ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2018 р. Справа№ 910/6379/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек»

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018, повний текст якого складено 30.07.2018,

у справі № 910/6379/18 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек»

до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське»

про стягнення 21 429,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 21 429,05 грн., які становлять суму грошових коштів, виплачених позивачем за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2017 у справі № 904/2150/17 Приватному підприємству «Комфорт-Сіті» в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Акура», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_2 - водія автомобіля «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_2, який є працівником позивача, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ № 5307301від 14.09.2015 та складаються зі збитків в сумі 18 829,05 грн., судового збору в сумі 1 600 грн. та витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 1 000 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2018, повний текст якого складено 30.07.2018, у справі № 910/6379/18 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- позивачем не надано доказів того, що він на виконання приписів п. 33.1 та п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звертався до відповідача із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди у встановленому законом порядку, або ж інші підтвердження того, що позивач з поважних причин не мав змоги виконати даний обов'язок;

- за змістом п. 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

- аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 по справі № 910/7449/17, в якій висловлено, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому, завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування;

- також Велика Палата Верховного Суду у зазначеній вище постанові, вказала, що переглядаючи судові рішення в аналогічному спорі, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що положення підпункту 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначають можливість відмови страховика у виплаті страхованого відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків, однак не містять підстав для відмови в задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, визначених договором ОСЦПВВНТЗ. З огляду на зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від цього правового висновку Верховного Суду України;

- системний аналіз положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди;

- виплата страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом;

- отже, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, яку відповідача повинен був виплатити потерпілій особі відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісу № АЕ/5307301;

- ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Акура», державний номерний знак НОМЕР_1 2, сталася 30.05.2016, проте позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування шкоди лише 13.06.2017, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією фіскального чеку та опису вкладенні в цінний лист, в той час як граничний строк відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» такого звернення - 30.05.2017;

- позивачем не надано доказів повідомлення страхувальника про настання страхової події у встановлений законом порядок і термін, та виходячи зі змісту претензії про відшкодування шкоди, а саме, дати, коли була остання складена, суд приходить до висновку, що вона була надіслана з порушенням річного строку, а саме, після 30.05.2017, що, у свою чергу, є порушенням порядку, встановленого законодавством.

Не погоджуючись з рішенням, 13.09.2018 через Господарський суд міста Києва Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротек» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/6379/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зазначивши про те, що:

- за приписами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме відповідач як страховик має приймати рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, проте у спірному випадку суд взяв на себе повноваження страховика та за відсутності письмового рішення відповідача щодо виплати страхового відшкодування відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування;

- факт звернення до відповідача з вимогою щодо виплати страхового відшкодування впродовж року з дати спірної ДТП встановлений рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2017 у справі № 904/2150/17, однак у цьому випадку звертається до відповідача не з вимогою про виплату страхового відшкодування , а з вимогою про виплату грошових коштів в порядку регресного відшкодування збитків на підставі ст.ст. 512, 514 ЦК України.

Водночас відбулись зміни в системі судоустрою України.

Так,25.06.2018 на виконання Указу Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах», яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

25.10.2018 до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/6379/18.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2018 справа № 910/6379/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 29.10.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- Товариству з обмеженою відповідальністю «Агротек» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/6379/18;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/6379/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 09.11.2018;

- сторонам роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/6379/18;

- учасникам роз'яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, вказаною ухвалою клопотання скаржника про проведення судових засідань в режимі відеоконференції залишено судом без розгляду.

Станом на 13.12.2018 відзивів, пояснень та клопотань, в тому числі про розгляд справи за участю представників сторін, до суду не надходило.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів враховує таке.

Як слідує з матеріалів справи позивачем як при зверненні до суду з позовом, так і при подачі апеляційної скарги зазначено адресу відповідача: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 38-Б.

На вказану адресу як судом першої, так і судом апеляційної інстанції направлялись всі документи суду.

Водночас згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, просп. Нікопольський, 54.

Проте, з відомостей які містяться на офіційному сайті відповідача (http://www.illichivska.com.ua/?view=main_r), адресою його центрального офісу є саме вказана позивачем адреса.

Враховуючи вказані відомості, які містяться на офіційному сайті та те, що всю кореспонденцію, направлену за адресою: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 38-Б, відповідач отримував, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з штрихкодовими ідентифікаторами № 052, № 750, № 369), колегія суддів вважає, що відповідача належними чином повідомлено про розгляд справи № 910/6379/18 як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 176 200 грн. (1 762 грн.*100).

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/6979/18 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 176 200 грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/6379/18 відкрито 29.10.2018, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався з 14.11.2018, апеляційна скарга має бути розглянута по 28.12.2019 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

30.05.2016 о 08 години 00 хвилин в м. Києві по проспекту Григоренка 41/2 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_3, який належав ПП «Комфорт-Сіті» (далі Автомобіль) та автомобіля «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1) під керуванням ОСОБА_2.

В результаті ДТП пошкоджено Автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_2, що підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05.07.2016 у справі № 753/11059/16-п, провадження № 3/753/3404/16 (а.с. 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Стаття 1 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент спірної ДТП) встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_2 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

З наявної в матеріалах справи копії полісу № АЕ/5307301 (а.с. 14) (далі Поліс) слідує, що в період з 15.09.2015 по 14.09.2016 (дата спірної ДТП 30.05.2016) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом № АК/6860948 (далі Поліс) (страхувальник відповідач).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

За правилами ст. 22 Закону, обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_2 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, в межах визначеної Полісом відповідальності.

З огляду на вказані обставини:

- ПП «Комфорт-Сіті» звернувся до відповідача з вимогою щодо виплати страхового відшкодування;

- 27.07.2016 страховиком було заведено справу №502354, проте не було здійснено ніяких страхових виплат;

- 01.11.2016 ПП «Комфорт-Сіті» звернувся до страховика (відповідача) з вимогою (вих. № листа 61) перерахувати страхове відшкодування позивачу, однак страховик свої зобов'язання не виконав;

- 19.10.2016 ПП «Комфорт-Сіті» направив скаргу Моторному (транспортному) страховому бюро України з вимогою залучитися до відшкодування;

- 09.11.2016 МТСБУ направило лист №4/4-10/29283 ПП «Комфорт-Сіті», в якому повідомило, що направили запит до страховика з вимогою виплатити кошти. Однак страховик не перерахував страхове відшкодування;

- Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, 08.12.2016 направила лист №7874/13-12, в якому повідомила ПП «Комфорт-Сіті», про те, що 22.11.2016 комісія прийняла розпорядження № 2907, яким у страховика було анульовано ліцензію на провадження страхової діяльності;

- 27.12.2016 ПП «Комфорт-Сіті» було направлено лист вимогу до ТОВ «Агротек» з вимогою надати інформацію щодо звернення відповідача до його страховика після скоєння ДТП, ТОВ «Агротек» відповіді не надало.

З огляду на вказані обставини, ПП «Комфорт-Сіті» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Агротек» про стягнення грошових коштів в сумі 19 829,05 грн. в якості відшкодування нанесеної матеріальної шкоди внаслідок скоєння ДТП (справа № 904/2150/17).

За результатами розгляду вказаної справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2017 у справі № 904/2150/17 до стягнення з ТОВ «Агротек» на користь ПП «Комфорт-Сіті» присуджено 21 429,05 грн., які складаються зі збитків в сумі 18 829,05 грн., судового збору в сумі 1 600 грн. та витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 1 000 грн.

Вказаним рішенням встановлені вище перелічені обставини щодо звернення ПП «Комфорт-Сіті» як до позивача, так і до відповідача, а відтак, такі обставини, з огляду на не спростування їх відповідачем, визнають судом доведеними в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2017 у справі № 904/2150/17 встановлено також і те, що розмір збитків, завданих ПП «Комфорт-Сіті» внаслідок спірної ДТП, був визначений виходячи з експертного звіту з визначенням вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 14.06.2016 №573Ю, підготовленого ФОП Праворським Вячеславом Володимировичем (Свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів №9689 від 20.02.2013).

Вказане рішення позивачем виконано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 17435 від 25.05.2017 (а.с. 19).

Враховуючи особисте відшкодування позивачем шкоди, завданої спірною ДТП, останній звернувся до відповідача з претензією щодо виплати страхового відшкодування вих. № 1206/17-1юр від 12.06.2017 (а.с. 20-21), в якій просив виплатити позивачу 21 429,05 грн. Вказану претензію відповідачем було отримано 26.06.2017, що підтверджується витягом з он-лайн сервісу Укрпошти «Відстеження поштових пересилань» (а.с. 23).

Відповідач вказані кошти позивачу не перерахував, що стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив у повному обсязі, з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції на дату укладення Договору страхування) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору страхування (Полісу), останній як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, прийняв на себе зобов'язання відшкодовувати збитки, завдані вказаними особами, однак у спірному випадку вказане зобов'язання не виконав, внаслідок чого його страхувальник (позивач), на вимогу постраждалої особи, самостійно виплатив страхове відшкодування, після чого звернувся до відповідача з вимогою відшкодувати виплачену суму.

Тобто, у вказаному правовідношенні позивач є кредитором, а відповідач боржником.

При цьому колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 35 Закону встановлено, що:

- для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви (35.1);

- до заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах «а» - «ґ» цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування (35.2);

- особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов'язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов'язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди (35.3).

Статтею 36 Закону встановлений порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати:

- Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (36.1);

- Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

1. у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

2. у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення (36.2).

Отже, за вказаними приписами Закону, відповідач мав прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у його виплаті не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Як слідує зі змісту рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2017 у справі № 904/2150/17, постраждала внаслідок спірної ДТП особа звернулась до відповідача з відповідною заявою в строк до 27.07.2016, адже вказаною датою відповідачем було заведено страву № 502354, а відтак, рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування відповідач в будь-якому випадку мав прийняти в строк до 25.10.2016, проте матеріали справи не містять доказів вчинення ним вказаних дій.

Випадки, за яких відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1 має право прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, визначені п. 37.1 ст. 37 Закону, згідно з яким підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону (37.1.1.);

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону) (37.1.2.);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (37.1.3.);

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (37.1.4).

Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять доказів наявності в нього підстав для відмови постраждалій особі у виплаті страхового відшкодування за наслідками спірної ДПТ.

При цьому колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у задоволенні позову, на те, що з вимогою про сплату спірних коштів позивач звернувся до відповідача з порушенням встановленого п. 37.1.4 Закону річного строку, адже пунктом 37.1.4 Закону встановлений строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування потерпілою особою, якою в цьому випадку є ПП «Комфорт-Сіті» і яка, як встановлено судом, звернулась до відповідача з відповідною заявою вчасно.

Щодо посилань суду першої інстанції на те, що позивачем не надано доказів того, що він, на виконання приписів п. 33.1 та п. 33.1.4 ст. 33 Закону, звертався до відповідача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди у встановленому законом порядку, або ж інших підтверджень того, що позивач з поважних причин не мав змоги виконати даний обов'язок, колегія суддів зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні докази як того, що позивачем такі дії були вчинені, так і того, що такі дії він не вчинив, а відтак, за відсутності заперечень відповідача проти вчинення позивачем таких дій не можна вважати доведеними факт порушення позивачем п. 33.1 та п. 33.1.4 ст. 33 Закону.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що виходячи зі змісту ч. 2 ст. 74 ГПК України, згідно з якою, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події; і що в разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою, відповідні докази звернення до відповідача з повідомленням про настання спірної ДТП позивач мав надати лише у випадку заперечення вчинення таких дій відповідачем, доказів чого матеріли справи не містять.

Колегія суддів зазначає й про те, що п. 37.1 ст. 37 Закону визначає підстави, за яких страховик (відповідач) має право, а не обов'язок відмовити у виплаті страхового відшкодування, проте наявність у особи вказаного права надає їй можливість як скористатися ним шляхом прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, так і ні.

У спірному випадку матеріали справи не містять доказів в розумінні Закону як наявності у відповідача такого права, так і того, що він таким правом скористався.

При цьому колегія суддів зазначає про безпідставність посилань відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, оскільки у цій постанові вказано про те, що в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону закріплене саме право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, і у вказаній справі мале місце саме прийняття страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, що є відмінним від встановлених у спорі, що є предметом розгляду у справі № 910/6379/18, фактичних обставин.

Колегія суддів вважає невірними й посилання позивача на те, що у спірному випадку має місце заміна кредитора у зобов'язанні, адже він, виплативши збитки, завдані внаслідок спірної ДТП, набув права на їх отримання від відповідача, як особи, яка має обов'язок їх відшкодувати, в той час як стаття 512 ЦК України, якою врегульовано заміну кредитора у зобов'язанні, встановлює, що: - кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою; - кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Колегія суддів зазначає про те, що підставою для виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем є укладений між ними договір страхування (Поліс), за яким відповідач прийняв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку (дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого) за участю Автомобіля 1 відшкодувати за особу, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, в межах, визначених Полісом, шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих.

Водночас правовідносини між відповідачем та постраждалою внаслідок спірної ДТП особою є деліктними зобов'язаннями, які виникли внаслідок заподіяння останньому шкоди.

У спірному випадку відповідач припустився порушення умов укладеного між ним та позивачем договору страхування (Полісу), не виплативши постраждалій внаслідок спірної ДТП особі страхове відшкодування, чим завдав позивачеві збитків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

З огляду на зазначені норми законодавства, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідним є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов'язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб; вини боржника.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Колегія суддів зазначає про те, що наслідком невиконання відповідачем свого договірного обов'язку по виплаті страхового відшкодування стало понесення позивачем збитків, пов'язаних з відшкодуванням ПП «Комфорт-Сіті» збитків, завданих спірною ДТП, а також витрат, пов'язаних з розглядом в суді справи № 904/2150/17.

Водночас щодо розміру таких збитків колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач як страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має обов'язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи.

З матеріалів справи слідує, що розмір збитків, завданих ПП «Комфорт-Сіті» внаслідок спірної ДТП, був визначений виходячи з експертного звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 14.06.2016 №573Ю, підготовленого ФОП Праворським Вячеславом Володимировичем (Свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів №9689 від 20.02.2013), в той час як відповідачем розмір збитків не заперечується.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Зі змісту Полісу слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн., а франшиза - 1 000 грн.

Позивачем при розрахунку розміру збитків не враховано, що франшизу за наслідками спірної ДТП має платити не відповідача а позивач.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач має право на стягнення з відповідача збитків в сумі 20 429,05 грн. які становлять суму грошових коштів, виплачених позивачем за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2017 у справі № 904/2150/17 Приватному підприємству «Комфорт-Сіті» в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Акура», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_2 - водія автомобіля «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_2, який є працівником позивача, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ № 5307301від 14.09.2015 за мінусом, визначеної Полісом франшизи (21 429,05-1 000).

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 20 429,05 грн.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/6379/18 підлягає скасуванню, позов задовольняється частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають збитки в сумі 20 429,05 грн., в решті вимог в позові відмовляється.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також підстави зміни судового рішення, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек» задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/6379/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/6379/18 скасувати

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, просп. Нікопольський, 54, ідентифікаційний код 25186738) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек» (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1, ідентифікаційний код 32232765) збитки в сумі 20 429 (двадцять тисяч чотириста двадцять дев'ять) грн. 05 коп., витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 1 679 (одна тисяча шістсот сімдесят дев'ять) грн. 78 коп. та витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 2 519 (дві тисячі п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 66 коп.

5. У решті позову відмовити.

6. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

9. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6379/18.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк