ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2267/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Тодорові А.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача ОСОБА_3 підприємства Чорноморськтеплокомуненерго Чорноморської міської ради Одеської області про стягнення 172483,44грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ОСОБА_3 підприємства Чорноморськтеплокомуненерго Чорноморської міської ради Одеської області 172483,44грн. у тому числі 119484,61грн. пені, 14188,02грн. 3% річних, 38810,81грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору на постачання природного газу №3944/1617-БО-23 від 27.10.2016р. щодо прострочення терміну оплати поставленого газу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.10.2018р. відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу для розгляду по суті на 13.11.2018р. о 12:00.

13.11.2018р. за вх.суду№23295/18 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні від 13.11.2018р. було оголошено перерву по 04.12.2018р. о 10:45, про що зазначено у протоколі судового засідання.

26.11.2018р. за вх.суду№24447/18 позивач надав до суду відповідь на відзив.

03.12.2018р. за вх.суду№24883/18 позивач звернувся з клопотанням про залучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні від 04.12.2018р. було оголошено перерву по 20.12.2018р. о 10:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

05.12.2018р. за вх.суду№25194/18 відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру інфляційних витрат, 3% річних та пені на 99%.

В судовому засіданні від 20.12.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/2267/18.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

27.10.2016р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, Постачальник) та ОСОБА_3 підприємством Чорноморськтеплокомуненерго Чорноморської міської ради Одеської області (відповідач, Споживач) було укладено договір №3944/1617-КП-23 постачання природного газу (далі договір) на виконання якого Постачальник зобовязується поставити Споживачеві у 2016-2017р.р. природний газ, а Споживач зобовязується оплатити його на умовах договору (п.1.1. договору).

Ціна за 1000куб.м. газу за договором з 01.10.2016р. становить 5916,00грн., крім того ПДВ (20%) 1183,00грн. До сплати за 1000куб.м. природного газу з ПДВ 7099,20грн. (п.5.2. договору).

Відповідно до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання Споживачем п.п.6.1, 6.6. договору він зобовязується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Згідно п.12.1. договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. включно, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як вказує позивач, на виконання умов договору, він передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 172483,44грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу. Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору. З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 119484,61грн.

Позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, вказує, що оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобовязаний сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 14188,02грн. та нарахованих інфляційних від основного боргу складає 38810,81грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 119484,61грн. пені, 14188,02грн. 3% річних та 38810,81грн. інфляційних.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що станом на дату звернення позивача до суду заборгованість відповідача за поставлений природний газ відсутня. Позивачем не враховано наявність погодженого Чорноморською міською радою Одеської області графіку погашення заборгованості відповідачем за спожитий природний газ. Позивач має враховувати наявність графіку погашення заборгованості за спожитий природний газ та встановлений ним строк виконання, при цьому наявність відповідного графіку не змінює розрахунків за іншими договорами придбання природного газу, які будуть укладатись між позивачем та відповідачем у майбутньому.

Відповідач вказує на наявність розрахунку за обсяг заборгованості в тарифах на теплову енергію, послуги централізованого опалення, постачання гарячої води за 2016,2017р.р. З наведених розрахунків вбачається збитковість господарської діяльності підприємства у зв'язку з підвищенням цін на природний газ без відповідного збільшення цін на теплову енергію, що унеможливлювало належне виконання договірних правовідносин з позивачем.

У своєму відзиві відповідач посилаючись на ст.551 Цивільного кодексу України, зазначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, необхідно з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та наслідків. Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки береться до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Відповідач стверджує, що невиконання відповідачем договірних зобов'язань виникло з об'єктивних і незалежних від боржника причин та обставин, зокрема, через значну заборгованість споживачів і їх неплатоспроможність, що підтверджує погоджений Чорноморською міською радою Одеської області відповідний графік погашення заборгованості. У звязку з чим, відповідач просить врахувати специфіку діяльності підприємства відповідача та ступінь виконання боржником зобов'язань за договором з достроковим виконанням графіку погашення заборгованості, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення та врахувати майнові інтереси обох сторін.

Враховуючи викладене, відповідач у своєму відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач у своїй відповіді на відзив відповідача щодо графіку погашення заборгованості зазначає, що для підписання між позивачем та відповідачем за опалювальний період 2016- 2017 договору постачання природного газу, на виконання п.17 Положення про покладання спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 10.2015 №758 (яка була чинною на той час) відповідач надав позивачу графіки погашення заборгованості, зокрема за договорами М3944/1617-КП-23. Але згідно з п. 17 того ж Положення та абз.9 п.12 Положення про покладання спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187 (яка є чинною) наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі- продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо). Згідно п.10.3 договору постачання природного газу №3944/1617-КП-23 строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п 'ять років). Таким чином, згідно умов договору, вимог чинного законодавства України (у тому числі ст.251-254 ЦК України) для захисту інтересів Компанії було подано позовну заяву до Господарського суду Одеської області. Договір укладений між сторонами не був змінений в частині порядку здійснення розрахунків та в частині відповідальності за невиконання умов договору.

Щодо зменшення неустойки, позивач зазначає, що важливим елементом настання умови для зменшення розміру неустойки в порядкуст.233 Господарського кодексу України є саме зявлення до стягнення збитків, однак в даній справі збитки не було заявлено, а тому неможливо встановити співрозмірність неустойки в порівнянні до збитків, в наслідок чого неможливе застосування даної статті про зменшення неустойки. Звертаємо увагу суду, що Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як державне підприємство є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. За спірним договором постачався імпортований природний газ, який Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» закуповує за зовнішньоекономічними контрактами, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків, аж до припинення постачання природного газу на територію України, що майже і сталося 01 січня 2006 року та відбулося 01 січня 2009 року та 2014 року. Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ Позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» втрат є стягнення з боржників пені у розмірі передбаченої умовами договорів.

Як вказує позивач, загальна сума заявлених пені, 3% річних, інфляційних не компенсує повністю втрат від сплати відсотків за комерційними кредитами, однак зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові втрати та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Під час розгляду справи відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру інфляційних витрат, 3% річних та пені на 99%.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на те, що у позовних вимог позивач не зазначає та не обґрунтовує суму збитків, які ним було понесене при виконанні договірних відносин відповідачем, що у сукупності з наявністю поважних причин неможливості вчасно сплатити за договірні відносини призводить до їх необґрунтованості та незаконності. Фактично, позивач звернувся до суду з метою не стягнення основного боргу, який відповідач постійно сплачує та не з метою погашення збитків у зв'язку з неналежним виконанням договірних відносин, а з метою отримання додаткового доходу. Відповідач просить врахувати специфіку господарської діяльності відповідача, на якого покладено обовязок безперебійного постачання теплової енергії споживачам протягом опалювального сезону, низьку платоспроможність значної кількості споживачів теплової енергії, особливо фізичних осіб, які отримують відстрочки на оплату послуг теплової енергії, що призводить до відсутності у відповідача достатніх коштів на сплату своїх договірних відносин, погіршує якість проведення необхідних ремонтних робіт мереж, обладнання та теплових пунктів. В даному випадку, затримання оплат відповідачем договірних зобов'язань виникло з об'єктивних і незалежних причин та обставин, зокрема, через значну заборгованість споживачів і їх неплатоспроможність.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 27.10.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №3944/1617-КП-23 постачання природного газу на виконання якого позивач зобовязався поставити відповідачу у 2016-2017р.р. природний газ, а відповідач зобовязався оплатити його на умовах договору.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, що підтверджується наданими до матеріалів справи виписками по рахунку позивача, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору у звязку з чим позивачем згідно умов 8.2. договору було нараховано відповідачу пеню у сумі 119484,61грн.

Посилання відповідача на графік погашення заборгованості за спожитий газ ОСОБА_3 підприємства Чорноморськтеплокомуненерго Чорноморської міської ради Одеської області за договорами з НАК «Нафтогаз України» судом до уваги не приймаються, оскільки зазначений графік підписаний директором відповідача та погоджений Чорноморською міською радою Одеської області не містить погодження позивача з зазначеним графіком та, як вірно зазначено позивачем, наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі- продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних витрат, 3% річних та пені на 99%, зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Господарський суд враховує, що КП Чорноморськтеплокомуненерго Чорноморської міської ради Одеської області є підприємством, яке надає послуги з централізованого теплопостачання на території м. Чорноморська Одеської області, а отже основним джерелом доходів такого підприємства є кошти, що надійшли за наданні послуги з теплопостачання.

Нормами ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №17 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки.

Відповідно до вказаного Порядку уповноважений банк здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14 - 26 цього Порядку.

Згідно п. 14 Порядку, у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15 - 26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості, зокрема, послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи.

Таким чином, Комунальне підприємство Чорноморськтеплокомуненерго Чорноморської міської ради Одеської області самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, та оплата із такого рахунку відповідних послуг, у тому числі послуг з транспортування природного газу, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів.

Судом враховано, що основний борг за договором постачання природного газу №3944/1617-КП-23 від 27.10.2016р. погашено у повному обсязі.

Суд вважає, що наведені вище обставини та надані докази дають суду підстави для зменшення розміру пені.

Разом з цим, враховуючи, що діяльність Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи та враховуючи правове призначення штрафних санкцій, суд вважає, що зменшення пені згідно клопотання відповідача на 99% є занадто значним зменшенням, а тому зменшує розмір пені до 20000,00грн.

Щодо зменшення розміру 3% річних та інфляційних, суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 14188,02грн. за період з 28.02.2017р. по 16.03.2017р. у сумі 1711,36 за зобовязаннями за січень 2017р., з 28.03.2017р. по 18.07.2017р. у сумі 2310,55грн. за зобовязаннями за лютий 2017р., з 26.04.2017р. по 13.11.2017р. у сумі 10166,11грн. за зобовязаннями за березень 2017р., за допомогою програми Законодавство, вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 14188,02грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних у сумі 38810,81грн. за період з травня по червень 2017р. включно у сумі 3799,50грн. за зобовязаннями за лютий 2017р., за період з травня по жовтень 2017р. у сумі 35011,31грн. за зобовязаннями за березень 2017р. та здійснивши власний розрахунок за допомогою програми Законодавство, суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні у сумі 3728,21грн. за період з травня по червень 2017р. включно та 34635,04грн. за період з травня по жовтень 2017р., що загалом становить 38363,25грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача ОСОБА_4 комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 підлягають частковому задоволенню в частині стягнення пені у сумі 20000,00грн., 3% річних у сумі 14188,02грн. та інфляційних у сумі 38363,25грн., в решті позову судом відмовлено.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2587,25грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача до відповідача ОСОБА_3 підприємства Чорноморськтеплокомуненерго Чорноморської міської ради Одеської області про стягнення 172483,44грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 підприємства Чорноморськтеплокомуненерго Чорноморської міської ради Одеської області (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Торгова, 2А, 9) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 20000,00грн. пені, 14188,02грн. 3% річних, 38363,25грн. інфляційних, 2587,25грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

3. У позовних вимогах Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в частині стягнення з ОСОБА_3 підприємства Чорноморськтеплокомуненерго Чорноморської міської ради Одеської області 99484,61грн. пені та 447,56грн. інфляційних відмовити.

Повне рішення складено 21 грудня 2018р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова