ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 925/1442/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г. О.,

за участю представників:

прокуратури - Біньковська А. В.,

позивачів за первісним позовом - не з'явилися,

відповідача за первісним позовом - не з'явилися,

відповідача за зустрічним позовом (Лисянської районної державної адміністрації) - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Вербицького Василя Івановича

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 (судді: Яковлєв М. Л., Чорна Л. В., Разіна Т. І.) і рішення Господарського суду Черкаської області від 27.03.2018 (суддя Дорошенко М. В.) у справі

за позовом Заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області

до Фізичної особи - підприємця Вербицького Василя Івановича

про стягнення 10 843,00 грн і зобов'язання повернути земельну ділянку,

за зустрічним позовом Фізичної особи - підприємця Вербицького Василя Івановича

до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Лисянської районної державної адміністрації

про визнання додаткової угоди укладеною,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У листопаді 2017 року Заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області звернувся з позовом до Господарського суду Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Черкаській області) та Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області (далі - Хижинська сільрада) до Фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) Вербицького Василя Івановича про стягнення з ФОП Вербицького В. І. на користь Хижинської сільради 10 843,00 грн майнової шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 5,7 га державної форми власності, розташованої в адміністративних межах Хижинської сільради; зобов'язання відповідача повернути державі в особі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 5,7 га, розташовану в адміністративних межах Хижинської сільради та перебувала у нього в оренді за договором оренди земельної ділянки від 17.07.2002 (далі - договір від 17.07.2002), на підставі статей 387, 628, 629, 785, 1212, 1214 Цивільного кодексу України, статей 13, 15, 31, 33, 34 Закону України "Про оренду землі".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що строк дії договору від 17.07.2002, укладеного між ФОП Вербицьким В. І. та Лисянською районною державною адміністрацією (далі - Лисянська РДА) закінчився ще у 2012 році, цей договір сторонами поновлено не було; наразі відповідач без достатніх правових підстав користується земельною ділянкою площею 5,7 га державної форми власності, розташованої в адміністративних межах Хижинської сільради, чим порушує вимоги земельного законодавства.

1.2. ГУ Держгеокадастру у Черкаській області у поясненнях у справі підтримало доводи прокуратури, викладені у позові, зазначило, що наразі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області є розпорядником спірної земельної ділянки, якою без законних правових підстав користується відповідач.

1.3. Водночас у лютому 2018 року до Господарського суду Черкаської області із позовом до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області та Лисянської РДА звернувся ФОП Вербицький В. І., який у зустрічному позові просив визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору від 17.07.2002 на підставі положень статті 33 Закону України "Про оренду землі".

В обґрунтування зустрічного позову ФОП Вербицький В. І. наголосив, що продовжує користуватися спірною земельною ділянкою, сплачує за неї орендну плату, заперечень від орендодавця про відмову у поновленні договору від 17.07.2002 не надходило.

1.4. У відзиві на зустрічний позов ГУ Держгеокадастру у Черкаській області просило відмовити у його задоволенні через необґрунтованість.

1.5. Заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури у відзиві на зустрічний позов просив відмовити у його задоволенні, а первісний позов задовольнити, наголосив на пропуску позовної давності при зверненні із зустрічним позовом; зверненні орендаря із заявою про поновлення договору оренди на новий строк із порушенням строків, установлених для такого звернення; закінченні строку дії договору ще 31.07.2012; неналежному виконанні орендарем умов договору в частині сплати орендної плати і наявністю у ФОП Вербицького В. І. заборгованості з орендної плати; безпідставному користуванні відповідачем спірною земельною ділянкою.

1.6. Лисянська РДА, заперечуючи проти вимог, заявлених у зустрічному позові, просила відмовити у його задоволенні, акцентувала, що заяву ФОП Вербицького В. І. про поновлення договору від 17.07.2002 подано із порушенням умов договору і вимог закону, до неї не було долучено проекту додаткової угоди про поновлення договору; таку заяву орендаря було розглянуто орендодавцем та відмовлено йому у поновленні спірного договору оренди землі (лист Лисянської РДА від 14.09.2012 № 1886/01-14). Крім того, зустрічний позов заявлено поза межами позовної давності.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП Вербицького В. І. на користь бюджету територіальної громади с. Хижинці Лисянського району Черкаської області через Хижинську сільраду 10 843,00 грн майнової шкоди. Зобов'язано ФОП Вербицького В. І. повернути державі Україна в особі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області земельну ділянку загальною площею 5,7 га, розташована в адміністративних межах Хижинської сільської ради та перебувала у нього в оренді за договором від 17.07.2002. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю. Здійснено розподіл судових витрат.

2.2. Задовольняючи вимоги за первісним позовом, місцевий господарський суд виходив із того, що ФОП Вербицький В. І. користується спірною земельною ділянкою за відсутності належних правових підстав (без оформлення права землекористування), оскільки строк дії договору оренди землі від 17.07.2002 сплив 31.07.2012, а додаткової угоди про поновлення цього договору між сторонами укладено не було, суди визнали обґрунтованим стягнення з відповідача за первісним позовом шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття спірної земельної ділянки, у сумі, заявленій до стягнення, та зазначили про необхідність повернення земельної ділянки у державну власність.

Відмовляючи у зустрічному позові, господарський суд виходив із того, що ФОП Вербицьким В. І. не дотримано умов договору і вимог земельного законодавства, від яких залежить реалізація його права на поновлення спірного договору оренди землі на новий строк; орендар звернувся із пропозицією поновити спірний договір строком на 25 років із порушенням визначеного договором строку та без проекту додаткової угоди; факту належного виконання зобов'язань за договором оренди, зокрема щодо сплати орендної плати, орендар не довів; договір припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

3.1. ФОП Вербицький В. І., не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями, подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 і рішення Господарського суду Черкаської області від 27.03.2018, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити повністю.

Підставами для скасування судових рішень скаржник вважає порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, посилаючись на розгляд справи апеляційним господарським судом за відсутності ФОП Вербицького В. І., належним чином не повідомленого про дату, час і місце засідання суду; помилкове неврахування судами квитанцій на сплату орендної плати і податкових декларацій, наданих на підтвердження належного виконання ФОП Вербицьким В. І. зобов'язань за спірним договором у частині сплати орендної плати за земельну ділянку. Скаржник акцентує, що 18.06.2012 звертався до Лисянської РДА з листом від 13.06.2016, в якому просив поновити спірний договір оренди землі, долучивши до цього листа проект додаткової угоди, однак заперечень від Лисянської РДА проти поновлення договору ним отримано не було, що, на думку скаржника, свідчить про поновлення спірного договору оренди землі на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі". ФОП Вербицький В. І. наголошує, що користується спірною земельною ділянкою та сплачує орендну плату за її використання; про непоновлення договору оренди дізнався тільки 09.06.2017 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, тому позовної давності при зверненні із зустрічним позовом про поновлення договору оренди не пропустив.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу Лисянська РДА просила відмовити в її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів, наведених у касаційній скарзі, а судові рішення залишити без змін, акцентуючи на правомірності висновків судів, викладених в оскаржених судових рішеннях. Також від Лисянської РДА надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її представників.

3.3. Від заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області надійшов відзив на касаційну скаргу про залишення без змін судових рішень у справі, з мотивів у них викладених, а касаційної скарги - без задоволення як необґрунтованої. Прокурор наголошує на відсутності правових підстав для поновлення спірного договору оренди землі на новий строк у порядку положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Як убачається із матеріалів справи та установлено господарськими судами, 17.07.2002 Лисянська РДА - орендодавець і ФОП Вербицький В. І. - орендар уклали договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець на підставі розпорядження Лисянської РДА від 19.05.2002 № 166 надає, а орендар приймає у тимчасове користування на умовах оренди земельну ділянку загальною площею 5,7 га (під сінокіс) із земель резервного фонду Хижинської сільради.

Відповідно до пункту 1.2 цього договору він набуває чинності з моменту його державної реєстрації.

Земельна ділянка передається для сільськогосподарського використання без зміни її цільового призначення терміном на 10 років із 01.06.2002 (пункт 1.3 договору від 17.07.2002).

Пунктом 2.2 зазначеного договору передбачено, що річна орендна плата за земельну ділянку 5,7 га становить 50 грн за кожний фізичний гектар.

У розділі 6 спірного договору визначено права та обов'язки сторін. Зокрема, орендар зобов'язаний не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну дії договору звернутися до орендодавця з клопотанням про продовження строку оренди земельної ділянки без зміни цільового призначення. Ненадходження такого клопотання у зазначений термін є рівноцінним відмові орендаря від продовження договору оренди. У цьому випадку орендар зобов'язаний у місячний термін з дня закінчення дії договору оренди привести земельну ділянку у придатний для використання стан. Орендна плата при цьому вноситься за весь час дії договору оренди землі.

Згідно з пунктом 8.2 договору від 17.07.2002 підставою для припинення цього договору є закінчення його терміну.

17.07.2002 спірний договір було посвідчено державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори Любичем Ф. І., а 31.07.2002 зареєстровано у Лисянському районному відділі земельних ресурсів за № 31.

Крім того, як установлено судами та підтверджено матеріалами справи, 18.06.2012, тобто із порушенням строку, визначеного договором, орендар подав до Лисянської РДА заяву від 13.06.2012 про продовження строку дії договору від 17.07.2002 на 25 років.

При цьому, як установлено судами, до зазначеної заяви орендар у порушення положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" проекту додаткової угоди не долучив.

У листі від 14.09.2012 № 1886/01-14 Лисянська РДА повідомила, що 30.08.2012 заяву Вербицького В. І. розглянуто на засіданні комісії райдержадміністрації з перевірки дотримання вимог законодавства щодо надання земельних ділянок державної власності в оренду та у власність. Комісія вирішила не продовжувати договір від 17.07.2002 на новий строк у зв'язку з несплатою орендної плати в розмірі 3 %, як це передбачено Указом Президента України від 19.08.2008 № 725/2008. Крім того, оскільки орендар звернувся до орендодавця пізніше, ніж це передбачено пунктом 6.4 договору від 17.07.2002, вирішено не продовжувати цей договір на новий строк. Доказів надіслання (вручення) цього листа Лисянська РДА не надала.

4.3. Як убачається із матеріалів справи та установлено судами, предметом первісного позову у цій справі є вимога заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області заявлена в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області та Хижинської сільради до ФОП Вербицького В. І. про стягнення з відповідача на користь Хижинської сільради 10 843,00 грн майнової шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 5,7 га державної форми власності, розташованої в адміністративних межах Хижинської сільради, та зобов'язання відповідача повернути державі в особі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області зазначену земельну ділянку. Предметом зустрічного позову є вимога ФОП Вербицького В. І. до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області та Лисянської РДА про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору від 17.07.2002 на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

4.4. Як убачається зі змісту касаційної скарги, скаржник не погоджується із судовими рішеннями у справі саме в частині відмови у зустрічному позові про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору від 17.07.2002.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

5.2. Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону (яка є підставою зустрічного позову) врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця після закінчення строку дії договору заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору); належне виконання орендарем своїх обов'язків за договором.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

5.3. Дослідивши обставини і зібрані у справі докази, господарські суди попередніх інстанцій установили, що прокурор звернувся із цим позовом в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області та Хижинської сільради, зокрема про зобов'язання ФОП Вербицького В. І. повернути державі в особі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області самовільно зайняту спірну земельну ділянку, оскільки ФОП Вербицьким В. І. (позивач за зустрічним позовом) не дотримано вимог законодавства, від яких залежала реалізація його права на поновлення спірного договору оренди на новий строк; орендар звернувся до орендодавця із заявою про поновлення договору після спливу визначених договором строків для такого звернення, без проекту додаткової угоди про поновлення договору, що свідчить про недотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє право на поновлення договору оренди землі; згоди на продовження дії спірного договору між сторонами досягнуто не було; зазначений договір припинив свою дію за спливом строку, на який його було укладено.

Водночас, як установили суди та підтверджено матеріалами справи, ФОП Вербицький В. І. просив поновити термін дії договору на 25 років (замість 10 років), такий же строк (25 років) зазначено ним і у заяві про поновлення договору від 13.06.2012.

Проте згідно з положеннями частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (на яку в обґрунтування вимог зустрічного позову послався позивач за зустрічним позовом) договір оренди може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк за умов належного виконання орендарем умов договору оренди землі, чого, як установили суди у даному випадку орендарем не було доведено.

5.4. З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для поновлення спірного договору на новий строк згідно з частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки правильності застосування норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій (частина 7 статті 301 Господарського процесуального кодексу України).

6.2. Доводи скаржника стосовно неповідомлення його належним чином про час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції не отримали підтвердження. Як убачається із матеріалів справи, примірники ухвал від 22.06.2018 про відкриття апеляційного провадження та від 09.07.2018 про відкладення розгляду справи суд апеляційної інстанції направляв на адресу, зазначену скаржником у поданій ним апеляційній скарзі, однак зазначені ухвали суду повернуто поштовим відділенням до апеляційного господарського суду з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" (том ІІ, а. с. 5, 56).

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправникові у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Згідно з частинами 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Водночас колегія суддів зазначає, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, також не можуть бути підставами для скасування оскаржених у справі судових рішень, оскільки вони не спростовують установленого судами, стосуються переоцінки доказів та обставин, установлених судами, що перебуває поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги наведені положення законодавства та обставини, установлені судами, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення вимог зустрічного позову та ураховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що ухвалені у справі судові рішення в оскарженій частині прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому правових підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки підстав для скасування постанови і рішення та задоволення касаційної скарги немає, розподіл судового збору не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Вербицького Василя Івановича залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 та рішення Господарського суду Черкаської області від 27.03.2018 у справі № 925/1442/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді К. М. Пільков

Ю. Я. Чумак