку оприлюднення інформації про закупівлі відповідно до вимог законодавства; ненадання інформації, документів та матеріалів у випадках, передбачених законом, встановлена статтею 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення для службових (посадових), уповноважених осіб.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що прокурор посилався у позові на те, що виявлене прокуратурою порушення стосується недотримання при проведенні закупівлі принципів закупівель, встановлених статтею 3 Закону України Про публічні закупівлі, зокрема принципу відкритості та прозорості закупівель, які забезпечуються у т.ч. через вільний доступ необмеженого кола потенційних постачальників товарів до інформації про закупівлю та можливістю взяти участь у відповідній закупівлі.

Статтею 3 Закону України Про публічні закупівлі визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об'єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням. Належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст.ст. 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України невідповідність укладеного договору статті 3 Закону України Про публічні закупівлі - прокурором ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших субєктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси субєкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Поряд з цим, за приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України судом може бути визнане недійсним повністю або частково господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність па підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Дослідивши наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прокурором не доведено наявності фактичних обставин, з якими закон повязує визнання правочинів недійсними на момент їх вчинення, та, відповідно, не доведено підстав вважати договір № 15 про закупівлю товарів та послуг від 29.01.2018 недійсним в силу приписів ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що укладений 29.01.2018 договір № 15 про закупівлю товарів та послуг між Відділом освіти Яготинської РДА та ФОП Лупаном О.М., не суперечить вимогам законодавства, зокрема і статті 3 Закону України Про публічні закупівлі.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Серявін проти України). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2018 (повний текст рішення складено 30.08.2018) у справі № 911/953/18 - відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Північний апеляційний господарський суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника. Крім того, судом першої інстанції за наслідками розгляду справи вірно здійснено розподіл судових витрат відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76-79, 269, 272, 275, 276, 281, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Прокуратури Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2018 у справі №911/953/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2018 у справі №911/953/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/953/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.І. Буравльов

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складений 17.12.2018