ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р. Справа№ 910/5275/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Верховця А.А.

Доманської М.Л.

за участю секретаря Корінної А.О.

та представників:

від позивача - Хлєбніков С.Г. - дов. б/н від 10.01.2018р.;

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "АЛЛО"

на рішення господарського суду м.Києва від 11.09.2018р.

(повний текст складено 03.10.2018р.)

у справі №910/5275/18 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" - організація, яка звертається за захистом порушених прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав - Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами"

до ТОВ "АЛЛО"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Медіа Рітейл"

про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 11.09.2018р. у справі №910/5275/18 позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ "АЛЛО" на користь ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" в особі ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" 17 620 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав та 265,03 грн. судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду першої інстанції, ТОВ "АЛЛО" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати рішення господарського суду м.Києва від 11.09.2018р. у справі №910/5275/18 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" в особі ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" відмовити повністю. До апеляційної скарги апелянтом додано клопотання від 22.10.2018р. про допит свідка, а саме керівника Об'єднання підприємств "Українська ліга музичних прав" ОСОБА_3.

У відзиві на апеляційну скаргу ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" просить залишити рішення господарського суду м.Києва від 11.09.2018р. у справі №910/5275/18 без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "АЛЛО" залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Медіа Рітейл" просить апеляційну скаргу ТОВ "АЛЛО" задовольнити, оскільки відповідач отримав дозвіл на публічне виконання об'єктів авторського права (музичних творів та фонограм) у Обєднання підприємства «Українська ліга музичних прав».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "АЛЛО" на рішення господарського суду м.Києва від 11.09.2018р. у справі №910/5275/18 та призначено її до розгляду на 17.12.2018р.

Колегія суддів відхиляє клопотання ТОВ "АЛЛО" від 22.10.2018р. про допит свідка, як необґрунтоване, оскільки відповідач не обгрунтував, які суттєві обставини по справі може довести або спростувати свідок ОСОБА_4 - керівник Об'єднання підприємств "Українська ліга музичних прав".

17.12.2018р. до початку судового засідання ТОВ "АЛЛО" було подано клопотання про відкладення судового засідання, яке мотивоване зайнятістю представника Товариства ОСОБА_5

Колегія суддів відхиляє клопотання ТОВ "АЛЛО" від 14.12.2018р. про відкладення судового засідання, як необґрунтоване, оскільки в матеріалах справи наявна довіреність №64 від 08.05.2018р.на ОСОБА_6, яка діє до 31.12.2018р. і відповідач міг завчасно направити в судове засідання іншого представника.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 15.12.2017р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2147-VIII (далі - ГПК України).

До господарського суду м.Києва звернулося ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" в особі ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" з позовом до ТОВ "АЛЛО" про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав в розмірі 223 380 грн.

Ухвалою місцевого суду від 21.06.2018р. було залучено ТОВ "Медіа Рітейл" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача та відкладено підготовче засідання до 12.07.2018р.

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2014р. між ПО "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (організація) та ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" (видавник) було укладено договір №АВ-24012014/01 (а.с. 29-38), за умовами якого:

- видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, які належать або протягом дії Договору №АВ-24012014/01 йому належатимуть, а саме: дозволяти або забороняти використання об'єктів авторського права третім особам відповідно до умов Договору №АВ-24012014/01 (пункт 2.1 Договору №АВ-24012014/01);

- надання повноважень на колективне управління правами передбачає: укладення організацією договорів на право використання об'єктів авторського права третім особам, збір винагороди, її розподіл та виплату (пункт 2.2 Договору №АВ-24012014/01);

- у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання має право пред'являти заяви, претензії, здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу організації, вчиняти будь-які інші дії (вживати заходи), направлені за захист авторських прав видавника, за умови отримання попередньої згоди видавника (пункт 9.2 Договору №АВ-24012014/01);

- Договір №АВ-24012014/01 вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє безстроково (пункт 12.1 Договору №АВ-24012014/01).

Із декларації творів від 01.11.2015р. (а.с. 41-50) вбачається, що ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" отримало від ТОВ "Ворнер/Чаппелл" майнові права на музичний твір "Faded" (виконавець "Alan Walker") на підставі Ліцензійного договору ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014р. (а.с. 51-57).

Отже, на підставі договору №АВ-24012014/01 Організація набула повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на музичний твір "Faded", виконавець "Alan Walker".

Пунктом 8.1 Ліцензійного договору встановлено, що у разі коли субвидавнику стає відомо про будь-який випадок неавторизованого або порушуючого права використання тих чи інших творів, субвидавник зобов'язаний негайно повідомити про це видавника, а видавник має право самостійно визначити, чи використовувати заходи судового захисту і якщо використовувати, то які; в додаток до зазначеного, субвидавник зобов'язується негайно повідомити видавника про будь-які судові позови і інші вимоги, пред'явлені третіми особами на території відносно субвидавника.

Відповідно до абзаців третіх додатку №1 і додатку №1/2 до Ліцензійного договору Товариство наділене правом звернення до суду згідно з чинним законодавством України з метою захисту порушеного права, зокрема, щодо переданого музичного твору.

Абзацами четвертими вказаних додатків встановлено, що ТОВ "Ворнер/Чаппелл" погоджується з правом Товариства доручати судове представництво Організації на підставі договору про управління майновими авторськими правами.

Крім того, в абзацах п'ятих додатку №1 і додатку №1/2 до Ліцензійного договору вказано, що право на звернення Організації до суду із позовними вимогами надається і щодо музичних творів, порушення відносно яких були виявлені до 01.11.2014р., і в цьому разі позивачем, в інтересах якого буде звертатися Організація, є ТОВ "Ворнер/Чаппелл".

Таким чином, позивач набув права вимагати і одержувати від третіх осіб будь-які види винагород і компенсацій за використання творів, а Організація - звертатися до суду із відповідними позовами в інтересах позивача.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010р. № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" (далі - Постанова №5) зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом "г" частини першої статті 49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Разом з тим, така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

У випадку, якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається на захист юридичних осіб, то, залежно від суб'єктного складу, спір розглядається в порядку господарського судочинства.

У пункті ж 49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (далі - Постанова №12) наведено, що організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Організація є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 24.01.2011р. №18/2011.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону встановлено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

У пункті 28 Постанови № 12 зазначено, що з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

З матеріалів справи вбачається, що 26.08.2016р. представниками Організації Чередніченком Є.І. було проведено фіксацію фактів використання музичних творів в приміщені магазину "АЛЛО", за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, б. 1, в якому господарську діяльність здійснює ТОВ "АЛЛО", у зв'язку з чим було складено акт №40/08/16, яким зафіксовано факти публічного виконання музичних творів, зокрема, твору під назвою "Faded", виконавець "Alan Walker" (а.с. 70-71).

Згідно зі статтею 1 Закону публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Факт публічного виконання спірного музичного твору засвідчується також відеозаписом на CD диску, яким підтверджено час і місце використання саме у закладі ТОВ "АЛЛО" (а.с. 73).

Апеляційний суд оглянув відеозапис фіксації порушення та встановив, що використання музичного твору "Faded" (виконавець "Alan Walker") здійснювалося у приміщенні магазину "АЛЛО", за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, б. 1, в якому господарську діяльність здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю "Алло", шляхом публічного виконання у приміщенні; якість відеозапису та безперервна зйомка дає підстави виключити можливість монтажу.

Тому місцевим судом було правильно встановлено, що виключні майнові авторські права на музичний твір "Faded" належать позивачу.

Доказів укладення відповідачем угод із правовласниками, які б дозволяли публічне виконання вказаного твору, в матеріалах справи немає.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву ТОВ "АЛЛО" було надано Договір №У-2009/11 від 05.11.2009р. (а.с. 108-109), яким передбачено, що в порядку та на умовах визначених цим Договором довіритель (ТОВ "АЛЛО") доручає, а повірений (ТОВ "Медіа Рітейл") зобов'язується від імені і за рахунок Довірителя вчинити наступні юридичні дії: виплатити від імені довірителя винагороду і отримати дозвіл, через будь-яку організацію колективного управління та/або правовласника, на використання музичних творів, фонограм та зафіксованих у них виконань, шляхом їх публічного виконання у приміщеннях довірителя, перелік яких міститься у додатках до цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2015р. між ТОВ "Медіа Рітейл" та Об'єднанням підприємств "Українська ліга музичних прав" (а.с. 66), що діє за дорученням Асоціації "Дім авторів музики в Україні" був укладений договір про виплату винагороди (роялті), яким передбачено, що Ліга надає Компанії дозвіл на використання способом публічного виконання в приміщеннях Компанії перелік та адреси яких містяться у відповідних Додатках до Договору, музичних творів, фонограм, відеограм, їх примірників, зафіксованих у фонограм виконань музичних творів, які охороняються відповідно до Закону України "Про авторське право і суміжні права" та визначені у відповідних додатках до цього Договору, а Компанія зобов'язується сплачувати Лізі винагороду (роялті) за таке використання у порядку, строки та розмірі згідно умов цього Договору (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.3.1.3. зазначеного Договору Ліга гарантує Компанії, що на законних підставах та у належному обсязі володіє повноваженнями на колективне управління майновими правами на Фонограми, на які надається дозвіл відповідно до цього Договору, що використання Компанією фонограм згідно з Договором не призведе до порушення прав третіх осіб, що Компанія може використовувати Фонограми на підставі цього Договору без отримання будь-яких додаткових дозволів від третіх осіб та без здійснення будь-яких додаткових виплат на користь третіх осіб.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що Об'єднання підприємств "Українська ліга музичних прав", що діє за дорученням Асоціації "Дім авторів музики в Україні" має право дозволяти/забороняти використовувати способом публічного виконання вказаний музичний твір, які ТОВ "АЛЛО" просить ПО "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" надати на підтвердження передачі майнових авторських прав на спірний музичний твір.

Згідно із позицією Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі №908/364/17 саме особа, яка здійснює господарську діяльність у закладі несе відповідальність за додержання в ньому вимог закону щодо охорони права на об'єкти інтелектуальної власності.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про правомірне використання відповідачем спірного музичного твору, а тому використання відповідачем спірного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу відповідного правовласника та без сплати авторської винагороди.

Відповідно до ст. 431 Цивільного кодексу України порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Так, у пункті 42 постанови пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010р. №5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 Цивільного кодексу України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

У абз. 9 ч. 2 ст. 52 України "Про авторське право і суміжні права" зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пп. "г" п. 2 ст. 52 Закону № 3792-XII межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що за наявності встановленого порушення стягненню підлягає сума у розмірі не менше 10 мінімальних заробітних плат на користь кожного із власників майнових прав за використані твори.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 3-994гс15.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 51.3. пункту 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Однак, Вищий господарський суд України у листі від 06.07.2017р. № 07-01-11/1085/17 зазначив, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016р. № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Наразі такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від 06.12.2016р. № 1774-VІІІ, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначені компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначені розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016р. № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року (з 1 січня 2018 року - 1762 грн.).

Організацією належними засобами доказування було доведено факт порушення в ідповідачем майнових прав суб'єкта авторського права шляхом вчинення дій, які визнаються порушенням авторського права, але не було належним чином обґрунтувано співвідношення розміру визначеної ним компенсації за порушення авторського права з розміром завданої неправомірним використанням об'єктів авторського права шкоди, що може бути визначена з урахуванням розміру збитків потерпілої особи, розміру доходу, отриманого відповідачем внаслідок правопорушення тощо.

Тому місцевий суд законно визнав визначений ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" розмір компенсації необґрунтовано завищеним і стягнув з ТОВ "АЛЛО" компенсації за порушення майнових авторських прав за використання без дозволу об'єкта правового захисту музичного твору "Faded" у виконані "Alan Walker" за розрахунком: один об'єкт інтелектуальної власності * 10 мінімальних заробітних плат * 1762 грн.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Тому місцевий суд законно і обґрунтовано задовольнив частково позовні вимоги позивача та стягнув з ТОВ "АЛЛО" 17 620 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 240, 270, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "АЛЛО" залишити без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 11.09.2018р. по справі №910/5275/18 - без змін.

Справу №910/5275/18 повернути до господарського суду м.Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складений та підписаний 19.12.2018р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді А.А. Верховець

М.Л. Доманська