РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.12.2018Справа № 910/10818/18

За позовом Державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» «НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України

до 1)Публічного акціонерного товариства «Квазар,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА»

провизнання договору недійсним

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники сторін:

від позивача - Андрієвська О.В., за дов.

від відповідача-1 - не з'явився

від відповідача-2 -Чабан Д.Ф., за дов., Рибачук М.М., за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» «НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України (далі - позивач, НДІ мікроприладів) до Публічного акціонерного товариства «Квазар (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» (далі - відповідач-2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежилого приміщення №11 (в літері А9) першого поверху, загальною площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 3, укладеного 29.11.2013 між ПАТ «Квазар» та ТОВ «АТА», зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. в реєстрі за №4204.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що вказаний договір купівлі-продажу не відповідає вимогам ст.ст. 203, 215, 658 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), з тих підстав, що у відповідача-1 не було законних підстав на відчуження відповідачу-2 об'єкта нерухомого майна, оскільки рішення суду у справі №5011-66/10421-2012, яким відповідача-1 визнано власником нерухомого майна, було скасовано, разом з тим, на підставі Свідоцтва про право власності від 20.11.2013 саме позивач є власником даного майна.

26.09.2018 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з доводами викладеними у позовній заяві, просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві відповідач-2 посилається на те, що на момент укладення оскаржуваного правочину право власності на об'єкт нерухомості належало відповідачу-1 на підставі рішення суду у справі №5011-66/10421-2012 та було зареєстровано в реєстрі за відповідачем-1. Також, відповідач-2 посилається на те, що позивачем не доведено, що право власності на нежиле приміщення належить державі та перебуває в оперативному управлінні Інституту та наявність порушення прав та законних інтересів позивача. Крім того, відповідач-2 посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

23.11.2018 від відповідача-1 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач-2 не погоджується з доводами викладеними в позовній заяві, просить відмовити в задоволенні позовної заяви повністю. Відповідач-1, зокрема, зазначає, що право власності у ТОВ «Квазар» на спірне нерухоме майно виникло на законних підставах, що підтверджено рішенням у справі №5011-66/10421-2012 і на момент вчинення правочину сторонами було додержано вимоги ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Також, відповідач-1 просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

20.11.2018 від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Генеральну прокуратуру України, оскільки спірне нерухоме майно є державним, а отже вирішення спору у даній справі безпосередньо впливає на інтереси держави, яка є власником даного приміщення.

У судовому засіданні 27.11.2018 суд ухвалив відмовити позивачу у задоволенні клопотання про залучення третьої особи, оскільки позивачем не обґрунтовано, яким чином рішення у даній справі безпосередньо вплине на права та обов'язки Генеральної прокуратури України.

У судовому засіданні 27.11.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 18.12.2018, з викликом повноважних представників сторін.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 18.12.2018 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача-2, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача-2не визнали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 18.12.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2013 між ПАТ «Квазар» (продавець) та ТОВ «АТА» (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежилого приміщення №11 (в літері А9) першого поверху, загальною площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 3 (далі - об'єкт).

Пунктом 1.1. договору визначено, що об'єкт належить продавцю на праві власності на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2012 (справа №5011-66/10421-2012), зареєстрованого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 14.12.2012, номер запису 11457-П в книзі 251п-73, Витяг про державну реєстрацію прав №36739805 від 14.12.2012, реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 38604634. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.11.2013 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С.

Договірна ціна за домовленістю сторін становить 132 761,00 грн, в тому числі 20% ПДВ 22 126,83 грн (п. 2.1. договору).

Договір зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. в реєстрі за №4204.

Звертаючись з позовом, позивач зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2012 у справі №5011-66/10421-2012, на підставі якого було вчинено оспорюваний правочин, скасовано, отже відпала правова підстава набуття відповідачем-1 права власності на вказане нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Квазар» звернулося в Господарський суд міста Києва з позовом до ТОВ «АТА» про визнання права власності на частину одноповерхової прибудови першого поверху приміщення №11 (в літері А9), загальною площею 44,9 кв.м, яке розташовано за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 3.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2012 у справі №5011-66/10421-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015, позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2015 у справі №5011-66/10421-2012 вказані рішення та постанова були скасовані, а справа №5011-66/10421-2012 передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді, ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 у справі №5011-66/10421-2012 провадження у справі було припинено на підставі п.4 ч.1 ст. 80 ГПК (в редакції, що діяла до 15.12.2017) України, у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Позивач зазначає, що спірне нерухоме майно перебуває в державній власності та передане позивачу на праві оперативного управління, а отже оспорюваний договір купівлі-продажу нерухомого майна порушує право власності держави на вказане майно.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.03.2004 року № 104-р "Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства "Науково-дослідний інститут мікроприладів" у відання Національної академії наук України" (далі - НАН України), а також спільного наказу НАН України та Міністерства промислової політики України від 24.03.2004 року № 98/135, було здійснено передачу цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, із сфери управління Міністерства промислової політики України у відання НАН України, про що складено відповідний акт приймання-передачі.

У зв'язку з цим, 08.09.2004 Президією Національної академії наук України було винесено постанову №215 "Про питання діяльності Державного підприємства "Науково-дослідний інститут мікроприладів" НТК "Інститут монокристалів" НАН України", якою вирішено:

- у зв'язку з прийняттям Державного підприємства "Інститут мікроприладів" (далі - ДП ІМП) в складі Науково-технологічного комплексу "Інститут монокристалів" до відання НАН України віднести зазначене підприємство до Відділення фізико-технічних проблем матеріалознавства НАН України. Встановити, що зазначене підприємство діє на засадах повного госпрозрахунку (п.1 постанови);

- закріпити на правах оперативного управління майно та земельні ділянки, що знаходяться на балансі ДП ІМП НТК "Інститут монокристалів" НАН України (п.5 постанови);

- визначити місцезнаходження інституту за адресою: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3 (п.6 постанови).

В подальшому було складено Акт про закріплення на правах оперативного управління згідно з даними бухгалтерського обліку будівель, споруд, передавальних пристроїв та обладнання за ДП ІМП, відповідно до вимог п. 5 постанови НАН України №215 від 08.09.2004.

15.11.2013 було проведено державну реєстрацію права власності за Державою Україна в особі Національної академії наук України (форма власності - державна) на нежитлові будівлі загальною площею 27 218,3 кв. м, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

20.11.2013 видано Свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно, в якому зазначено про те, що до складових частин об'єкту нерухомого майна державної форми власності належать: лабораторно-виробничий комплекс загальною площею 19 093,1 кв. м (літера "Х"); адміністративно-лабораторний комплекс загальною площею 6 178,4 кв. м (літера "А9"); побутові приміщення загальною площею 1 946,8 кв. м (літера "Ф").

З наведених матеріалів вбачається, що позивачу передано в оперативне управління нерухоме майно державної форми власності, зокрема, адміністративно-лабораторний комплекс загальною площею 6 178,4 кв. м (літера "А9") за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3.

В ст. 326 ЦК України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Особливості управління господарською діяльністю у державному секторі економіки наведені в ст. 22 Господарського кодексу України (далі - ГК України), згідно з ч.5 якої держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Згідно зі ст. 137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

В процесі судового розгляду було встановлено, що приміщення, яке було відчужене за спірним договором купівлі-продажу, належать до державної форми власності та було передано позивачу на праві оперативного управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1, п.2 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Разом із тим, відповідно до положень ст. 11 ЦК рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов'язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, наприклад, ч. 4 ст. 36, ст.ст. 43, 46, ч. 3 ст. 334, ч. 3 ст. 653 ЦК.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов'язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов'язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов'язують виникнення зобов'язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 і 376 ЦК України. У решті випадків право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). У ст. 392 цього Кодексу "Визнання права власності" йдеться не про виникнення, а саме про підтвердження наявного у позивача права власності, набутого раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

У пункті 1.1. договору купівлі-продажу зазначено, що спірне нежиле приміщення належить продавцю на праві власності на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2012 у справі №5011-66/10421-2012.

Судом встановлено, що вказане рішення господарського суду було скасовано та законної сили не набрало.

Судом не приймаються доводи відповідачів, стосовно того, що на момент вчинення оспорюваного правочину (29.11.2013) рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2012 у справі №5011-66/10421-2012 було чинним, а отже право власності на спірне нерухоме майно належало відповідачу-1 на законних підставах, оскільки саме по собі рішення суду не є підставою для виникнення права власності.

Водночас, відповідачем-1 не надано суду доказів реєстрації за ним права власності у встановленому законом порядку на спірне нерухоме майно. В матеріалах справи наявний лише витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію 29.11.2013 права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «АТА» на підставі оспорюваного правочину.

Щодо доводів відповідачів про наявність інших доказів на підтвердження того, що у ПАТ «Квазар» булонаявне право власності на спірне приміщення (нежиле приміщення №11 (в літері А9) І-го поверху, загальною площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок 3) на момент вчинення правочину, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що на виконання Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" № 210/93 від 15.06.1993 року, Положення "Про корпоратизації підприємств", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 508 від 05.07.1993 року та наказу Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України (далі - Мінмашпром України) № 730 від 17.05.1994 року, в результаті корпоратизації Державного підприємства - заводу "Квазар" у 1994 році на його базі було створено Відкрите акціонерне товариство "Квазар", що в подальшому змінило найменування на Публічне акціонерне товариство "Квазар".

Наказом Мінмашпром України № 500 від 31.03.1994 року було затверджено акт інвентаризації майна та акт оцінки цілісного майнового комплексу заводу "Квазар".

Відповідно до Свідоцтва про власність від 02.04.1996 року, реєстр. № П-493, виданого Фондом державного майна України ВАТ "Квазар", як правонаступнику Державного підприємства "Квазар", майно зазначеного Товариства є колективною власністю акціонерів Товариства, які придбали акції відповідно до Закону України "Про приватизацію державних підприємств".

Водночас, Вказаний акт інвентаризації та свідоцтво не містять переліку майна, яке передавалося ВАТ «Квазар».

Додаток до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу заводу "Квазар" - Відомість розрахунку вартості будівель та споруд і передавальних пристроїв заводу "Квазар" станом на 01.03.1994 містить лише перелік майна, в якому відображено порядковий номер, інвентарний номер, назву об'єкта, рік введення в експлуатацію та його вартість.

В матеріалах справи наявний Перелік об'єктів нерухомого майна, переданого до статутного фонду ВАТ "Квазар", вартість яких включена в "Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу заводу "Квазар", складений на основі додатку до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу заводу "Квазар" - "Відомості розрахунку вартості будівель та споруд і передавальних пристроїв станом на 01.03.1994р., м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3" затверджений Першим заступником Міністерствапромислової політики 29.02.2000, відповідно до якого, до статутного фонду ВАТ «Квазар» передано, зокрема, одноповерхову обстройку, в т.ч.: столова, прохідна, камера кондиціювання, 1976 року введення в дію.

Водночас, в матеріалах справи наявний лист Держаного комітету промислової політики України №15/2-2-340 від 02.07.2001, адресований Київській міській державній адміністрації та Головному управлінню з питань майна, в якому зазначено про те, що листом від 13.07.2000 за №12/1-6-193 Держпромполітики було відкликано Перелік об'єктів нерухомого майна, переданого до статутного фонду ВАТ "Квазар", вартість яких включена в "Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу заводу "Квазар", складений на основі додатку до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу заводу "Квазар" - "Відомості розрахунку вартості будівель та споруд і передавальних пристроїв станом на 01.03.1994, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3", оскільки майно Держпромполітикибезпосередньо акціонерному товариству "Квазар" не передавалося. Таким чином, право власності ВАТ "Квазар" на майновий комплекс, розташований за адресою: вул. Північно-Сирецька, 1-3 у Шевченківському районі наказом Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації №587-В було оформлене 16.10.2000 без врахування листа Держпромполітики про відкликання Переліку об'єктів нерухомого майна, переданого до статутного фонду ВАТ "Квазар".

На підставі наказу № 578-В від 16.10.2000 року "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна", Головним управлінням комунальної власності міста Києва Київської міської державної адміністрації було видано Свідоцтво про право власності серії МК 010003328, яким посвідчено, що майновий комплекс - 5/100 частини від майнового комплексу площею 136 734,1 кв.м, площею 6 557,6 кв.м, який розташований в місті Києві за адресою вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3 належить ВАТ "Квазар" на праві колективної власності. У Свідоцтві зазначено, що до складу комплексу входять 2 будівлі (споруди), зазначені в Додатку. Згідно Додатку до Свідоцтва серії МК 010003328 до переліку об'єктів нерухомого майна входять такі об'єкти: 1. Поліклініка (літ. А) площею 3 962,00 кв.м, 2. Одноповерхові прибудови, в т.ч.: їдальня, прохідна, камера кондиціонування (літери А9, А7) площею 2 595,60 кв.м.

Розпорядженням Подільської районної в м.Києві Державної адміністрації №635 від 12.07.2011 присвоєно ДП НДІ Мікроприладів НТК «Інститут монокристалів» НАН України поштову адресу - вул. Північно-Сирецька, 3.

Наказом Головного управління містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №782 від 29.12.2011 присвоєно об'єкту нерухомості (адміністративно-лабараторний будинок) відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» у відання Національної академії наук» від 11.03.2004 №140-р поштову адресу: вул. Північно-Сирецька, 3 у Подільському районі м. Києва.

Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №29073 (И-2011) від 16.06.2011 станом на 14.06.2011 згідно з даними Бюро по житловому та нежитловому фонду нерухоме майно за адресою вул. Північно-Сирецька, 3, 3-а на праві власності не зареєстровано.

В той же час, наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, відомістю об'єктів, що належать ДП НДІ мікроприладів згідно Генерального плану забудови, затвердженого Першим заступником голови Державного комітету промполітики України 24.10.2000, відомостям бухгалтерського обліку будівель, споруд, передавальних пристроїв та обладнання, які знаходяться на балансі ДП НДІ МП станом на 01.04.2004, актупро закріплення на правах оперативного управління, згідно з даними бухгалтерського обліку будівель, споруд, передавальних пристроїв та обладнання за ДП ІМП НТК «інститут монокристалів» НАН України, інвентарної картки обліку основних засобів,складених на виконання наказу ДП НДІ мікроприладів №38 від 26.03.2004 «Про проведення позачергової інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, основних засобів», підтверджено, що адміністративно-лабораторний корпус по вул. Північно-Сирецькій,3, інвентарний №99705, площею, станом на 01.01.2004, 9518,4 кв.м, до складу якого входить прохідна, камера кондиціонування та столова, станом на 01.01.2004, балансовою вартістю2 646 565 грн, входить до складу цілісного майнового комплексу ДП НДІ мікроприладів переданого у відання НАН України.

Як зазначалося вище, Адміністративно-лабораторний корпус площею 6 178,4 кв. м (літера "А9"), відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2013 належить до державної форми власності, його власником є держава Україна в особі НАН України та перебувають на балансі позивача.

Таким чином, відповідачем-1 не надано доказів на підтвердження того, що нежиле приміщення №11 (в літері А9) І-го поверху, загальною площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Північно-Сирецька, 3 належало ПАТ «Квазар» на праві власності та що у нього були підстави розпоряджатися спірним майном на момент вчинення оспорюваного правочину.

Щодо посилань відповідачів на Свідоцтво про право власності на нежилий будинок - виробничий корпус №3, площею 16 578,70 кв.м, Свідоцтво про право власності на нежилий будинок - корпус модуль (торговий павільйон), площею 432,30 кв.м, Свідоцтво про право власності на нежилий будинок - пункт перекачки соляної кислоти площею 129,70 кв.м, які розташовані в м. Києві за адресою: вул. Північно-Сирецька, 1-3, договір про поділ нерухомого майна від 26.12.2006, щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.. Північно-Сирецька, 1-3, технічний паспорт, виготовлений 10.05.2012, на нежитловий будинок (приміщення), розташований в м.Києві по вул. Північно-Сирецька, 3, прим. №11, реєстраційне посвідчення №024986 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна від 27.01.2007, то вони судом відхиляються, оскільки не підтверджують наявності у відповідача-1 права власності на спірне нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідачем не надано доказів наявності у нього права власності на спірне нерухоме майно, а отже, у нього були відсутні підстави відчужувати його за договором купівлі-продажу від 29.11.2013, укладеному між ПАТ «Квазар» та ТОВ «АТА».

За таких обставин, вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежилого приміщення №11 (в літері А9) першого поверху, загальною площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 3 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо строку позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Підставою звернення позивача з позовом є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, у зв'язку з тим, що у відповідача-1 не було законних підстав на відчуження вказаного нерухомого майна.

Відповідно до п. 1.1. оспорюваного правочину предмет договору належить відповідачу-1 на праві власності на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2012 у справі №5011-66/10421-2012.

З рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2012 у справі №5011-66/10421-2012 вбачається, що НДІ мікроприладів не було залучено до участі у справі в суді першої інстанції.

Позивач зазначає, що про вказане рішення дізнався з матеріалів справи №910/342/14.

Заявляючи про застосування строку позовної давності, відповідачі зазначають, що позивачу про ймовірність порушення його прав та обов'язків стало відомо 02.04.2014 після винесення ухвали Господарського суду міста Києва від 02.04.2014 у справі №910/342/14 про залучення НДІ мікроприладів до участі у справі в якості третьої особи.

Водночас, дізнавшись про наявність рішення у справі №5011-66/10421-2012, яке стосується прав та обов'язків НДІ мікроприладів, позивачем було оскаржене вказане рішення у червні 2014 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2015 у справі №5011-66/10421-2012 рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2012 у справі №5011-66/10421-2012 було скасовано з направленням справи на новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 у справі №5011-66/10421-2012 провадження у справі було припинено.

З позовом у даній справі (910/10818/18) позивач звернувся 13.08.2018.

Таким чином, враховуючи, що рішення господарського суду, яким було визнано право власності на предмет оспорюваного правочину було оскаржене позивачем і остаточне рішення у вказаній справі було прийнято 22.02.2017, суд приходить до висновку, що позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.74, 76-78, 236 - 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежилого приміщення №11 (в літері А9) І-го поверху, загальною площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок 3, укладений 29.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Квазар» (04136, м.Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок 3, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТА» (01004, м.Київ, вулиця Басейна, будинок 9, кімната 3, ), зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським Валентином Сергійовичем в реєстрі на номером 4204.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТА» (01004, м.Київ, вулиця Басейна, будинок 9, кімната 3, ) на користь Державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України (04136, м.Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок 3, ) 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн 00 коп. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту рішення: 21.12.2018р.