ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Справа № 924/296/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Огороднік К.М., суддя Коломис В.В. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2018 року у справі № 924/296/18 (суддя Заверуха С.В.), повний текст рішення складено 24.07.2018 року),

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби в Хмельницькій області, Департамент фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації

про стягнення 69768453,62 грн. заборгованості, з яких 34821827,30 грн. - пеня, 8925090,10 грн. - 3% річних, 26021536,22 грн. - інфляційні втрати

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонера компанія "Нафтогаз України"

про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору №16-455-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року

за участю представників:

первісного позивача - Родоман Т.О., за довіреністю,

первісного відповідача - Якимчук О.М., за довіреністю,

третіх осіб - не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2018 року у справі № 924/296/18 в позові ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ТзОВ "Хмельницькгаз збут" про стягнення 69768453, 62 грн. заборгованості, з яких 34821827,30 грн. - пеня, 8925090,10 грн. - 3% річних, 26021536,22 грн. - інфляційні втрати відмовлено. Позов ТзОВ "Хмельницькгаз збут" до ПАТ "Національна акціонера компанія "Нафтогаз України" про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору № 16-455-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року задоволено частково. Визнано недійсним абзац 8 пункту 6.1. договору №16-455-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року, укладеного між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ТзОВ "Хмельницькгаз збут". В решті зустрічних позовних вимог відмовлено. Присуджено до стягнення з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь ТзОВ "Хмельницькгаз збут" 881 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Хмельницької області скасувати та прийняти нове рішення, яким первісний позов задоволити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2018 року прийнято апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2018 року у справі № 924/296/18 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Огороднік К.М., суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В.; призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Від ТзОВ "Хмельницькгаз збут" на адресу суду надійшов письмовий відзив, відповідно до якого Товариство просило суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задоволити.

Представник відповідача за первісним позовом вимоги апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві. Просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час та дату засідання буди належним чином повідомлені судом.

Враховуючи положення ст. 273 ГПК України щодо строку розгляду скарги в апеляційній інстанції, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення учасників провадження про час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників третіх осіб у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 28.10.2016 року між позивачем за первісним позовом (продавець) та відповідачем за первісним позовом (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16-455-Н, згідно п. 1.1. якого продавець зобов'язується передати покупцеві у 2016-2017 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору. Відповідно до п. 2.1 договору, продавець передає покупцеві з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (включно) природний газ обсягом до 664600 тис. куб.м., у тому числі за місяцями: жовтень 47200 тис. куб.м., листопад 81600 тис. куб.м, грудень 125800 тис. куб.м., січень 180000 тис. куб.м, 120000 тис. куб.м, 110000 тис. куб.м. Пунктом 3.2. договору сторони встановили, що приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці купівлі-продажу, оформлюється актом приймання-передачі. Згідно п. 5.1. договору, ціна за 1000 куб. метрів природного газу, який передається за цим договором, без урахування податку на додану вартість у розмірі 20 відсотків, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов'язками (включно) становить 4955,40 гривень за 1000 куб. метрів природного газу, крім того податок на додану вартість у розмірі 20 відсотків. Згідно п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу. Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі - Порядок), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 (далі - Постанова № 20) і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк. Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 (дев'яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві, передбачений абзацом четвертим цього пункту, акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком, має бути здійснений до закінчення 90 (дев'яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк. Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою передбаченою Порядком і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту. Підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до Постанови № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Судами обох інстанцій встановлено, що на виконання умов договору № 16-455-Н від 28.10.2016 року продавець передав, а покупець отримав природний газ власного видобутку виключно для постачання побутовим споживачам. Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2016 року на суму 205405345,86 грн., від 30.11.2016 року на суму 340770844,13 грн., від 31.12.2016 року на суму 434588108,24 грн., від 31.01.2017 року на суму 507322722,17 грн., від 28.02.2017 року на суму 404933381,17 грн., від 31.03.2017 року на суму 287884123,56 грн.

В свою чергу відповідачем було здійснено оплату за спожитий газ в сумі ,13 грн., що підтверджено і відображено в довідках про операції та довідці про сальдо за період з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що між ГУ Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, Департаментом фінансів в Хмельницькій області, ТзОВ "Хмельницькгаз збут" та НАК "Нафтогаз України" з метою погашення взаємної заборгованості укладено Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. Цими рішеннями сторонами погоджено, що їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до Постанови № 20. Згідно п. 4. протокольних рішень, сторони, що підписали це спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови № 20 та Порядку проведення розрахунків за невиконання своїх зобов'язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України. Спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим спільним протокольним рішенням (п. 5.2. рішення).

Судами встановлено, що погашення заборгованості згідно договору № 16-455-Н від 28.10.2016 року спільними протокольними рішеннями відбувалось наступним чином: спільне протокольне рішення № 2833 від 17.11.2016 року - 100000 грн.; № 2834 від 17.11.2016 року - 200000 грн.; № 2837 від 17.11.2016 року - 50000000 грн.; № 2838 від 17.11.2016 року - 48800000 грн.; спільне протокольне рішення № 352 від 19.01.2017 року - 50000000 грн.; № 353 від 19.01.2017 року - 50000000 грн., № 354 від 19.01.2017 року - 50000000 грн., № 355 від 19.01.2017 року - 50000000 грн.; № 356 від 19.01.2017 року - 50000000 грн.; № 357 від 19.01.2017 року - 50000000 грн.; № 358 від 19.01.2017 року - 50000000 грн.; № 359 від 19.01.2017 року - 24767188, 30 грн.; спільне протокольне рішення № 661 від 31.01.2017 року - 50000000 грн.; № 662 від 31.01.2017 року - 50000000 грн.; № 663 від 31.01.2017 року - 50000000 грн.; № 664 від 31.01.2017 року - 50000000 грн.; № 665 від 31.01.2017 року - 50000000 грн.; № 666 від 31.01.2017 року - 50000000 грн.; № 667 від 31.01.2017 року - 50000000 грн.; спільне протокольне рішення № 1261 від 20.02.2017 року - 49060518,95 грн.; на суму 133176738,54 грн.; на суму 37762754,34 грн.; на суму 13846235,73 грн.; на суму 15214271,39 грн. Вказані проплати підтверджуються наявними в матеріалах справи відповідними платіжними дорученнями.

Позивач продав відповідачу природний газ на загальну суму ,13 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 року, від 30.11.2016 року, від 31.12.2016 року, від 31.01.2017 року, від 28.02.2017 року, від 31.03.2017 року.

Відповідач оплатив отриманий газ, однак оплата здійснювалась невчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим позивачем подано позов про стягнення з останнього 69768453,62 грн. заборгованості, з яких 34821827,30 грн. пеня, 8925090,10 грн. - 3% річних, 26021536,22 грн. - інфляційні втрати.

При цьому, ТзОВ "Хмельницькгаз збут" вважаючи, що нараховані 3% річних, втрати від інфляції та пеня неправомірні в силу недійсності окремих абзаців п. 6.1. договору, звернулось із зустрічним позовом до ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання частково недійсним пункту 6.1. договору №16-455-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Як зазначено вище, сторонами у справі 28.10.2016 року було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16-455-Н.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а ч. 3 цієї ж статті ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Обґрунтовуючи недійсність оскаржуваного пункту договору в частині, ТзОВ "Хмельницькгаз збут" зазначило про те, що така частина пункту суперечить Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому Постановою № 20; Порядку проведення розрахунків за природний газ. теплопостачання і електроенергію, затвердженому Наказом Міненерговугілля та Міністерству фінансів України № 693/688 від 03.08.2015 року; Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року, оскільки визначає строки оплати спожитого газу, в той час, як на оплату газу за пільговими та субсидованими категоріями споживачів розраховується держава у визначеному нормативними актами порядку. Відтак, Товариство позбавлене можливості впливати на такі розрахунки, а тому не може нести відповідальність за прострочення оплати в цій частині.

Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим Постановою № 20 (втратила чинність з 08.11.2017 року) передбачено, що він визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

Відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою, разом з цим, такі кошти не є коштами суб'єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок, в даному випадку - ПАТ "Нафтогаз України".

Відтак, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів Державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови. Таким чином сторони договору позбавлені можливості врегулювати в договорі питання щодо строків та порядку виконання зобов'язання, виконання кого залежить від компенсацій з державного бюджету, оскільки такий порядок викладений у відповідних нормативно-правових актах.

Разом з цим, як зазначено вище, пунктом 6.1. договору сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до Постанови № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк. Зазначеним пунктом договору сторони фактично встановили строк та порядок виконання зобов'язання, яке здійснюється із державного бюджету України та регулюється відповідними нормативно-правовими актами, що є неправомірним.

При цьому, питання дійсності договору або певної його частини підлягає встановленню на момент укладення такого договору, а відтак, втрата чинності Постановою № 20 з 08.11.2017 року не впливає на суперечність її положенням абз. 8 п. 6.1. договору від 28.10.2016 року.

Враховуючи те, що суперечність міститься лише у абз. 8 п. 6.1. договору, в якому, власне, і зазначено про те, що розрахунки проводяться відповідно до п. 6.1. договору, а укладення спільних протокольних рішень на підставі Постанови № 20 від 11.01.2005 року не змінює порядку, визначеного п. 6.1. договору, суд першої інстанції, з яким повністю погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про визнання недійсним лише абзацу 8 пункту 6.1. договору № 16-455-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року та про відмову у визнанні недійсними інших частин пункту 6.1. договору.

Стосовно законності висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісних позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вказано вище, відповідач оплатив отриманий газ, однак оплата здійснювалась невчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим позивачем подано позов про стягнення з відповідача 69768453,62 грн. заборгованості, з яких 34821827,30 грн. пеня, 8925090,10 грн. - 3% річних, 26021536,22 грн. - інфляційні втрати.

В силу ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Наслідки у вигляді застосування штрафних санкцій та ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню у випадку прострочення виконання зобов'язання з вини контрагента.

Положеннями пункту 1.2. Порядку від 03.08.2015 року № 493/688, яким сторони керувались при підписанні відповідних спільних протокольних рішень, визначено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, НАК "Нафтогаз України" у такий спосіб виявило свою згоду здійснити розрахунки відповідно до згаданого Порядку і тим самим погодилось зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ за договором від 28.10.2016 року №16-455-Н.

Зважаючи на викладене, не залежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

При цьому, судами встановлено, що відповідачем за первісним позовом належним чином виконувались умови спільних протокольних рішень, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для нарахування 3% річних, втрат від інфляції та пені на суми, перераховані спільними протокольними рішеннями.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що лише частина спожитого газу споживалася пільговиками та підлягала оплаті спільними протокольними рішеннями. Інша частина оплачувалась коштами ТОВ "Хмельницькгаз збут" та порядок таких розрахунків визначений умовами договору.

Власними коштами ТзОВ "Хмельницькгаз збут" слід було сплатити за жовтень 2016 року 4626010,39 грн. до 25.11.2016 року (включно), за листопад 2016 року 31261692,20 грн. до 25.12.2016 року (включно), за грудень 2016 року 15676922,51 грн. до 25.01.2017 року включно, за січень 2017 року - 26751576,09 грн. до 25.02.2017 року включно, за лютий 2018 року - 4311778,85 грн. до 25.03.2018 року включно, у березні 2017 року вся сума підлягала сплаті спільними протокольними рішеннями.

Відповідно до розрахунку основного боргу по договору №16-455-Н від 28.10.2016 року, наданого відповідачем, оплата спожитого у жовтні 2016 року газу була проведена власними коштами на суму 7523232, 12 грн. до 25.11.2016 року, при цьому державою було відшкодовано на підставі спільних протокольних рішень 197882113,74 грн.; оплата спожитого у листопаді 2016 року газу була проведена власними коштами відповідача до 23.12.2016 року на суму 22846761,14 грн., відшкодовано державою 317924082,99 грн. на підставі спільних протокольних рішень; оплата спожитого за грудень 2016 року газу була проведена власними коштами відповідача до 25.01.2017 року на суму 78288874,73 грн., та 356299233,51 грн. відшкодовано державою відповідно до спільних протокольних рішень; оплата спожитого газу за січень 2017 року на суму 89074382,62 грн. проведена за рахунок власних коштів товариства до 24.02.2017 року та 418248339,55 грн. відшкодовано державою на підставі спільних протокольних рішень; оплата за лютий 2017 року проведена власним коштом до 24.03.2017 року на суму 85111747 грн. та 319821634,17 грн. відшкодовано державою; оплата за березень 2017 року проведена власними коштами на суму 64572232,43 грн. до 31.05.2017 року, відшкодовано державою 223311891,13 грн.

Відтак, з наявних в матеріалах справи розрахунків вбачається, що відповідачем за первісним позовом своєчасно здійснювались розрахунки за спожитий ним газ. Інша ж частина оплачувалась шляхом підписання спільних протокольних рішень. Разом з цим, відповідач за первісним позовом здійснював оплату частини коштів пільгового та субсидованого населення з подальшим відшкодуванням таких витрат державою в інші місяці, чим і зумовлено сплату відповідачем за первісним позовом власними коштами більшої суми у певні місяці та меншої - у наступні.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні первісного позову, зважаючи на те, що у позивача за первісним позовом відсутні підстави для нарахування 3% річних, пені та втрат від інфляції на суми, перераховані з державного бюджету для покриття пільг та субсидій, а оплата відповідачем за первісним позовом сум коштів за власний спожитий газ здійснювалась відповідно до умов договору.

В силу ч.ч. 1, 3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно з ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Викладені у апеляційній скарзі доводи ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" судова колегія вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.07.2018 року у справі № 924/296/18 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали справи № 924/296/18 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складено 17.12.2018 року.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.