РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2018Справа № 910/9704/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КПД" (52005, обл. Дніпропетровська, смт. Слобожанське, вул. Теплична, 27; ідентифікаційний код 31911363)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна пластикова мануфактура" (04073, м. Київ, пр.-т. Степана Бандери, буд. 6; ідентифікаційний код 41079119)

про стягнення 68 822, 16 грн.

Представники сторін:

від позивача: Матвійчук С.А. - представник

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "КПД" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна пластикова мануфактура" про стягнення заборгованості в розмірі 68 822, 16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "КПД", від імені якого діяв його відокремлений підрозділ - Фастівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю "КПД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна пластикова мануфактура" 17.04.2018 укладено договір на поставку товару № О1704.

Позивач також зазначає, що відповідач не виконав умови договору, а саме не оплатив товар поставлений за договором № О1704 від 17.04.2018, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 68 822,16 грн., яка складається з суми основного боргу - 58 938, 00 грн., 3 % річних - 323, 54 грн., пені - 3 666, 82 грн. та штрафу - 5 893, 80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

07.09.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив по позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з тим, що позивачем не було дотримано порядку досудового врегулювання спору та з тієї підстави, що договір № О1704 від 17.04.2018 взагалі є неукладеним.

Також відповідачем разом з відзивом було додано клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позов та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2018 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позов та залишено без розгляду відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна пластикова мануфактура" на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2018 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/9704/18 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 17.10.2018.

24.09.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив.

08.10.2018 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, засідання призначено на 17.10.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 оголошено перерву до у підготовчому засіданні до 09.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в режимі відеоконференції на 07.12.2018.

У судовому засіданні 07.12.2018 в режимі відеоконференції представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, ухвалою суду.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 07.12.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КПД" від імені якої діяв відокремлений підрозділ - Фастівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю "КПД" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна пластикова мануфактура" (покупець) укладено договір № О1704, за умовами якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах визначених даним договором за замовленням покупця передати у власність покупцю товар, а покупець в свою чергу, зобов'язується прийняти у власність товар та сплатити за нього грошову суму в порядку та на умовах даного договору.

Товаром за даним договором є полімерна вторинна гранула, що вказується сторонами у рахунках та/або видаткових накладних до договору. Рахунки та/або видаткові накладні, що після підписання уповноваженими представниками сторін та завірення їх печатками, є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 3.1. сума договору (в т.ч. договірна ціна даного договору) становить вартість товару, який був доставлений постачальником покупцю відповідно до всіх видаткових накладних протягом строку дії даного договору.

Ціна за товар визначається у національній валюті України та вказується сторонами у видаткових накладних, що є невід'ємною частиною даного договору та формується виходячи з замовлення на кожну окрему партію поставки товару (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.3. договору встановлено, що розрахунок за товар, що постачається за умовами даного здійснюється, покупцем за кожну відповідну партію товару протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати отримання покупцем такої партії товару, підставою для чого являється відповідний рахунок або видаткова накладна на відповідну партію.

За невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним договором сторони несуть відповідальність відповідно до договору, а у випадках неврегульованих умовами договору згідно діючого законодавства України. Сторони відшкодовують одна одній збитки, заподіяні неналежним виконанням свої зобов'язань по даному договору (п. 6.1. договору).

Відповідно до п. 6.3. договору у разі порушення покупцем строків оплати за товар, відповідно до строків, які зазначені умовами цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від вартості партії товару строки оплати якої прострочено, за кожен день прострочення виконання зобов'язань.

Пунктом 6.4. договору встановлено, що за прострочення строків оплати вартості товару більше ніж на 5 (п'ять) календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% відсотків (десяти відсотків) від вартості несплаченого товару, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати пред'явлення.

Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2018 року, але у будь-якому випадку до повного належного виконання взятих сторонами на себе зобов'язань по договору (п. 9.1. договору).

Як зазначає позивач, ним на виконання умов договору було відвантажено товар на власному складі та передано у розпорядження уповноваженому представнику покупця 18.04.2018 - перша партія, 26.04.2018 - друга партія.

Здійснення зазначених поставок підтверджується видатковими накладними: № 1ФФУД000000120 від 18.04.2018 на суму 27 918, 00 грн. та № 2ФФУД000000101 від 26.04.2018 на суму 31 020, 00 грн.

Позивач зазначає, що в повній мірі та належним чином виконав усі взяті перед відповідачем обов'язки щодо поставки товару.

Крім того, жодних претензій зі сторони покупця стосовно виконання зобов'язань постачальнику пред'явлено не було.

Враховуючи умови договору розрахунки за поставлений відповідачеві товар повинні були здійснені у наступні строки: за видатковою накладною № 1ФФУД000000120 від 18.04.2018 - до 03.05.2018, а за видатковою накладною № 2ФФУД000000101 від 26.04.2018 - до 11.05.2018, однак ні у вказані строки, ні на дату звернення до суду з позовом відповідач не виконав свого грошового зобов'язання та не оплатив поставлений йому товар, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 58 938, 00 грн. (разом з ПДВ).

Відповідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № О1704 від 17.04.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, 22.06.2018 з метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача претензію за вих. № 19/06 від 19.06.2018, разом з актом звірки за період з 01.01.2018 по 19.06.2018, з вимогою сплатити існуючу заборгованість, 3 % річних, пеню та штраф за неналежне виконання своїх зобов'язань, однак відповідач не надав жодної відповіді та відповідно не погасив існуючу заборгованість.

Суд вказує, про те, що зазначена вище претензія була відправлена на адресу відповідача, що підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення в цінний лист з відбитком штемпеля поштового зв'язку про відправку поштової кориспонденції та фіскальним чеком.

Як встановлено судом, позивач належним чином виконав умови договору та поставив товар відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: № 1ФФУД000000120 від 18.04.2018 на суму 27 918, 00 грн. (разом з ПДВ в розмірі 4 653, 00 грн.) та № 2ФФУД000000101 від 26.04.2018 на суму 31 020, 00 грн. (разом з ПДВ в розмірі 5 170, 00 грн.).

Судом також встановлено, що зазначені вище накладні підписані повноважними представниками, з боку відповідача - Мельник О.С., що діяла на підставі наявних в матеріалах справи копій довіреностей № 110 від 18.04.2018 та № 120 від 25.04.2018 (відповідно), та скріплені печатками, що тим самим підтверджує факт поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 58 938, 00 грн. та прийняття даного товару відповідачем без зауважень.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що видаткові накладні № 1ФФУД000000120 від 18.04.2018 та № 2ФФУД000000101 від 26.04.2018 є належними, допустимими та достовірними доказами при вирішення даного спору, адже, підтверджують факт виконання умов договору з боку позивача та у свою чергу факт виникнення у відповідача зобов'язань щодо оплати даного товару.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що розрахунок за товар, що постачається за умовами даного здійснюється, покупцем за кожну відповідну партію товару протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати отримання покупцем такої партії товару, підставою для чого являється відповідний рахунок або видаткова накладна на відповідну партію.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналізуючи умови та порядок розрахунків за договором № О1704 від 17.04.2018, суд дійшов висновку, що кінцевим строком для здійснення оплати за видатковими накладними у відповідача настав відповідно: за видатковою накладною № 1ФФУД000000120 від 18.04.2018 - до 03.05.2018, а за видатковою накладною № 2ФФУД000000101 від 26.04.2018 - до 11.05.2018.

Отже, судом встановлено, що відповідач всупереч умовам договору № О1704 від 17.04.2018 не виконав свої зобов'язання щодо оплати за поставлений товар, у зв'язку з чим в останнього існує непогашена заборгованість перед позивачем в розмірі 58 938, 00 грн.

За змістом положень ст.ст. 626, 627 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Разом з тим, суд вважає за доцільне зазначити, що договір № О1704 від 17.04.2018 містить всі істотні умови договору, а саме, предмет, ціну та строк дії договору, а також, суд не вбачає підстав для односторонньої відмови від договору з боку відповідача.

Водночас, суд вказує, що визначення договору, як неукладеного може мати місце на стадії укладення, а не за наслідками виконання його сторонами. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015р. у справі №3-502гс15 (914/2846/14) та від 06.07.2016 р. у справі №3-436гс16 (914/4540/14).

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2018 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позов та залишено без розгляду відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна пластикова мануфактура" на позовну заяву.

Відтак, враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не надав суду належних доказів виконання ним своїх обов'язків за договором, а саме доказів оплати за поставлений товар та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки № О1704 від 17.04.2018 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення основного боргу з відповідача в розмірі 58 938, 00 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивач у своєму позові просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 3 666, 82 грн., 3% річних в розмір 323, 54 грн. та штраф в розмірі 5893, 80 грн.

Що стосується даних вимог позивача, то суд зазначає наступне.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що розрахунок за товар, що постачається за умовами даного здійснюється, покупцем за кожну відповідну партію товару протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати отримання покупцем такої партії товару, підставою для чого являється відповідний рахунок або видаткова накладна на відповідну партію.

За невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним договором сторони несуть відповідальність відповідно до договору, а у випадках неврегульованих умовами договору згідно діючого законодавства України. Сторони відшкодовують одна одній збитки, заподіяні неналежним виконанням свої зобов'язань по даному договору (п. 6.1. договору).

Відповідно до п. 6.3. договору у разі порушення покупцем строків оплати за товар, відповідно до строків, які зазначені умовами цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від вартості партії товару строки оплати якої прострочено, за кожен день прострочення виконання зобов'язань.

Пунктом 6.4. договору встановлено, що за прострочення строків оплати вартості товару більше ніж на 5 (п'ять) календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% відсотків (десяти відсотків) від вартості несплаченого товару, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати пред'явлення.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки суми пені, 3% річних, нараховані за наступні періоди: з 03.05.2018 по 12.07.2018 та з 11.05.2018 по 12.07.2018 та штрафу, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що не суперечить положенням договору та нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим, вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 3 666, 82 грн., 3% річних в розмірі 323, 54 грн. та штрафу в розмірі 5 893, 80 грн. підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КПД" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна пластикова мануфактура" (04073, м. Київ, пр.-т. Степана Бандери, буд. 6; ідентифікаційний код 41079119) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КПД" (52005, обл. Дніпропетровська, смт. Слобожанське, вул. Теплична, 27; ідентифікаційний код 31911363) суму основного боргу в розмірі 58 938 (п'ятдесят всім тисяч дев'ятсот тридцять вісім) грн. 00 коп., 3 % річних в розмірі 323 (триста двадцять три) грн. 54 коп., пеню в розмірі 3 666 (три тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 82 коп., штраф в розмір 5 893 (п'ять тисяч вісімсот дев'яносто три) грн. 80 коп. та витрати по сплаті судового збору 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 17.12.2018

Суддя Д.О. Баранов