ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

п р о в і д м о в у у в и д а ч і с у д о в о г о н а к а з у

21 грудня 2018 року Справа № 926/2324/18

Суддя Господарського суду Чернівецької області Ніколаєв М.І., розглянувши

заяву стягувача приватного агропромислового підприємства «Березна»

до боржника ОСОБА_1 сільської ради

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 1494,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне агропромислове підприємство «Березна» звернулось до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 сільської ради заборгованості в сумі 1494,72 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання договору поставки сільськогосподарської продукції №144 від 06.08.2018 року.

За змістом статей 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Згідно частини 2 статі 154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає відповідний наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Як вбачається з заяви про видачу судового наказу, місцем реєстрації боржника є Тернопільська область. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 сільської ради заборгованості в сумі 1494,72 грн. на підставі пункту 9 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того суд звертає увагу заявника, що відповідно до пункту 1 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно частини 1 статті 151 Господарського процесуального кодексу України, за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

За приписами статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176 грн. 20 коп.)

Проте, приватним агропромисловим підприємством «Березна» до заяви не додано належних та допустимих доказів, які підтверджують сплату судового збору, що свідчить про недотримання ним при зверненні до суду вимог пункту 1 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 147, 150, 151, 152, 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ::

Відмовити приватному агропромисловому підприємству «Березна» у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 сільської ради заборгованості в сумі 1494,72 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.255 ГПК України в строк та порядку, встановленому ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 21.12.2018.

Суддя М.І. Ніколаєв