Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/987/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю №14-167 від 12.09.2018р,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) (м.Бердичів, Житомирська область)

про стягнення 37366,28грн.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) про стягнення 37366,28грн з яких: 2480,36грн 3% річних та 34885,92грн інфляційних втрат за невиконання умов договору №13/3275-БО-10 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.11.2018р прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04.12.2018р.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.12.2018р розгляд справи по суті відкладено 19.12.2018р.

Представник позивача в судовому засіданні 19.12.2018р позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, вимоги ухвал суду від 13.11.2018р, від 04.12.2018р не виконав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення №482 про вручення 11.12.2018р відповідачу рекомендованого листа (а.с.49).

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, телеграми, в тому числі і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Враховуючи те, що неявка в засідання суду представника відповідача та неподання відповідачем письмового відзиву, не перешкоджають розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012р між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Державним підприємством "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) (покупець/відповідач) укладено договір №13/3275-БО-10 купівлі-продажу природного газу (далі-договір) (а.с.13-18).

Питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором №13/3275-БО-10 від 28.12.2012р купівлі-продажу природного газу, пені, інфляційних та 3% річних за несвоєчасне проведення розрахунків було предметом розгляду у справі №906/327/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70).

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.05.2015р у справі №906/327/15 позов задоволено частково. Припинено провадження у справі в частині стягнення 4992,32грн боргу. Стягнуто з Державного підприємства "Підприємство Бердичівської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 49504,31грн заборгованості за отриманий природний газ, 8450,93грн пені, 10348,40грн інфляційних, 2621,26грн річних, 1827грн витрат по оплаті судового збору (а.с.58-61). Дане рішення набрало законної сили.

З позовної заяви ПАТ НАК "Нафтогаз України" від 07.03.2015р, розрахунків штрафних санкцій у справі №906/327/15 вбачається, що позивачем заявлялись вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з травня 2013р по жовтень 2014р та 3% річних за період з 14.02.2013р по 13.07.2014р і за вказані періоди рішенням суду від 26.05.2015р у справі №906/327/15 було стягнуто з відповідача на користь позивача 10348,40грн інфляційних та 2621,26грн 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі позивачем заявлено про стягнення з відповідача стягнення 37366,28грн з яких: 2480,36грн 3% річних за період з 29.11.2014р по 18.07.2016р та 34885,92грн інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2014р по червень 2016р, тобто за наступний період і по дату проведення відповідачем остаточного розрахунку за договором. Позивач посилаючись на положення ст.625 ЦК України, зокрема зазначає, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення, а наявність судового акту про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Нормоюст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 625 ЦК України регулює питання відповідальності за порушення грошового зобов'язання, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналіз зазначених норм права та умов укладеного між сторонами договору, дає підстави для висновку, що порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати товару є підставою для нарахування визначених ст.625 ЦК України платежів, які є матеріальними втратами кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на компенсацію за користування утримуваними боржником грошовими коштами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017р у справі № 906/1072/15.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

При цьому судом враховується, що прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (із змінами)).

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору, позивач у період з січня по квітень 2013р, а також грудень 2013 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 157963,41грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу (а.с. 25-29).

Як пояснила представник позивача під час судового засідання 19.12.2018р за актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2013р на суму 16474,57грн, відповідач сплатив 13961,46грн на виконання рішення суду №906/327/15, у зв'язку з чим за вказаним актом у період з 29.11.2014р по 18.03.2015р існувала заборгованість в сумі 2513,11грн; за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2013р на суму 51983,52грн, відповідач 19.03.2015р сплатив 2479,21грн та 19.07.2016р - 49504,31грн, у зв'язку з чим за вказаним актом у період з 29.11.2014р по 18.03.2015р існувала заборгованість в сумі 51983,52грн, а з 19.03.2015р по 18.07.2016р існувала заборгованість в сумі 49504,31грн, на суми яких і були нараховані 3% річних та інфляційні втрати.

З наданих позивачем документів також вбачається, що відповідачем проведено оплату природного газу за актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2013р та від 31.12.2013р: 19.03.2015р на суму 4992,32грн, 19.07.2016р на суму 49504,31грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою позивача по договору №13/3275-БО-10 за період з 01.01.2011р по 31.01.2018р (а.с.31).

Враховуючи, що відповідач є боржником, який прострочив виконання свого грошового зобов'язання з оплати природного газу, позивач заявив до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2480,36грн, нарахованих за період з 29.11.2014р по 18.07.2016р, а також інфляційні втрати в сумі 34885,92грн, нараховані за період з 01.11.2014р по 30.06.2016р, тобто за наступний період, ніж було стягнуто рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.05.2015р у справі №906/327/15.

Господарський суд, перевіривши за допомогою програми "Ліга:Закон" здійснені позивачем нарахування 3% річних (розрахунок а.с.22-24) встановив, що правомірними за визначені позивачем періоди:

- з 29.11.2014р - 18.03.2015р (сума боргу 2513,11грн, кількість днів прострочення - 110) є нарахування 3% річних в сумі 22,72грн;

- з 29.11.2014р - 18.03.2015р (сума боргу 51983,52грн, кількість днів прострочення - 110) є нарахування 3% річних в сумі 469,99грн;

- з 19.03.2015р - 18.07.2016р (сума боргу 49504,31грн, кількість днів прострочення - 488) є нарахування 3% річних в сумі 1983,37грн.

Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2476,08грн (22,72 + 469,99 + 1983,37). В частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 4,28грн (2480,36грн - 2476,08грн = 4,28грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань інфляційних втрат, з огляду на вищевикладене, суд встановив, що правомірним є нарахування інфляційних втрат в сумі 26376,27грн, а саме:

- у період 01.11.2014р - 30.11.2014р на суму боргу 2513,11грн, сума інфляційних втрат становить 47,75грн;

- у період 01.11.2014р - 28.02.2015р на сума боргу 51983,52грн, сума інфляційних втрат становить 7249,53грн;

- у період 01.03.2015р - 30.06.2016р на суму боргу 49504,31грн, сума інфляційних втрат становить 19078,99грн.

Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 26376,27грн (47,75 + 7249,53 + 19078,99). В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 8509,65грн (34885,92 - 26376,27 = 8509,65) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2476,08грн та інфляційних втрат в сумі 26376,27грн є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення 3% річних в сумі 4,28грн та інфляційних втрат в сумі 8509,65грн суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) (13306, Житомирська область, м.Бердичів, вул.Низгірецька, буд.1; ідентифікаційний код 08679988)

на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, буд.6; ідентифікаційний код 20077720):

- 2476,08грн 3% річних,

- 26376,27грн інфляційних втрат,

- 1360,53грн судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.12.18

Суддя Кравець С.Г.

Друк.:

1 - в справу,

2 - сторонам (рек. з пов.).