ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
18.12.2018 Справа №905/2842/17
Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., розглянувши матеріали скарги Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 з примусового виконання рішення господарського суду Донецької області у справі №905/2842/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення 9 235 735,51 грн., -
За участю представників сторін:
від скаржника (відповідач) ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4;
від (стягувача) позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6;
приватний виконавець ОСОБА_1
Рішенням господарського суду Донецької області від 29.03.2018 у справі № 905/2842/17 (суддя Кротінова О.В.), позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - 6957698,30 грн., у тому числі 2963424,47 грн. основного боргу, 1169369,64 грн. пені, 387661,67 грн. 3% річних, 2437242,52 грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 136981,02 грн. Крім того, відповідачу надано відстрочку виконання рішення строком на 6 місяців з моменту набрання рішенням законної сили.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.06.2018 рішення господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 29.03.2018 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення був виданий наказ господарського суду Донецької області від 26.04.2018.

29.11.2018 року на адресу господарського суду Донецької області від відповідача надійшла скарга на приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 від 27.11.2018, в якій заявник просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 в частині не передачі виконавчого провадження № 57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області № 905/2842/17 від 10.06.2013 до відділу примусового виконання piшень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для приєднання його до зведеного виконавчого провадження № 49554205;

- визнати неправомірними бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 в частині не передачі наказу господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 26.04.18 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для приєднання його до зведеного виконавчого провадження ЗВП №56037560.

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо накладення арешту на грошові кошти на рахунку ПАТ "Донецькоблгаз" 99, відкритого в Філія - Донецьке обласне управління АТ Ощадбанк, МФО 335106, в розмірі вихідного залишку в сумі 569 160,42 грн. за виконавчим провадженням №57749133 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 26.04.18.

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №57749133 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 26.04.2018.

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №57749133, винесену 21.11.18 приватним виконавцем ОСОБА_1 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 26.04.2018.

- скасувати постанову про арешт коштів боржника виконавчого провадження №57749133 , винесену 21.11.2018 приватним виконавцем ОСОБА_1 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 26.04.2018.

- зобов'язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 зняти арешт з рахунків ПАТ "Донецькоблгаз": р/р 6699, 5348 відкриті в АТ Укрсоцбанк, МФО 300023; р/р 1025, 98 відкриті в Донецька ОФ ПАТ Укрсоцбанк, МФО 334011; р/р 4801, 4805, 4804, 4803, 4802, 4801, 487, 4806 відкриті в АТ Альфа-Банк у м.Києві, МФО 300346; р/р 99, 99, 99, 99, 99, 99, 9506, 1495 відкриті в Філія - Донецьке обласне управління АТ Ощадбанк, МФО 335106; р/р 2524, 2524 відкриті в АТ Укрексімбанк, МФО 3223її; р/р 0242 відкритий в Філія ПАТ ПІБ в м.Докучаєвськ, Донецької області, МФО 334204; р/р 1418 відкритий в Філія Центрально-міське відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Горлівка Донецької області, МФО 334464; р/р 4252 відкритий в Донецьке РУ ПАТ КБ ПриватБанк, МФО 335496.

- зобов'язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 усунути порушення прав боржника шляхом повернення стягувачеві виконавчого документу - наказу господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 26.04.2018 без виконання на підставі абзацу 10 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження.

Заявник обґрунтовує скаргу тим, що приватним виконавцем неправомірно винесено постанову про арешт коштів, з огляду на те, що приватним виконавцем ОСОБА_1 не здійснювалось відкриття першого виконавчого провадження про стягнення коштів з ПАТ По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз. У відповідності до 30 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець повинен був передати відповідний наказ на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для приєднання його до зведеного виконавчого провадження №56037560, яке вже існує.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Донецької області від 31.08.2018 призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з із закінченням повноважень суддів Говоруна О.В. та Кучерявої О.О., а також із переведенням судді Колесника Р.М. до господарського суду Київської області.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Донецької області від 29.11.2018 призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з із закінченням повноважень судді Кротінової О.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2018 головуючим суддею по даній справі призначено суддю Зекунова Е.В.

Ухвалою господарського суду від 30.11.2018 прийнято до розгляду скаргу, призначено її розгляд на 10.12.2018.

29.11.2018 через канцелярію суду від скаржника ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 30.11.2018 у задоволенні зазначеної заяви ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» відмовлено.

03.12.2018 року на адресу господарського суду Донецької області від відповідача надійшла скарга на постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 та арешт майна боржника від 21.11.2018 та вимогу виконавця від 21.11.2018 №52, в якій заявник просить суд:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо накладення арешту на все майно ПАТ "Донецькоблгаз";

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо постановлення вимоги виконавця про сплату 4544 449,33 грн.;

- скасувати постанову про арешт майна боржника винесену 21.11.2018 приватним виконавцем ОСОБА_1 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 26.04.2018;

- скасувати вимогу виконавця про сплату 4 544 449,33 грн. винесену 21.11.2018 приватним виконавцем ОСОБА_1 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 26.04.2018;

- зобов'язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 зняти арешт з майна ПАТ "Донецькоблгаз";

- зобов'язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 усунути порушення прав боржника шляхом повернення стягувачеві виконавчого документу - наказу господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 26.04.2018; - без виконання на підставі абзацу 10 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження.

Також заявник просив обєднати в одне провадження розгляд заявленої скарги та скарги Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз від 27.11.2018 на дії приватного виконавця ОСОБА_1 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2018 та постанови про арешт коштів від 21.11.2018.

Заявник обґрунтовує скаргу тим, що приватним виконавцем неправомірно складено вимогу виконавця від 21.11.2018 за якою він вимагає терміново сплатити суму боргу, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим провадження у розмірі 4544449,33 грн. на депозитний рахунок приватного виконавця.

Ухвалою суду від 04.12.2018 клопотання заявника, про об'єднання скарг в одне провадження на підставі приписів ст. 173 ГПК України задоволено.

Об'єднано скарги Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз від 27.11.2018 та від 29.11.2018 у справі №905/2842/17 в одне провадження, призначено розгляд скарги на 10.12.2018.

04.12.2018 від представника ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшло клопотання про зустрічне забезпечення.

Ухвалою суду від 05.12.2018 у задоволенні заяви ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зустрічне забезпечення позову відмовлено.

03.12.2018 від ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» надійшли додаткові документи до скарги від 29.11.2018.

04.12.2018 від ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшли заперечення на заяву ПАТ «Донецькоблгаз» про забезпечення позову.

07.12.2018 від ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» надійшли доповнення до вимог до скарги від 27.11.2018 на постанову приватного виконавця ОСОБА_1 від 21.11.2018 про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів.

10.12.2018 від ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшли заперечення на скаргу ПАТ «Донецькоблгаз» на постанову приватного виконавця ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2018 та постанову приватного виконавця ОСОБА_1 про арешт коштів боржника.

10.12.2018 від ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на офіційну електронну адресу суду, а також через канцелярію господарського суду надійшли заперечення на скаргу боржника на постанову приватного виконавця ОСОБА_1 про арешт майна боржника від 21.11.2018 та вимогу виконавця від 21.11.2018 №52.

10.12.2018 на адресу суду від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 надійшли заперечення на скаргу боржника та постанову приватного виконавця ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2018 та постанову приватного виконавця ОСОБА_1 про арешт коштів боржника від 21.11.2018.

Приваний виконавець ОСОБА_1 скаргу боржника вважає необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Стверджує, що приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду у даній справі дотримано вимог ст. 24 Закону України Про виконавче провадження.

Доводи скаржника про наявність у його статутному фонді частки держави понад 25% вважає помилковими. Стверджує, що єдиним належним, допустимим та достовірним доказом наявності у статутному капіталі боржника частки держави понад 25% є відомості, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте, згідно отриманого виконавцем Витягу з ЄДР, такі відомості відсутні. Зазначає, що інформація про будь-які корпоративні права або інші обєкти управління державної власності щодо боржника на офіційному сайті Фонду державного майна України.

Окрім того, вказує, що в силу приписів Закону України "Про управління обєктами державної власності" Кабінет Міністрів України вправі передавати до статутного капіталу юридичних осіб лише ті корпоративні права, які належать державі у статутних капіталах господарських організацій. В той же час, ПАТ «Донецькоблгаз» є акціонерним товариством, одним із засновником та акціонером якого є Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Відтак, у статутному капіталі боржника наявні корпоративні права виключно НАК "Нафтогаз України" і він не є підприємством, частка держави у статутному капіталі якого становить 25 % та більше.

У судовому засіданні оголошено перерву до 18.12.2018.

17.12.2018 від ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» надійшли додаткові пояснення до скарг боржника на постанови приватного виконавця ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів на майно боржника.

17.12.2018 від ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшли заперечення на доповнення вимог до скарги боржника на постанову приватного виконавця ОСОБА_1 про відкриття провадження від 21.11.2018 та постанову приватного виконавця ОСОБА_1 про арешт коштів боржника від 21.11.2018.

18.12.2018 від приватного виконавця ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копій довідок з банківських установ.

18.12.2018 у судове засідання представники скаржника (відповідач), стягував (позивач) та приватний виконавець зявились.

Представники скаржника просили подані до суду скарги від 27.11.2018 та від 29.11.2018 задовольнити, та визнати дії приватного виконавця ОСОБА_1 незаконними.

Представники стягувача просили у задоволенні скарг відмовити та зазначили, що дії приватного виконавця ОСОБА_1 цілком відповідають нормам чинного законодавства. зокрема Закону України «Про виконавче провадження».

Приватний виконавець у судовому засіданні заперечив щодо задоволення вищеподаних скарг від 27.11.2018 та від 29.11.2018 та зазначив, що його діє є законними з посиланням на Закон України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ст. 342 ГПК України).

Заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у матеріалах скарг доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарги від 27.11.2018 та від 29.11.2018 ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

За приписами ст.129 Конституції України обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

Як передбачено ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, - і за її межами.

Статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Закон України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини регулює відносини, що виникають у зв?язку з обов?язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Статтею 17 вказаного закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004р. у справі Півень проти України вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обов?язкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (п.35 рішення).

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч.1 ст.5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.

Законом №1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст.3 Закону).

Пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIIIта пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов'язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору - пред'явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої статті 19 цього Закону). Тобто вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

Частина перша статті 27 Закону № 1403-VIII і частина друга статті 24 Закону № 1404-VIII також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених Законом № 1404-VIII. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Залежно від вибору стягувача та після пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону № 1404-VIII права й обов'язки, зокрема обов'язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Застосування правила щодо обов'язкового передання виконавчого провадження від приватного виконавця до державного і навпаки призведе до порушення основоположного принципу диспозитивності, порушення права стягувача на вибір виконавця, передбаченого законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

21.11.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57749133 щодо примусового виконання рішення господарського суду Донецької області у справі №905/2842/17.

21.11.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 винесено постанову №57749133 про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах):

р/р 6699, 5348 відкриті в АТ «Укрсоцбанк», МФО 300023;

р/р 1025, 98 відкриті в Донецька ОФ ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 334011;

р/р 4801, 4805, 4804, 4803, 4802, 4801, 487, 4806 відкриті в АТ «Альфа-Банк» у м.Києві, МФО 300346;

р/р 99, 99, 99, 99, 99, 99, 9506, 1495 відкриті в Філія Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 335106;

р/р 2524, 2524 відкриті в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313;

р/р 0242 відкритий в Філія ПАТ ПІБ в м.Докучаєвськ, Донецької області, МФО 334204;

р/р 1418 відкритий в Філія «Центрально-міське відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Горлівка Донецької області», МФО 334464;

р/р 4252 відкритий в Донецьке РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 335496.

21.11.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 складено вимогу виконавця №52 за якою він вимагає терміново сплатити суму боргу, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим провадженням 4 544 449,33 грн. на депозитний рахунок приватного виконавця.

22.11.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 винесено постанову №57749133 про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника.

26.11.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 винесено постанову №57749133 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 413125,48 грн.

30.11.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 винесено постанову №57749133 про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах):

р/р 1612, 1612, 1612, 1612, 1612, 1612, 857, 857, 57 відкриті в Філія Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», МФО 335106;

р/р 1701, 1701 відкриті в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346;

р/р 0823, 6846, 6847 відкриті в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», МФО 300023;

р/р 5716 відкритий в Донецька обласна філія Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» місто Донецьк, МФО 334011, що належать боржнику відокремленому структурному підрозділу - Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації ().

30.11.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 винесено постанову №57749133 про арешт коштів боржника,відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах):

р/р 3139, 3139, 3139, 3139, 3139, 3139 відкриті в Філія Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», МФО 335106;

р/р 5201, 5201 відкриті в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346;

р/р 7558, 4011, 4012, 4001 відкриті в Краматорська філія Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», МФО 335548, що належать боржнику відокремленого структурного підрозділу - Словянське управління по газопостачанню та газифікації ().

30.11.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 винесено постанову №57749133 про арешт коштів боржника,відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах):

5808, 5808, 5808, 5808, 5808, 5808, 5808 відкриті в Філія Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», МФО 335106;

р/р 2101, 2101, 2102 відкриті в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346;

р/р 3721, 9371 відкритий в Донецька обласна філія Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» місто Донецьк, МФО 334011, що належать боржнику відокремленого структурного підрозділу - Красноармійське управління по газопостачанню та газифікації ().

02.12.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 винесено постанову №57749133 про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах):

р/р 2541, 2323, 9469 відкриті в Краматорська філія Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», МФО 335548;

р/р 0370, 0370, 0370, 0370, 0370, 0370, 0370 відкриті в Філія Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», МФО 335106;

р/р 9401, 9401 відкриті в ПАТ «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346;

р/р 7674, 5017 відкриті в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», МФО 300023, що належать боржнику відокремленого структурного підрозділу - Краматорське управління по газопостачанню та газифікації ().

02.12.2018 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 винесено постанову №57749133 про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах):

р/р 4799, 4799, 4799, 4799, 4799, 4799 відкриті в Філія Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», МФО 335106;

р/р 7901, 7901 відкриті в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346;

р/р 0338 відкритий в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», МФО 300023, що належать боржнику відокремленого структурного підрозділу - Артемівське управління по газопостачанню та газифікації ().

У листах №2462 від 21.03.2018, №1163/022-39/2461/02.2-38 від 21.03.2018 та №2294/022-39/4273 від 21.05.2018 Відділу примусового виконання рішення Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зазначено, що у відділы перебуває зведене виконавче провадження №56037560 про стягнення з ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» суми заборгованість на користь фізичних осіб, юридичних осіб та держави.

ПАТ «Донецькоблгаз» вважає дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 неправомірними в частині винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на грошові кошти Боржника, а також стягнення грошових коштів в примусовому порядку з рахунків боржника з огляду на те, що згідно із ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

За таких обставин заявник вважає, що приватний виконавець не правомірно виніс постанови за виконавчим провадженням, а повинен був передати їх до зведеного виконавчого провадження.

Примусова передача виконавчого провадження від приватного виконавця до органів державної виконавчої служби позбавить стягувача вищенаведених прав та гарантій, установлених законодавством.

Необхідність передання виконавчого провадження іншому виконавцю, який перший відкрив провадження, може створити істотні ускладнення як для стягувача (наприклад, якщо виконавець, який першим відкрив виконавче провадження щодо боржника, знаходиться у віддаленій від стягувача місцевості), так і для приватного виконавця, який буде змушений виконувати виконавчі документи по всій території України, не маючи для цього відповідних можливостей і ресурсів. Це може спричинити суттєве підвищення витрат на виконання, які буде змушений нести стягувач і які можуть бути не покриті за рахунок коштів боржника.

Ураховуючи викладене, суду погоджується з доводами, щодо права стягувача вільно обирати орган для здійснення примусового виконання рішення - державну виконавчу службу або приватного виконавця.

Слід зазначити, що нормами чинного законодавства не встановлено обовязок приватного виконавця перевіряти наявність іншого або зведеного виконавчого провадження відносно боржника на дату відкриття виконавчого провадження, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження прийняти постанову про приєднання до такого виконавчого провадження.

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову. Передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень (від 02 квітня 2012 року №512/5 (у чинній редакції наказу Міністерства юстиції України, надалі - Інструкція), до відкриття виконавцем виконавчого провадження виконавчий документ за заявою стягувача може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5 Закону). Передача виконавчого документа у випадках, передбачених цим пунктом, здійснюється в порядку, встановленому розділом V цієї Інструкції.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника в органах державної виконавчої служби формується своє зведене виконавче провадження, враховуючи правила «першого державного виконавця, який відкрив виконавче провадження», а у приватного виконавця своє зведене провадження, які фактично «не перетинаються», незважаючи на те, що мова може йти про одного й того ж боржника.

Об'єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження здійснюється приватним виконавцем у порядку, визначеному пунктом 14 цього розділу.

Однак, п. 15 розділу III цієї Інструкції, який мав би регламентувати обєднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження приватним виконавцем, містить лише посилання на п. 14, в якому йдеться про обєднання виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби.

Таким чином, п. 14 розділу ІІІ Інструкції не передбачає обовязку приватного виконавця в частині передачі виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а лише встановлює вищевказані обовязки саме для державного, а не для приватного виконавця.

Під порядком визначеним пунктом 14 Інструкції, необхідно розуміти саме порядок обєднання виконавчих проваджень та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, що знаходяться на виконанні у приватного виконавця, а не обовязок передати виконавче провадження до державного виконавця, який вже здійснює виконання.

Крім того, п. 7 розділу ІІІ Інструкції передбачена можливість передачі виконавчого документа до відкриття виконавцем виконавчого провадження за заявою стягувача від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5 Закону).

Як вже зазначалося, розділом V Інструкції встановлено порядок здійснення передачі виконавчих проваджень до зведеного. Відповідно до п. 4 вказаного розділу Інструкції виконавче провадження, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця, за заявою стягувача передається іншому приватному виконавцю, який здійснює діяльність у виконавчому окрузі за місцем виконання рішення, або до відповідного органу державної виконавчої служби та у разі: припинення діяльності приватного виконавця; зупинення діяльності приватного виконавця на підставі пунктів 1 - 4, 6 частини першої статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; самовідводу приватного виконавця.

Пунктом 7 вказаного розділу Інструкції встановлено, що передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися: до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають в органах державної виконавчої служби.

Приватний виконавець, як окремий незалежний інститут виконання судових рішень, не підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби України. Порядок державного регулювання діяльності приватного виконавця визначено ст. 17 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», відповідно до якої - приватні виконавці в своїй діяльності підпорядковані безпосередньо Міністерству юстиції України.

Доводи боржника щодо порушення принципу черговості задоволення вимог інших стягувачів в межах зведеного виконавчого провадження у зв'язку з ненаправленням приватним виконавцем виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є також безпідставні, оскільки передбачений ст. ст. 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження» порядок розподілу стягнутих з боржника грошових сум та черговості задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення вимог стягувачів передбачає встановлення зазначеної черговості лише в межах одного виконавчого провадження, а не загалом для всіх виконавчих проваджень, відкритих щодо одного й того ж боржника.

Тобто, Закон України «Про виконавче провадження» передбачає можливість об'єднання виконавчих проваджень у зведене лише стосовно рішень, які знаходяться на виконанні в одного приватного виконавця. Так, як у приватного виконавця фактично відсутній механізм передачі виконавчого документа до державного виконавця.

Як вбачається з вищевикладеного, порядок об'єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження законодавцем врегульовано окремо як для органу державної виконавчої служби, так і приватного виконавця, а обов'язок передавати матеріали виконавчого провадження від приватного виконавця до органу державної виконавчої служби для приєднання до зведеного виконавчого провадження або об'єднання відкритих приватним виконавцем та державною виконавчою службою виконавчих проваджень у зведене ані нормами Закону України «Про виконавче провадження», ані відповідними підзаконними нормативно-правовими актами не передбачений.

Системний аналіз положень статті 30 Закону «Про виконавче провадження» у взаємозвязку з положеннями статей 1, 2, 19, 24 Закону України «Про виконавче провадження», статей 4, 27 Закону України від «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», статті 431 ЦПК України, статті 327 ГПК України, статті 373 КАС України надає підстави для висновку, що обєднання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження не є абсолютним імперативним правилом і може здійснюватися лише за заявою (зі згоди) стягувача, адже при прийнятті такого рішення виконавець має керуватися принципом диспозитивності і забезпечити стягувачу усі можливості вільно розпорядження предметом спору, користуватися усіма процесуальними можливостями, у тому числі й гарантованим законом правом вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця.

Судом враховано, що аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постанові №910/15141/16 від 18.06.2018.

Крім того, Боржник у своїй скарзі вказує, що дії приватного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження є неправомірними та посилається на ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.

На підтвердження факту, що частка держави у статутному капіталі перевищує 25%, боржник надає суду довідку, що частка держави у статутному капіталі ПАТ «Донецьк-облгаз» становить 38.28%.

Зазначена довідка від 27.11.2018 підписана начальником відділу обліку корпоративних прав ПАТ «Донецькоблгаз», не підтверджує факт наявності частки держави у статутному капіталі боржника. В довідці вказано, що до складу акціонерів Товариства, які мають істотну участь (10 і більше % статутного фонду) належить резидент Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», , який володіє пакетом акцій Товариства, що становить 38,28 % статутного фонду ПАТ «Донецькоблгаз».

Тобто, боржник ототожнює поняття «держава» та НАК «Нафтогаз України», як юридичну особу.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщених на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, станом на 03.12.2018, у детальній інформації щодо юридичної особи ПАТ «Донецькоблгаз» у полі «Центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить державне підприємство або частка держави у статутному капіталі юридичної особи, якщо така частка становить не менше 25 відсотків» - інформація відсутня, а у полі «Перелік засновників (учасників) юридичної особи, у тому числі частки кожного із засновників (учасників); прізвище, ім'я, по батькові, якщо засновник фізична особа; найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код юридичної особи, якщо засновник юридична особа» зазначено: «акціонери; кінцевий бенефіціарний власник (контролер) у юридичної особи відсутній».

У доданому боржником до скарги Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «Донецькоблгаз» у полі «Центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить державне підприємство або частка держави у статутному капіталі юридичної особи, якщо така частка становить не менше 25 відсотків» зазначено: «відомості відсутні».

Також до своєї скарги ПАТ «Донецькоблгаз» додав витяг зі Статуту НАК «Нафтогаз України», вказавши, що відповідно до п. 15 Статуту засновником та єдиним акціонером Компанії є держава.

Згідно Статуту НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 №1044, НАК «Нафтогаз України» утворена на виконання Указу Президента України від 25 лютого 1998 №151 Про реформування нафтогазового комплексу України.

Пункт 2 встановлено, що Компанія є публічним акціонерним товариством.

Пункт 7 встановлено, що Компанія вважається утвореною і такою, що набула прав юридичної особи, з дати її державної реєстрації.

Пункт 9 встановлено, що Компанія має самостійний баланс, поточні та інші рахунки в банках, печатку із своїм найменуванням, ідентифікаційним кодом, а також знак для товарів і послуг, штампи, бланки та інші реквізити.

Пункт 11 встановлено, що Компанія є повноправним акціонером (засновником, учасником) господарських товариств, пакети акцій/корпоративні права яких передані до статутного капіталу Компанії, а також тих, що засновані Компанією або акції/корпоративні права яких набуті Компанією в інший спосіб. Компанія здійснює всі права та несе всі обовязки акціонера (засновника, учасника) відповідно до закону.

Таким чином, не держава володіє акціями ПАТ «Донецькоблгаз», а НАК «Нафтогаз України», як юридична особа, яка здійснює всі права та несе всі обовязки акціонера.

За даних обставин, суд простовує доводи скаржника щодо наявності у його статутному фонді частки держави в розмірі, що перевищує 25 відсотків.

Також ПАТ «Донецькоблгаз» у своїх скаргах зазначає, що приватний виконавець безпідставно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2018 № 57749133, оскільки місцем реєстрації боржника є м.Краматорськ Донецької області.

Твердження скаржника про порушення приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва при відкритті виконавчого провадження №57749133 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 26.04.2017 правил територіальної підвідомчості є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Судом враховано, що аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постанові №910/15141/16 від 18.06.2018.

Згідно із ч.3 та ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

З аналізу норм чинного законодавства можливо зробити висновок, що грошові кошти є різновидом майна та в даному випадку місцезнаходженням такого майна є м. Київ, оскільки кошти перебувають на рахунках, відкритих у банківських установах, місцезнаходження яких є м. Київ.

Таким чином, враховуючи викладене та норми ч.2 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" варто відмітити, що якщо місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідний виконавчий документ та відкрити виконавче провадження з його виконання.

Наведене підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Верховного суду від 10.09.2018 у справі № 905/3542/15.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Відтак, в матеріалах скарг міститься лист №04.6-21/37-37083 від 28.11.2018 Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про наявні рахунки, які відкриті у зазначеному банку.

Лист №46-07/13155/13227 від 26.11.2018 Акціонерного товариства «Ощадбанк» із зазначеними рахунками.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно із ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Боржник у своїх скаргах вказує перелік рахунків, на які накладено арешт, та просить суд зобовязати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 зняти арешт з рахунків ПАТ «Донецькоблгаз».

Посилаючись на Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затверджене постановою Правління Національного банку України від 08.09.2011 № 306 ПАТ «Донецькоблгаз» зазначає, що Філія (відділення) банку має своє місцезнаходження. Отже, якщо рахунок відкрито у філії (відділенні) банку, тому місцезнаходження коштів слід вважати місцезнаходженням філії (відділення)».

Відповідно до постанови №57749133 про арешт коштів боржника від 21.11.2018 приватним виконавцем накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках, відкритих як у м. Києві, так і у філіях банківських установ Донецької області.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виконання рішення, яке зобовязує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій (ч.ч. 2, 3 ст.24 Закону).

Суд вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження №57749133 від 21.11.2018 та постанова про арешт коштів боржника №57749133 від 21.11.2018 винесені приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 правомірно, відповідно до норм чинного законодавства.

Боржник у своїх скаргах просить зобовязати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 усунути порушення прав боржника шляхом повернення стягувачеві виконавчого документу наказу господарського суду Донецької області № 905/2842/17 від 26.04.2018 без виконання на підставі абз.10 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.10 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Тобто, згідно вказаної норми закону, виконавчий документ повертається до суду, а не стягувачу, та таким чином у боржника відсутнє право на заявлену вимогу.

Слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частиною 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже, арешт майна боржника є одним із заходів виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду для задоволення законних інтересів стягувачеві.

При цьому за змістом статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти, а черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Отже, чинне законодавство не містить заборони накладення державним виконавцем арешту одночасно на грошові кошти та інше майно боржника з метою забезпечення примусового виконання судового рішення.

Вказане підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Верховного суду від 10.04.18 у справі № 904/9386/14.

Згідно з ч. 2 ст. 56 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, дотримуючись вимог чинного законодавства, приватним виконавцем ОСОБА_1 правомірно винесено постанову про арешт майна боржника № 57749133 від 22.11.2018.

Щодо вимоги боржника про визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо постановлення вимоги виконавця про сплату 4 544 449,33 грн., та скасувати вимогу виконавця про сплату 4 544 449,33 грн, винесену 21.11.2018 приватним виконавцем ОСОБА_1 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області № 905/2842/17 від 26.04.2018, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» та п.6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень (від 02 квітня 2012 року №512/5 (у чинній редакції наказу Міністерства юстиції України) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обовязковими на всій території України.

Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Таким чином, вимога приватного виконавця від 21.11.2018 №52 про необхідність сплати суми боргу прийнята у повній відповідності з нормами чинного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. ст. 73, 74 ГПК України).

Додатково суд звертає увагу скаржника на те, що в порядку частини 4 ст. 74 ГПК України суд позбавлений права самостійно збирати докази, а відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 343 ГПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 07.10.2012 № 9 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

05.12.2018 ОСОБА_7 Верховного суду при розгляді справи №904/7326/17 відступила від правового висновку ОСОБА_7 Верховного Суду, зазначила, що у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц (провадження № 14-19цс18) зробила висновок про те, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника незалежно від кількості судових рішень та юрисдикцій, у яких ці судові рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та незалежно від кількості стягувачів. Такий висновок зроблено також у постановах ОСОБА_7 Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 906/530/17 (провадження № 12-213гс18); від 17 жовтня 2018 року у справах № 5028/16/2/2012 (провадження № 12-192гс18) та № 927/395/13 (провадження № 12-189гс18).

Ураховуючи викладені вище аргументи, ОСОБА_7 Верховного Суду відступає від висновку, викладеного у згаданих постановах, шляхом його уточнення. Стаття 30 Закону № 1404-VIII передбачає обов'язок лише державного виконавця передати відкрите виконавче провадження іншому державному виконавцю, який першим відкрив виконавче провадження, для виконання ним у рамках зведеного виконавчого провадження кількох рішень щодо одного боржника. Приватний виконавець не зобов'язаний передавати виконавчий документ чи виконавче провадження для виконання тому державному чи приватному виконавцеві, який перший відкрив виконавче провадження щодо боржника, для виконання кількох рішень щодо одного боржника у рамках зведеного виконавчого провадження.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що твердження скаржника про порушення приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження №57749133 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області №905/2842/17 від 26.04.2018 правил територіальної підвідомчості та відсутність, в силу приписів п. 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва повноважень на здійснення примусового виконання рішення у справі №905/2842/17 є помилковими, такими, що не ґрунтуються на нормах права.

Інші доводи та заперечення учасників справи не спростовують встановлених судом обставин.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

За даних обставин, суд відмовляє у задоволенні скарг Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" від 27.11.2018 та від 29.11.2018 про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.234, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарг Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 з примусового виконання рішення господарського суду Донецької області у справі № 905/2842/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз про стягнення 9235735,51 грн. - відмовити повністю.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 21 грудня 2018.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Е.В. Зекунов