ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 923/99/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Погребняка В.Я., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Корпусенка А.О.

за участю представників: ГПУ - Савицької О.В., посв. №011103; АТ"Херсонобленерго"

- Анісімова В.В., дов. Від 03.10.2018 №07/158-18.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області

на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.06.2018

(Суддя - Задорожна Н.О.)

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018

(Головуючий суддя - Савицький Я.Ф.; судді - Головей В.М., Діброва Г.І.)

за позовом Заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Херсонської міської ради

до відповідача Акціонерного товариства "Херсонобленерго"

про стягнення 1 219 799, 70 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. У лютому 2018 року Заступник керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Херсонської міської ради звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Херсонобленерго" 1219799,70 грн упущеної вигоди, спричиненої невиконанням обов'язку з укладення договору про залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Херсона за реконструкцію будівлі виробничого корпусу з адміністративними приміщеннями з будівництвом складського приміщення на території бази ПАТ "ЕК "Херсонобленерго", за адресою: м. Херсон, вул. Пестеля, 5.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як замовник будівництва до виконавчого комітету Херсонської міської ради не звертався, відповідний договір пайової участі не укладав, кошти пайової участі до місцевого бюджету не сплачував, що і стало підставою для стягнення цих коштів у судовому порядку, шляхом подання відповідного позову.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.06.2018 у справі №923/99/18, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018, відмовлено Заступнику керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Херсонської міської ради у задоволенні позовних вимог.

3. Судові рішення попередніх інстанцій обґрунтовані встановленням фактичних обставин стосовно того, що запроектований склад призначений для зберігання матеріалів і обладнання для монтажу та ремонту електричних мереж, а отже виконує функцію, пов'язану із розбудовую електричних мереж, тобто інфраструктури населеного пункту та відноситься до виробничих об'єктив енергетики;

3.1. крім того, суди виходили з того, що у п. 22 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації ХС № 75 від 14.06.2016 зазначено, що кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту не вимагаються відповідно до ст. 40 п. 4 пп. 9 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", де зазначено, що до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва об'єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об'єктів енергетики, зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу);

3.2. у підсумку, суди дійшли висновку, що АТ "Херсонобленерго" не зобов'язане приймати пайову участь у розвитку інфраструктури міста під час будівництва виробничого об'єкту енергетики, відтак, несплата ним пайового внеску не може бути розцінена як неправомірна бездіяльність, яка позбавила позивача права на одержання пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, що в свою чергу виключає склад цивільного правопорушення, а отже і відповідальність суб'єкта у вигляді відшкодування збитків (упущеної вигоди);

3.3. апеляційним господарським судом відхилено посилання скаржника на те, що об'єкт реконструкції не відноситься до об'єктів енергетики, оскільки посилання позивача на визначення об'єкта електроенергетики, наведене у положеннях ст. 1 Закону України "Про електроенергетику", є недоречним, так як за своєю сутністю об'єкт електроенергетики є складовою частиною об'єктів енергетики та співвідносяться між собою як частина (об'єкт електроенергетики) та ціле (об'єкт енергетики) і не є тотожними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

4. Заступник прокурора Одеської області звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду Херсонської області від 05.06.2018 та на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 у даній справі з проханням скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5. Підставою для скасування скаржник вважає невірне застосування та порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. 1 Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів", ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (Далі - ГПК України).

5.1. Скаржник вважає, що суди дійшли помилкового висновку про те, що реконструйовані будівлі відносяться до об'єктів енергетики;

5.2. звертає увагу на те, що підприємство розподіляє саме електроенергію та не здійснює інші види діяльності у сфері енергетики;

5.3. крім того, зазначає, що визначення об'єкту електроенергетики міститься в ст. 1 Закону України "Про електроенергетику", відповідно до якого у даному понятті відсутні такі складові як адміністративна будівля чи складські приміщення;

5.4. скаржник стверджує, що ані адміністративна будівля, ані складські приміщення, які входять до складу об'єкту будівництва, не приймають безпосередньої участі у процесі вироблення енергії, її транспортуванні та підключенні до об'єднаної енергетичної системи, відтак, не відносяться до об'єктів енергетики, отже, відповідач не звільнений від обов'язку перерахувати до місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури м. Херсона;

5.5. у підсумку, зазначає, що оскільки АТ "Херсонобленерго" не уклав договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, це свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов'язкових дій щодо такого звернення та укладення договору, отже, повинен відшкодувати кошти у вигляді упущеної вигоди, які перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

6. Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 06.11.2018 на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Жукова С.В. - головуючого, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г., - передано касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 16.11. 2018 відкрито касаційне провадження у справі № 923/99/18 за касаційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 у вказаній справі.

7.2. Призначено до розгляду касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на 12 грудня 2018 року о 12 год 15 хв. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м.Київ, вул.О.Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.

7.3. Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 11.12.2018 у зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Білоуса В.В. визначено склад суду: Жуков С.В. - головуючий, Погребняк В.Я., Ткаченко Н.Г.

8. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

9. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

10. Під час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій встановлено, що:

10.1. Рішенням Херсонської міської ради № 916 від 25.12.2012 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Херсона, який діяв до та на час реєстрації відповідачем декларації про готовність об'єкта до експлуатації (надалі Порядок).

10.2. Відповідно до п. 2.8 Порядку пайова участь замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Херсона розраховується у розмірі 10 % від вартості будівництва об'єкта містобудування - для нежитлових будівель або споруд.

10.3. Управлінням з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради 14.06.2016 зареєстровано декларацію серії ХС №75 про готовність об'єкта до експлуатації, в якій вказано, що замовник - ПАТ "ЕК "Херсонобленерго", , здійснив реконструкцію будівлі виробничого корпусу з адміністративними приміщеннями з будівництвом складських приміщень на території бази ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" по вул. Пестеля, 5 в м. Херсоні.

10.4. Відповідно до п. 20 Декларації вартість будівництва за затвердженою проектною документацією складає 10043,30 тис. грн.

10.5. Пунктом 22. зазначеної Декларації встановлено, що кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту відповідно до договору не вимагаються відповідно до ст.40 п. 4 пп. 9 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

10.6. З витягу із проекту реконструкції будівлі виробничого корпусу з адміністративними приміщеннями з будівництвом складського приміщення на території бази ПрАТ "ЕК "Херсонобленерго" за адресою м. Херсон, вул. Пестеля, 5, декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 14.06.2016 та декларації про початок виконання будівельних робіт від 25.12.2015 номер ХС 91 вбачається, що відповідачем проводилась реконструкція виробничого корпусу з адміністративними приміщеннями з будівництвом складських приміщень на території бази ПАТ "ЕК "Херсонобленерго", тобто, фактично приводилась добудова складських приміщень площею 1051,49 кв. м.

11. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

12. Згідно зі ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором. Господарськими санкціями, виходячи зі змісту ст. 217 ГК України, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно - господарські та адміністративно - господарські санкції.

13. Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

14. Таким чином позивач має довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки правопорушника та причинний зв'язок між протиправними діями відповідача та завданими позивачу збитками. Сукупність (склад) чотирьох названих умов утворює юридично-фактичні підстави господарсько-правової відповідальності. Для застосування майнової відповідальності у вигляді відшкодування збитків потрібна наявність усіх чотирьох підстав.

15. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

16. Водночас, за положеннями п. 9 ч. 4 ст. 40 вказаного Закону до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва об'єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об'єктів енергетики, зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу).

17. За висновками судів попередніх інстанцій, які врахували п. 3.2. проекту реконструкції "Характеристика діяльності об'єкту", запроектований склад призначений для зберігання матеріалів і обладнання для монтажу та ремонту електричних мереж, відтак, виконує функцію, пов'язану із розбудовою електричних мереж, тобто інфраструктури населеного пункту та відповідно, відноситься до виробничих об'єктів енергетики, отже, у відповідності до вимог п. 9 ч. 4 ст. 40 Закону не долучається до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту під час будівництва вищезазначених об'єктів, про що, зокрема, зазначено 2 п. 22 Декларації.

18. Спростовуючи доводи заявника касаційної скарги, які зазначені у п.п. 5.1 - 5.5. цієї постанови, які у підсумку зводяться до того, що реконструйовані відповідачем будівлі не відносяться до об'єктів енергетики, з огляду на що відповідач не звільнений від обов'язку перерахувати до місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури м. Херсона, Суд виходить з такого.

19. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів" об'єкт енергетики - електрична станція (крім ядерної частини атомної електричної станції), електрична підстанція, електрична мережа, підключені до об'єднаної енергетичної системи України, а також котельня, підключена до магістральної теплової мережі, магістральна теплова мережа, споруда альтернативної енергетики тощо.

20. У цій же нормі визначено, що землі енергетики - земельні ділянки, надані в установленому порядку для розміщення, будівництва та експлуатації енергогенеруючих підприємств, об'єктів альтернативної енергетики, об'єктів передачі електричної та теплової енергії, виробничих об'єктів, необхідних для експлуатації об'єктів енергетики, в тому числі баз та пунктів.

21. У ст. 6 цього Закону передбачено, що до земель енергетики відносяться землі, надані в установленому законом порядку у власність та користування для розміщення, будівництва і експлуатації об'єктів з виробництва і передачі електричної та теплової енергії, об'єктів альтернативної енергетики, об'єктів технологічної інфраструктури об'єктів енергетики, в тому числі адміністративних та виробничих будівель підприємств, що здійснюють таку діяльність.

22. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів" до земель під виробничими об'єктами енергетики відносяться земельні ділянки підприємств, установ і організацій, надані для розміщення, будівництва та експлуатації підприємств з виробництва електротехнічного обладнання, пристроїв, матеріалів, будівельних конструкцій, дільниць з ремонту електротехнічного обладнання, промислових і ремонтних баз, службових, адміністративних та виробничих будівель суб'єктів енергетики та інших підприємств, що забезпечують експлуатацію об'єктів енергетики.

23. Судами встановлено, що за цільовим призначенням земельна ділянка, на якій проводилось будівництво - це землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, що відповідає функціональному призначенню об'єкту забудови.

24. Отже, об'єктами енергетики в розумінні чинного законодавства є також виробничі об'єкти енергетики, до яких відносяться, зокрема і адміністративні та виробничі будівлі підприємств, що забезпечують експлуатацію об'єктів енергетики.

25. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов'язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад правопорушення, звільняє боржника від відповідальності.

26. За встановлених судами обставин та з урахуванням наведених законодавчих положень, висновки попередніх судових інстанцій про те, що у АТ "Херсонобленерго" не виникло обов'язку приймати пайову участь у розвитку інфраструктури міста під час будівництва виробничого об'єкту енергетики, а несплата останнім пайового внеску не може бути розцінена як неправомірна бездіяльність, що, в свою чергу, виключає склад цивільного правопорушення, а отже і відповідальність суб'єкта у вигляді відшкодування збитків (упущеної вигоди), є правомірними.

27. Враховуючи недоведеність протиправності поведінки у діях відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача та неотриманням позивачем коштів у вигляді упущеної вигоди, повний склад цивільного правопорушення є недоведеним.

28. З огляду на викладене суди попередніх інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1219799,70 грн упущеної вигоди, спричиненої невиконанням обов'язку з укладення договору про залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Херсона за реконструкцію будівлі виробничого корпусу з адміністративними приміщеннями з будівництвом складського приміщення на території бази ПАТ "ЕК "Херсонобленерго", за адресою: м. Херсон, вул. Пестеля, 5.

29. У відповідності з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

30. Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції та апеляційний господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідили матеріали справи в їх сукупності, дали вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішили спір у справі.

31. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

32. Суд також звертається до усталеної практики Європейського суду з прав людини (п. 40 рішення у справі "Пономарьов проти України", mutatis mutandis п. 52 рішення у справі "Рябих проти Росії"), який наголошує, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

33. За таких обставин та з урахуванням меж розгляду справи в суді касаційної інстанції, в порядку ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, як такі, що прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права.

34. У зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 3 09, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №923/99/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Херсонської області від 05.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №923/99/18 залишити без змін

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.Я. Погребняк

Н.Г. Ткаченко