ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/19976/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши в письмовому провадженні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 11.10.2017 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" до Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" (далі - ТОВ "Еліт Сервіс") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (відповідач-1) та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА)(відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішення № 647/8931 від 29.11.2012, зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 (суддя Головіна К.І.) у задоволенні позову відмовлено. Суд першої інстанції визнав, що невиконання позивачем пункту 8.4 договору оренду земельної ділянки надає Київській міській раді законні підстави для прийняття рішення про розірвання договору оренди землі.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 07.06.2017 (колегія суддів у складі: Коротун О.М., Майданевича А.Г., Гончарова С.А.) рішення місцевого суду скасував, позов задовольнив, визнав незаконним і скасував рішення Київської міської ради № 647/8931 від 29.11.2012 про відміну рішення Київської міської ради № 31-10/905 "Про надання та вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" та зобов'язав Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) здійснити реєстрацію права оренди ТОВ "Еліт Сервіс" на земельну ділянку кадастровий номер: :82:074:0013, площею 0,8325 га у пров. Лаврському, 9 у Печерському районі міста Києві, у встановленому законом порядку.

13.12.2017 до Верховного Суду України Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" подано заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 11.10.2017 у справі № 910/19976/16 із підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017), в якій заявник просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 11.10.2017 та залишити в силі постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

12.01.2018 на підставі підпункту 1 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ та за розпорядженням керівника апарату Верховного Суду України від 26.12.2017 № 395/0/19-17, заяву ТОВ "Еліт Сервіс" про перегляд судових рішень у справі № 910/19976/16 направлено до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2018 справа передана на розгляд складу колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов Є.В. - головуючий, Мачульський Г.М., Кушнір І.В.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 було допущено та відкрито провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 11.10.2017, витребувано матеріали справи № 910/19976/16, які надійшли до суду 27.02.2018.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2018 справу № 910/19976/16 було призначено до розгляду без повідомлення та виклику учасників справи.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 провадження у справі № 910/19976/16 зупинено до вирішення Великою Палатою Верховного Суду у іншій справі № 916/1979/13 питання про відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного раніше у постанові Верховного Суду України.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.11.2018 провадження у справі поновлено.

З урахуванням приписів підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, розгляд заяви здійснюється Касаційним господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діяла до 15.12.2017.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з таких підстав: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; 3) невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017), для перегляду судового рішення заявником до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 21.12.2016 у справі № 917/498/15, від 12.01.2017 у справі № 902/742/16, від 27.09.2016 у справі № 915/107/16, від 21.03.2017 у справі № 910/16186/15, від 31.07.2014 у справі № 5011-6/1643-2012, копії постанов Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 3-211гс14, від 30.09.2015 у справі № 3-553гс15, від 04.06.2013 у справі № 21-64а13, від 01.04.2015 у справі № 3-36гс15, у яких на думку заявника, неоднаково застосовано норми матеріального права у подібних правовідносинах та висновок суду касаційної інстанції не відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України.

Колегія суддів зазначає, що у справі, яка розглядається, судами встановлено, що

25.09.2003 Київською міською радою прийнято рішення № 31-10/905, яким, зокрема, затверджено проект відведення земельної ділянки ТОВ "Еліт Сервіс" для будівництва, експлуатації та обслуговування готельно-культурологічного комплексу з розвинутими сервісними службами та підземним паркінгом у пров. Лаврському, 9 у Печерському районі міста Києва та передано позивачу, за умови виконання ним п. 1.1 цього рішення, у довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку, площею 0,83 га у пров. Лаврському, 9, за рахунок земель міської забудови.

На підставі рішення № 31-10/905, 15.11.2004 між ТОВ "Еліт Сервіс" та Київською міською радою укладений договір оренди земельної ділянки № 82-6-00252, зареєстрований Головним управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради від 23.11.2004, відповідно до якого відповідач-1 за актом приймання-передачі зобов'язався передати, а позивач - прийняти в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку кадастровий номер: :82:074:0013) площею 0,8325 га у пров. Лаврському, 9 для будівництва, експлуатації та обслуговування готельно-культурологічного комплексу з розвинутими сервісними службами та підземним паркінгом.

Пунктом 8.4 вказаного договору сторони, серед іншого, погодили обов'язок орендаря приступити до використання земельної ділянки в строк, встановлений цим договором, та після підписання цього договору і акту приймання-передачі земельної ділянки, а також державної реєстрації договору; обов'язок завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору.

Згідно пункту 11.4 договору оренди, він може бути розірваний в односторонньому порядку - за ініціативою орендодавця, із звільненням орендодавця від відповідальності, згідно з Господарським кодексом України; в разі, коли орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням; систематично не сплачує орендну плату (протягом двох місяців поспіль); порушення строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 8.4 договору; здійснення без згоди орендодавця передачі або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам.

Згідно пунктів 11.5, 11.6 договору він може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов'язків, визначених у пунктах 5.1 та 8.4 цього договору. Розірвання цього договору не потребує укладання додаткової угоди. Договір вважається розірваним з моменту прийняття орендодавцем рішення, якщо інше не встановлено рішенням.

Відповідно пункту 12.2 договору, у разі невиконання орендарем умов цього договору та обов'язків, передбачених законодавством України, договір може бути достроково розірваний.

Сторона, яка порушила зобов'язання звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини (пункт 12.3 договору).

На виконання вказаного договору оренди 23.11.2004 Київська міська рада передала, а ТОВ "Еліт Сервіс" прийняло у користування зазначену земельну ділянку, що підтверджується актом приймання-передачі від 23.11.2004.

У подальшому, 29.11.2012 Київською міською радою було прийнято спірне рішення № 647/8931, яким відмінено рішення Київради № 31-10/905 від 25.09.2003; розірвано договір оренди № 82-6-00252 від 23.11.2004 в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця - Київською міською радою; зобов'язано Департамент земельних ресурсів зняти з реєстрації договір оренди.

При прийнятті оскаржуваного рішення, Київська міська рада керувалася статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статтею 22 Закону України "Про столицю України - місто - герой Київ", статтею 31 Закону України "Про оренду землі", статтею 9 Земельного кодексу України та тим, що ТОВ "Еліт Сервіс" не виконало умови п. 8.4 договору оренди земельної ділянки № 82-6-00252 від 23.11.2004, зокрема, не завершило забудову земельної ділянки протягом 3 років з моменту державної реєстрації вказаного договору земельної ділянки та не вирішило майнові питання, що зазначені у листі Головного управління комунальної власності м. Києва № 042/1.

У постанові Вищого господарського суду України від 11.10.2017 у справі № 910/19976/16, про перегляд якої просить заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 29.11.2012 № 647/8931, яким відмінено рішення Київської міської ради від 25.09.2003 № 31-10/905; розірвано договір оренди від 23.11.2004 № 82-6-00252 в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця - Київської міської ради та зобов'язано Департамент земельних ресурсів зняти з реєстрації зазначений договір оренди, з огляду на те, що можливість його дострокового розірвання передбачена пунктами 11.5, 11.6 договору оренди від 23.11.2004 № 82-6-00252 в разі порушення орендарем строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених пунктом 8.4 цього договору. При цьому Вищий господарський суд України зазначив, що відміна рішенням органу місцевого самоврядування рішення від 25.09.2003 № 31-10/905, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, не має вирішального значення для розгляду даного спору. До того ж в обґрунтування позовних вимог позивач вказував на відсутність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки, а відтак в даному випадку предметом спору є правомірність прийняття Київською міською радою рішення саме про розірвання договору оренди земельної ділянки.

У наданій для порівняння копії постанови від 04.06.2013 у справі № 21-64а13 Верховний Суд України дійшов висновку про скасування ухвали Вищого адміністративного суду України та направлення справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції, зазначивши про те, що Дачненська сільська рада не вправі була скасовувати свої рішення про "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особі-1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", "Про надання земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських будівель в с. Дачне".

У справі № 3-553гс15, копія постанови у якій надана для порівняння, Верховний Суд України дійшов висновку про скасування постанов Вищого господарського суду України, Київського апеляційного господарського суду України, рішення Господарського суду Київської області, зазначивши, що самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок дійсно не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов'язки сторін таких правовідносин (у зв'язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання), що однак не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів. При цьому Верховний Суд України зазначив, що зосередившись на позовних вимогах про визнання незаконними рішень виконавчого комітету сільської ради та зазначивши про те, що інші вимоги, у тому числі щодо витребування земельної ділянки, є похідними, суд не встановив дійсних обставин справи, не дав їм належної правової оцінки, мотивів відмови у задоволенні решти вимог не навів.

У справі № 3-211гс14, копія постанови у якій надана для порівняння, Верховний Суд України дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви заступника Генерального прокурора України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України посилаючись на те, що залишаючи без змін постанову апеляційного суду про відмову в задоволенні позову про розірвання договору з підстав заборгованості з орендної плати, суд касаційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідачем погашено заборгованість зі сплати орендних платежів; водночас суди апеляційної та касаційної інстанції взяли до уваги, що прокурором і позивачем не надано доказів використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, а також те, що відповідач розпочав роботи, спрямовані на забудову земельної ділянки.

У справі № 3-36гс15, копія постанови у якій надана для порівняння, Верховний Суд України дійшов висновку про скасування постанови касаційної інстанції та передачу справи на новий розгляд до Вищого господарського суду України, оскільки висновок суду касаційної інстанції про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та наявність правових підстав для розірвання договору і повернення земельної ділянки власнику є необґрунтованим та помилковим (предметом позову є розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки).

У справі № 917/498/15, копія постанови у якій надана для порівняння, Вищий господарський суд України зазначив, що апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про те, що оскаржувані рішення відповідача-1 підлягають скасуванню відповідно до приписів статті 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 155 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" як незаконні, оскільки встановлені судом факти свідчать, що діями відповідача-1 було порушене право користування земельною ділянкою та майнові права позивача, гарантовані законодавством України, а також порушені приписи законодавства щодо порядку реалізації відповідачем-1 власної компетенції.

У справі № 902/742/16, копія постанови у якій надана для порівняння, Вищий господарський суд України залишив без змін постанову апеляційної інстанції, якою в свою чергу залишено без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову щодо визнання недійсним рішення Калинівської міської ради від 19.05.2016 № 102. При цьому судами було встановлено, що рішення Калинівської міської ради від 30.01.14 № 25 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ФОП особа-4" вичерпало свою дію шляхом виготовлення позивачем технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з якою останній звернувся до відповідача 18.03.2016 про погодження та закріплення меж земельної ділянки, проте була залишена відповідачем без відповіді.

У справі № 910/16186/15, копія постанови у якій надана для порівняння, Вищий господарський суд України залишив без змін постанову апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, якими задоволено позовні вимоги з огляду на те, що позивач в установленому законом порядку набув право постійного користування спірною земельною ділянкою, натомість, відповідач прийняв рішення, яким визнав таким, що втратило чинність рішення, яке стало підставою виникнення речового права позивача, а також визначив використання земельної ділянки позивача як зони зелених насаджень (скверу).

У справі № 5011-6/1643-2012, копія постанови у якій надана для порівняння, Вищий господарський суд України залишив без змін постанову апеляційної інстанції, якою в свою чергу залишено без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що припинення прав на землю регламентовано главою 22 ЗК України, яка місить статтю 141 та статтю 143, які не передбачають таку підставу припинення, як скасування рішення про надання земельної ділянки у користування. Також скасування акту, на виконання якого було укладено договір, не віднесено до підстав розірвання договору, визначених статтями 651, 652 ЦК України та статтею 32 Закону України "Про оренду землі", а виявлення тріщин у п'ятиповерховому житловому будинку на вул. Жилянській, 120-б у Шевченківському районі м. Києва не можна вважати тією обставиною, з якою закон пов'язує необхідність припинення права користування земельними ділянками у судовому порядку. Натомість відповідно до частини 7 статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Таким чином, справи № 917/498/15, № 902/742/16, № 910/16186/15, № 5011-6/1643-2012, № 3-211гс14, № 3-553гс15, № 21-64а13, № 3-36гс15 мають інший предмет спору і обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, ніж справа № 910/19976/16, тому ці справи не можна визнати подібними.

Поряд з цим у постанові Вищого господарського суду України від 27.09.2017 у справі № 915/107/16, копію якої додано до заяви, рішення по суті спору не прийнято, рішення судів попередніх інстанцій частково скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Прийняття касаційною інстанцією постанови про скасування судових рішень судів нижчих інстанцій з передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору у справі, а тому на відповідні постанови не може бути здійснено посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК України.

Згідно з частиною 1 статті 11126 ГПК України (у відповідній редакції) Верховний Суд відмовляє у задоволенні заяви про перегляд судових рішень господарських судів, якщо обставини, які стали підставою для перегляду судового рішення у справі, не підтвердилися.

З огляду на викладене у задоволенні заяви ТОВ "Еліт Сервіс" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 11.10.2017 слід відмовити.

У зв'язку із відмовою у задоволенні заяви судові витрати за подачу заяви покладаються на ТОВ "Еліт Сервіс".

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), статтями 11123, 11124, 11126 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 11.10.2017 у справі № 910/19976/16.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя І. Кушнір