ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018 Справа №914/76/18

м.Львів

за позовом: ОСОБА_1, м.Львів

до відповідача : ОСОБА_2, м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», м.Львів

про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська дорожня служба" від 22.03.2016 р.,

та за зустрічним позовом: ОСОБА_2, м.Львів

до відповідача : ОСОБА_1, м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівська дорожня служба", м.Львів

про: 1. Визнання недійсним на підставі ст.230 ЦК України, у зв"язку з вчиненням під впливом обману з боку ОСОБА_1, письмового договору купівлі-продажу корпоративних прав на ТОВ "Львівська дорожня служба" від 22 березня 2016 р., укладеного між ОСОБА_1, як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем.

2.Стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 167 112,00 грн. подвійного розміру збитків та 100 000,00 грн. моральної шкоди, завданих в зв"язку з укладенням договору купівлі-продажу корпоративних прав та ТОВ "Львівська дорожня служба" від 22 березня 2016 р.

3.Стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу)",-

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Матвіїв Р.І.

Суддя Синчук М.М.

при секретарі Зарицькій О.Р.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_4 - адвокат (ордер серія ЛВ №000524 від 10 січня 2018 р., договір про надання правової допомоги № б/н від 28 листопада 2017р., завірена копія якого у справі);

від відповідача: ОСОБА_5 - адвокат ( ордер серії ЛВ №084473 від 21 лютого 2018 р., договір про надання правової допомоги №05/02/2018 від 05 лютого 2018р. в оригіналі в матеріалах справи);

від третьої особи: не з'явився

Суть спору: позов заявлено ОСОБА_1, м.Львів до ОСОБА_2, м.Львів, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ "Львівська дорожня служба", укладеного 22.03.2016р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.01.2018 року у справі № 914/76/18 позовну заяву ОСОБА_1 від 10 січня 2018 року до ОСОБА_2, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ "Львівська дорожня служба", укладеного 22.03.2016р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залишено без руху.

Ухвалою суду від 29.01.2018 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.02.2018 року; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» (79034, м.Львів, вул.Навроцького,1)

Ухвалою від 19.02.2018 року у справі №914/76/18 повернуто ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву (вх.№272 від 13.02.2018 р.) і додані до неї документи.

З підстав, зазначених в ухвалі від 21.02.2018 року, підготовче засідання було відкладено на 14.03.2018 року на 10:00 год.

Ухвалою від 14.03.2018 року суд зупинив провадження у справі №914/76/18 до вирішення питання про відвід судді Кітаєвої С.Б, матеріали справи було передано на здійснення визначення судді (який не входить до складу суду, що розглядає справу) автоматизованою системою для вирішення питання про відвід судді, відповідно до положень ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2018р. заяву про відвід передано для розгляду судді Гоменюк З.П. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2018 року у відводі судді Кітаєвої С.Б. у справі №914/76/18 відмовлено.

Ухвалою від 28.03.2018 року провадження у справі поновлено.

26.03.2018 року до Господарського суду Львівської області поступила заява про відвід судді Кітаєвої С.Б., датована 23.03.2018р., підписана представником відповідача у справі (ОСОБА_2) ОСОБА_5

Ухвалою від 28.03.2018 року суд зупинив провадження у справі№914/76/18 до вирішення питання про відвід судді Кітаєвої С.Б, матеріали справи було передано на здійснення визначення судді (який не входить до складу суду, що розглядає справу) автоматизованою системою для вирішення питання про відвід судді, відповідно до положень ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2018 року заяву про відвід передано для розгляду судді Гоменюк З.П. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.03.2018 року у відводі судді Кітаєвої С.Б. у справі №914/76/18 відмовлено; матеріали справи №914/76/18 передано судді Кітаєвій С.Б. для подальшого розгляду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22 березня 2018 року скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.02.2018 року у справі №914/76/18 про повернення ОСОБА_2 зустрічної позовної заяви (вх.№272 від 13.02.2018 р.).

Ухвалами від 10.04.2018 року господарський суд: поновив провадження у справі, продовжив строк підготовчого провадження на тридцять календарних днів, підготовче засідання призначив на 08.05.2018 р.; прийняв зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним), Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», м.Львів, про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав на ТОВ «Львівська дорожня служба» від 22 березня 2016 р., укладеного між ОСОБА_1, як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 167 112,00 грн. подвійного розміру збитків та 100 000,00 грн. моральної шкоди, завданих у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу корпоративних прав та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, та зобов'язав учасників справи подати у встановлені судом строки відповідні документи.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 08.05.2018р. призначено колегіальний розгляд справи №914/76/18 у складі трьох суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 08.05.2018р., членами колегії визначено: головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Мазовіта А.Б. і ОСОБА_6 Ухвалою суду від 08.05.2018р. вказаною колегією суддів справу прийнято до свого провадження та підготовче засідання призначено на 06.06.2018р. Ухвалою суду від 05.06.2018р. виправлено описку у п.1 резолютивної частини ухвали суду від 08.05.2018р. з підстав викладених в ній. Ухвалою суду від 06.06.2018р. строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів, за клопотанням відповідача витребувано додаткові докази та підготовче засідання відкладено на 06.08.2018р. У зв'язку з перебуванням члена колегії - судді Мазовіти А.Б. у відпустці, 06.08.2018р. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, внаслідок якого до складу колегії суддів увійшов суддя Матвіїв Р.І. Ухвалою суду від 06.08.2018р. за клопотанням відповідача витребувано у ТзОВ «Львівська дорожня служба» додаткові докази у справі, а саме: довідку про оплату засновниками, учасником ОСОБА_1 та іншими учасниками товариства, відповідних часток в статутному капіталі товариства, часу такої оплати і осіб, які здійснили таку оплату; належним чином завірені копії платіжних документів (банківських виписок), якими підтверджується здійснення оплати засновниками та учасниками товариства відповідних часток в статутному капіталі товариства, третю особу зобов'язано подати до 29.08.2018р. та підготовче засідання відкладено на 05.09.2018р.

З підстав, наведених у подальших ухвалах суду, розгляд справи неодноразово відкладався. В ухвалах відображені дії суду по підготовці справи до розгляду по суті.

Ухвалою від 03.10.2018р. суд в складі колегії: головуючий суддя Кітаєва С.Б. судді Мороз Н.В., Матвіїв Р.І. закрив підготовче засідання і призначив справу до розгляду по суті.

Протокольною ухвалою від 31.10.2018р. розгляд справи відкладено на 05.11.2018р..

Внаслідок автоматизованого розподілу судової справи №914/76/18 було визначено колегію суддів для розгляду справи : головуючий суддя Кітаєва С.Б. Судді Матвіїв Р.І. та Синчук М.М.

Ухвалою суду від 05.11.2018р. прийнято справу № 914/76/18 до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя Кітаєва С.Б., суддя Матвіїв Р.І. та суддя Синчук М.М., судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 20.11.2018 р.

Протокольною ухвалою від 20.11.2018р. розгляд справи відкладено на 05.12.2018р..

Судове рішення по справі (коротку частину) проголошено судом в судовому засіданні 05.12.2018.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання 05.12.2018 року з»явилась. З підстав, наведених у позовній заяві, первісні позовні вимоги підтримала та просить задоволити. Стверджує, що ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» з часткою в статутному капіталі - 67% статутного капіталу, що становить 134 000,00 грн., відповідно до положень Статуту товариства, затвердженого рішенням загальних зборів учасників товариства від 04.03.2016 року. Статутний капітал товариства склав 200 000,00 грн. за рахунок вкладів учасників ( п.5.1-5.3 Статуту).

22.03.2016 між ОСОБА_1 (як продавцем) та ОСОБА_2 (як покупцем) укладено Договір купівлі-продажу корпоративних прав на Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», відповідно до п.п.1,2 якого продавець зобов»язується передати покупцеві, а покупець зобов»язується прийняти та оплатити корпоративні права на частку в статутному капіталі Товариства «Львівська дорожня служба».Під корпоративними правами на частку, зазначену в п.1 цього Договору розуміється право власності на частку у Статутному капіталі Товариства розміром 33%, що становить 66 000,00 (шістдесят шість тисяч) грн.

ОСОБА_1 вважає, що Договір від 22.03.2016, укладений з порушенням норм чинного законодавства України, у зв»язку з чим підлягає визнанню судом недійсним, оскільки станом на момент укладення Договору ОСОБА_1 кошти у статутний капітал Товариства не були внесені, статутний капітал ТзОВ «Львівська дорожня служба» не був сформований. А відтак, частка ОСОБА_1, яка становила 67% статутного капіталу ТзОВ «Львівська дорожня служба», станом на 22.03.2016 року не була сплачена, а тому не могла бути, відчужена по Договору купівлі-продажу.

В підтвердження своїх доводів про те, що статутний капітал Товариства на дату укладення Договору (22.03.2016) не був сформований, ОСОБА_8 посилається на дані бухгалтерського обліку (оборотно-сальдову відомість по рахунку №46 за березень 2016 року) , яку в копії долучає до позовної заяви.

На підставі наведеного, оскільки Договір купівлі-продажу від 22.03.2016 укладений з порушенням норм чинного законодавства України, а саме ч.3 ст.147 ЦК України, ст.53 Закону України «Про господарські товариства», у зв»язку з чим як стверджує позивачка, вона не мала права відчужувати свою частку в статутному капіталі Товариства, а ОСОБА_2 незаконно набув право власності на частку в статутному капіталі товариства, Договір на переконання позивачки підлягає визнанню судом недійсним.

ОСОБА_2 не вважає, що укладений 22.03.2016 року між ним та ОСОБА_8 ОСОБА_7 підлягає визнанню недійсним з мотивів, які наведені у первісному позові.

На переконання ОСОБА_2 Договір від 22.03.2016 підлягає визнанню недійсним на підставі ст.230 Цивільного кодексу України, у зв»язку із вчиненням його під впливом обману з боку ОСОБА_1.

Відтак, у зустрічному позові просить :

1. Визнати недійсним на підставі ст.230 ЦК України, у зв"язку з вчиненням під впливом обману з боку ОСОБА_1, письмового договору купівлі-продажу корпоративних прав на ТОВ "Львівська дорожня служба" від 22 березня 2016 р., укладеного між ОСОБА_1, як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем.

2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 167 112,00 грн. подвійного розміру збитків та 100 000,00 грн. моральної шкоди, завданих в зв"язку з укладенням договору купівлі-продажу корпоративних прав та ТОВ "Львівська дорожня служба" від 22 березня 2016 р.

3.Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу)".

Зустрічний позов мотивований тим, що під час укладення спірного Договору купівлі-продажу ОСОБА_1 умисно приховала від ОСОБА_2 ту обставину, що належна їй частка в статутному капіталі ТзОВ «Львівська дорожня служба» не сплачена (на що вона сама вказує у первісній позовній заяві), що було перешкодою для укладання такого договору відповідно до ст.53 Закону України «Про господарські товариства» та ст.147 Цивільного кодексу України.

На переконання ОСОБА_2 ОСОБА_1 навмисно ввела його (ОСОБА_2) в оману, приховавши перешкоди для укладення спірного договору, маючи при цьому корисний інтерес щодо ОСОБА_2 особисто, і наявність такого умислу підтверджується, на переконання ОСОБА_2, наступними доказами.

ОСОБА_2 потрібний був ОСОБА_1 та Товариству, як його учасник і керівник, для того, щоб Товариство могло здійснювати свої основні статутні цілі - будівництво доріг, що підтверджується Витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Витяг з відомостями про Товариство станом на 14.09.2017 долучено до зустрічного позову).

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що його необхідність для такої діяльності Товариства була викликана тим, що зазначений вид діяльності підлягає ліцензуванню. Для отримання такої ліцензії, згідно Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов»язаної із створенням об»єктів архітектури, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України №47 від 27.01.2009 р., керівник підприємства повинен мати вищу профільну освіту, яка є у ОСОБА_2, що підтверджується дипломом серії ФВ №792258 від 26 червня 1992 року. Крім того, як пояснює ОСОБА_2 в нього є великий досвід в галузі будівництва та ремонту доріг, що підтверджується трудовою книжкою. Тому, як пояснює ОСОБА_2, його було призначено на посаду директора Товариства, що підтверджується Витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і, останнім було отримано для ТзОВ «Львівська дорожня служба» в Державній архітектурно-будівельній інспекції України ліцензію №13-Л від 04 квітня 2016 року на господарську діяльність з будівництва об»єктів 4-ї та 5-ї категорії складності за переліком видів робіт.

З метою зацікавити ОСОБА_2 (як він зазначає у зустрічному позові) в ефективній роботі Товариства шляхом надання йому можливості на отримання частини прибутку, ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 через свою довірену особу, якій надала відповідну довіреність, ОСОБА_9, який на даний час виконує обов»язки директора товариства та який був засновником і продав свою частку ОСОБА_1, купити в неї частку 33% в статутному капіталі ТзОВ «Львівська дорожня служба».

ОСОБА_2 покликається на те, що як директор він належним чином виконував роботу , уклав ряд угод на виконання ремонтно-будівельних дорожніх робіт. ОСОБА_2 стверджує, що за такими дооворами Товариством під його керівництвом було виконано і прийнято замовниками робіт орієнтовно на суму більше 3 000 000,00 грн.

Вважає, що з метою недопущення його, як директора Товариства, до розпорядження такими коштами, незаконним рішенням загальних зборів учасників ТзОВ Львівська дорожня служба» від 09 грудня 2016 (протокол №09/12 від 09.12.2016) його, ОСОБА_2, було відсторонено від виконання обов»язків директора і призначено виконуючим обов»язки директора ОСОБА_9 Зі змісту Протоколу вбачається, стверджує позивач, що участь в зборах брали від імені ОСОБА_1 ОСОБА_9О за довіреністю, від імені учасника ОСОБА_10 ОСОБА_11 за довіреністю, та ОСОБА_12, і всі учасники одноголосно проголосували за відсторонення від обов»язків директора ОСОБА_2 і про призначення тимчасово виконуючим обов»язки директора ОСОБА_9. ОСОБА_2 зазначає, що такі збори є незаконними, він в них участі не брав, про такі збори та їх порядок денний він повідомлений не був.

А оскільки, як зазначає ОСОБА_2 у зустрічному позові, йому належало на той час 33% голосів, і він не був присутній на загальних зборах та не брав в них участь, то такі загальні збори були неповноважними, і не могли приймати жодних рішень, у тому числі про його тимчасове відсторонення від виконання обов»язків директора.

На підставі наведеного, ОСОБА_2 стверджує, що всі учасники Товариства, в т.ч.ОСОБА_1, приховали від нього факт відсторонення його від виконання обов»язків директора. Повідомляє, що рішення, прийняті на цих зборах, є предметом оскарження у справі №914/1985/17 за його позовом до ТзОВ «Львівська дорожня служба».

Також, ОСОБА_2 вважає, що незаконно відсторонивши його від виконання обов»язків директора, ОСОБА_1 разом з іншими учасниками товариства від імені яких діяли ті ж вищевказані представники, вирішили позбавити його, ОСОБА_2 і права на частку в статутному капіталі товариства, а відтак і права на частку в прибуку підприємства, заробленого внаслідок його роботи, як директора Товариства.

Так, Згідно з протоколом №01 від 18 квітня 2017 року загальних зборів учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба», на яких ОСОБА_2 не був, вирішено виключити його зі складу товариства, у зв»язку з тим, що він не вніс свій вклад до статутного капіталу.

ОСОБА_2 вважає таке рішення загальних зборів незаконним, оскільки він не повинен був вносити свій вклад в статутний капітал Товариства, так як він не був засновником Товариства, а став його учасником на підставі спірного Договору купівлі-продажу від 22 березня 2016 року, згідно якого, сплатив ОСОБА_1 вартість придбаної ним у ОСОБА_1 частки в сумі 66 000,00 грн.

На переконання позивача за зустрічним позовом, подаючи позов у даній справі, ОСОБА_1 додатково підтвердила свій умисел, спрямованй на обман при укладенні спірного договору, оскільки штучно створивши підстави для визнання спірного договору недійсним, приховавши він ОСОБА_2 таку підставу, скористалася нею, стверджує ОСОБА_2, для позбавлення його в майбутньому права на частку в статутному каппіталі Товариства з моменту укладення договору, оскільки згідно із ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

Додатковим підтвердженням такого умислу ОСОБА_1, на переконання ОСОБА_2, є подання нею позову про визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства від 22.03.2016 (даним рішенням, на підставі спірного договору купівлі-продажу, стверджує ОСОБА_2, його було включено до складу учасників товариства). Спір розглядається господарським судом Львівської області у справі №914/2451/17. За твердженнями ОСОБА_2 таким позовом ОСОБА_1 намагається досягти тієї мети, що й позовом про визнання недійсним спірного договору - позбавити ОСОБА_2 права на частку в статутному капіталі товариства з моменту виникнення такого права.

ОСОБА_2 зауважує, що у даному позові ОСОБА_1 стверджує, що це ОСОБА_2 ввів її в оману, однак не вказує, в чому полягає такий обман, що нібито вона передала ОСОБА_2 частку безоплатно, що договору купівлі-продажу такої частки від 22.03.2016 року немає, документів, які підтверджують оплату за цим Договором немає.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуютьться первісний і зустрічні позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.10.2015 року відбулись загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», рішення прийняті на яких оформлені протоколом №1.

Зі змісту протоколу вбачається, що на зборах були присутні засновники (учасники) товариства: ОСОБА_9; ОСОБА_10, ОСОБА_14.

В порядок денний зборів були включені, зокрема, питання:

за №2: створення товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба»

за №3: створення статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» за рахунок внесків засновнків (учаснків) товариства.

за №4: затвердження статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» та надання повноважень на вчинення дій по державній реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба».

за №5: обрання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба».

Загальними зборами учасників прийнято наступні рішення:

по питанню №2: створити Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба».

по питанню №3: слухали секретаря зборів ОСОБА_9, який заппропонував створити статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» у розмірі 200 000,00 грн. за рахунок наступних внесків учасників :

ОСОБА_9 вносить частку на суму 68000,00 грн., що становить 34% статутного капіталу;

ОСОБА_10 вносить частку на суму 66000,00 грн., що становить 33% статутного капіталу;

ОСОБА_14 вносить частку на суму 66000,00 грн., що становить 33% статутного капіталу.

Збори вирішили: створити статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) гривень та розподілити його між учасниками наступним чином :

ОСОБА_9, розмір венеску - 68000,00 грн., частка учасника -34%;

ОСОБА_15, розмір внеску -66000,00 грн., частка учасника 33%;

ОСОБА_14, розмір внеску 66000,00 грн, частка учасника 33%.

По четвертому питанню збори прийняли рішення про затвердження статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» та доручення його реєстрації у державного реєстратора та здійснення всіх інших необхідних дій, пов»язаних з реєстрацією товариства, ОСОБА_14.

По п»ятому питанню порядку денного зборами прийнято рішення обрати директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба». ОСОБА_14.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманим до справи на запит суду від 31.10.2018 за № підтверджується внесення до Єдиного державного реєстру станом на 16.10.2015 року наступних відомостей: дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи - 16.10.2015, 1 037433.

«Перелік засновників (учасників) юридчної особи, у тому числі частки кожного із засновників (учасників); прізвище ім»я, по батькові…»: ОСОБА_9 , розмір внеску до статутного фонду - 68000,00 грн.; ОСОБА_10, розмір внеску до статутного фонду 66000,00 грн.; ОСОБА_14 , розмір внеску до статутного фонду - 66000,00 грн.

«Дані про розмір статутного капіталу (статутного або складеного капіталу) та про дату закінчення його формування»: 200000,00 грн., 15.10.2016.

ОСОБА_16, 15.10.2015 - керівник, підписант.

04.03.2016 року відбулись загальні збори учаснків ТзОВ «Львівська дорожня служба», рішення прийняті на яких оформлені протоколом №01/16.

На зборах, як вбачається зі змісту протоколу, були присутні учасники: ОСОБА_9 -34% голосів, ОСОБА_14 - 33% голосів. Запрошена - ОСОБА_1.

В порядку денному зборів три питання:

1. Продаж частки у статутному капіталі ТзОВ «Львівська дорожня служба» та вихід із числа учасників Товариства ;

2. Про включення нового учасника та перерозподіл часток у Статутному капіталі ТзОВ «Львівська дорожня служба;

3. Про затвердження нової редакції Статуту ТзОВ «Львівська дорожня служба».

По першому питанню слухали ОСОБА_9 та ОСОБА_14, які повідомили про продаж своїх часток у Статутному капіталі ТзОВ «Львівська дорожня служба» громадянці ОСОБА_1 і у зв»язку з цим заявили про свій вихід з Товариства.

Збори прийняли рішення: виключити ОСОБА_17 та ОСОБА_14 зі складу учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба»

По другому питанню порядку денного слухали ОСОБА_9, який у зв»язку із придбанням частки у статутному капіталі ТзОВ «Львівська дорожня служба» ОСОБА_1 запропонував включити її до складу часників ТзОВ «Львівська дорожня служба» та затвердити статутний капітал Товариства у наступному вигляді :

Громадянка України - ОСОБА_18 -67% Статутного капіталу , що становить 134 000,00 (сто тридцять чотири тисячі) гривень.

Громадянка України - ОСОБА_19 -33% Статутного капіталу, що становить 66 000,00 (шістдесят шість тисяч) гривень.

Прийняте зборами рішення: включити ОСОБА_1 до складу учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба» та затвердити Статутний капрітал Товариства у запропонованому вигляді.

У зв»язку із змінами у складі учасників Товариства, по третьому питанню порядку денного зборами прийнято рішення затвердити Статут ТзОВ «Львівська дорожня служба» у новій редакції,

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманим до справи на запит суду від 31.10.2018 за № підтверджується внесення до Єдиного державного реєстру станом на 04.03.2016 року наступних відомостей:

«Перелік засновників (учасників) юридчної особи, у тому числі частки кожного із засновників (учасників); прізвище ім»я, по батькові …»:

ОСОБА_10, розмір внеску до статутного фонду 66000,00 грн.;

ОСОБА_1 - розмір внеску до статутного капіталу - 134 000,00 грн.

Дані про реєстраційні дії : державна реєстраація змін до установчих документів юридичної особи; 04.03.2; зміна складу або інформації про засновників.

«Дані про розмір статутного капіталу (статутного або складеного капіталу) та про дату закінчення його формування : 200000,00 грн., 15.10.2016.

ОСОБА_20 , 15.10.2015 - керівник, підписант.

Відповідно до п.1.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», затвердженого загальними зборами учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба» (протоколом від 04 березня 2016 року №01/16), Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» (надалі іменується Товариство) створене Учасниками Товариства, шляхом об»єднання їх майна для підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Відповідно до п.1.3 Статуту учасниками Товариства є: громадянка України ОСОБА_1 та громадянка України ОСОБА_10.

Товариство є власником майна, переданого йому учасниками, продукції, що вироблена в результаті господарської діяльності, а також іншого майна, придбаного ним з інших законних джерел (п.4.1 Статуту). Відповідно до п.4.2 Статуту, джерелами формування майна Товариства є, зокрема, грошові та матеріальні внески учасників.

Для забезпечення діяльності Товариства за рахунок вкладу учасників створюється Статутний капітал в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень ( п.5.1 Статуту).

У створенні Статутного фонду беруть участь (п.5.2): громадянка України ОСОБА_8 - 67% Статутного капіталу, що становить 134 000,00 гривень та громадянка України ОСОБА_10 - 33% Статутного капіталу (фондлу) , що становить 66 000,00 гривень.

Відповідно до п.5.3 Статуту статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками Товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації Товариства.

Якщо учасники (п.5.4 Статуту) до закінчення першого року з дня державної реєстрації Товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення із склалу учасників Товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу частки у Статутному куапіталі (фонді); про зменшення Статутного капітаплу та про визначення порядку перерозподілу часток у Статутному капіталі (фонді); про ліквідацію Товариства.

Відповідно до п.5.5 вкладами до Статутного капіталу (фонду) Товариства можуть бути грошові кошти (в тому числі у іноземній валюті), цінні папери, будинки, споруди, обладнання, транспортні засоби та інші матеріальні цінності, право користування землею, водою і іншими природними ресурсами, будинками та іншим майном, інші майнові чи відчужувані права, що мають грошову оцінку. Конкретний склад вкладу учасника в Статутний капітал (фонд) Товариства визначається загальними зборами учасників.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманим до справи на запит суду від 31.10.2018 за № підтверджується внесення в Єдиний державний реєстр станом на 18.03.2016 року наступних відомостей:

«Перелік засновників (учасників) юридчної особи, у тому числі частки кожного із засновників (учасників); прізвище ім»я, по батькові …»:

ОСОБА_10, розмір внеску до статутного фонду 66000,00 грн.;

ОСОБА_1 - розмір внеску до статутного капіталу - 134 000,00 грн.

Дані про реєстраційні дії : внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов»язані зі змінами в установчих документах; 18.03.2; зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів.

«Дані про розмір статутного капіталу (статутного або складеного капіталу) та про дату закінчення його формування : 200000,00 грн., 15.10.2016.

ОСОБА_2, 10.03.2016 (згідно статут) - керівник, підписант.

Як вбачається із матеріалів у справі, ОСОБА_1 повідомила засновника ТОВ «Львівська дорожня служба» ОСОБА_10 про свій намір продати частину своєї частки (у розмірі 33%) у ТОВ «Львівська дорожня служба» та про те, що ОСОБА_10 має першочергове право на її купівлю. Вартість частки становить 66 тис. (шістдесят шість тисяч) гривень (повідомлення від 22.03.2016 року з відміткою ОСОБА_10 про ознайомлення з повідомленням 22.03.2016).

Заявою від 22.03.2016, адресованою ТзОВ «Львівська дорожня служба», ОСОБА_10 повідомила Товариство , що їй відомо про намір ОСОБА_1 продати частину своєї частки та про те, що вона (ОСОБА_10.) не виявляє бажання на її придбання , а тому така може бути відчужена будь-якій третій особі (заява ОСОБА_10 від 22.03.2016).

22 березня 2016 року між громадянкою України ОСОБА_1 (надалі іменується Продавець), з одного боку, та громадянином України ОСОБА_2 (надалі іменується Покупець), з другого боку, укладено Договір купівлі-продажу корпоративних прав на Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» (надалі - Договір).

Договір, як вбачається з його змісту, укладений про таке ( пункти :1-6; 10-14):

1. В порядку та на умовах, визначених цим Договором Продавець зобов»язується передати Покупцеві, а Покупець зобов»язується прийняи та оплатити корпоративні права на товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», ( надалі іменується «Товариство»).

2.Під корпоративними правами, зазначеними в п.1 цього Договору, розуміється право власності на частку у Статутному капіталі Товариства розміром 33%, що становить 66 000,00 (шістдесят шість тисяч) грн. Право власності включає в себе право на володіння, користування і розпорядження ним, не обтяжене вимогами третіх осіб, на управління Товариством, на призначення посадових осіб і працівників Товариства, на отримання прибутку від господарської діяльності, а також активів у разі його ліквідації відповідно до чинного законодавства.

3.Протягом 30 днів з моменту підписання Договору Покупець зобов»язаний оформити та зареєструвати у відповідних державних органах зміни до установчих документів, зумовлені зміною учасників Товариства.

4.Сума Договору, за погодженням Сторін, становить 66 000,00 (шістдесят шість тисяч) грн., які Покупець в повному обсязі сплатив Продавцю до моменту підписання даного Договору.

5. Корпоративні права, що відчужуються за цим Договором, нікому не продані або іншим чином не відчужені, не заставлені, у спорі не перебувають.

6. У випадку порушення своїх зобов»язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавствосм. Порушенням зобов»язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання.

10.Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов»язань за цим Договором.

11. Після підписання цього Договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього Договору, втрачають юридичну силу.

12.Зміни в цей Договір можуть бути внесені за взаємною згодою Сторін, що оформляється додатковою угодою до цього Договору.

13. Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід»ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками Сторін.

14. Усі правовідносини, що виникають у зв»язку з виконанням усмов цього Договору і не врегульовані ним, регламентуються нормами чинного в Україні законодавства.

Підписи Сторін:

Підпис продавця - громадянка України ОСОБА_1 діана Ігорівна підпис.

Підпис покупця - громадянин України ОСОБА_2 підпис.

22 березня 2016 року відбулись загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», прийняті рішення на яких оформлені Протоколом №02-16.

В Протоколі зазначено про присутніх засновників (учасників) товариства: ОСОБА_10 , ОСОБА_1. ОСОБА_2 - запрошений на збори.

В порядок денний зборів були включені, зокрема, питання: 2. Перехід частки у статутному капіталі ТОВ «Львівська дорожня служба» (надалі -товариство); 3. Затвердження нової редакції Статуту Товариства.

Головою загальних зборів (рішення зборів по першому питанню порядку денного) було вирішено обрати ОСОБА_1, а секретарем - Кривцун Льгу Семенівну.

Зі змісту Протоколу вбачається, що по другому питанню порядку денного виступала ОСОБА_1, яка оголосила про відчуження належної їй частини частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 44% на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2016 року ОСОБА_2 та поставила це питання на голосування.

Рішення зборів: - затвердити перехід належної ОСОБА_1 частини частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 33% на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2016 року ОСОБА_2;

-Розподілити статутний капітал Товариства його між учасниками наступним чином :

:учасник ОСОБА_10 - розмір внеску в гривніх - 66000,00 грн., частка учасника -33%;

:учасник ОСОБА_1 , розмір внеску в гривнях - 68000,00, частка учасника -34%;

:учасник ОСОБА_2, розмір внеску в гривнях - 66 000,00, частка учасника -33%.

У зв»язку із змінами в складі засновників Товариства, по третьому питанню порядку денного зборів було прийнято рішення затвердити статут Товариства у новій редакції та зареєструвати відповідні зміни у державного реєстратора.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманим до справи на запит суду від 31.10.2018 за № підтверджуються в Єдиному державному реєстрі станом на 23.03.2016 року наступні відомості:

«Перелік засновників (учасників) юридчної особи, у тому числі частки кожного із засновників (учасників); прізвище ім»я, по батькові …»:

ОСОБА_10, розмір внеску до статутного фонду 66000,00 грн.;

ОСОБА_1 - розмір внеску до статутного фонду - 68000,00 грн;

ОСОБА_2 - розмір внеску до статутного фонду -66000,00 грн.

Дані про реєстраційні дії : державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 23.03.2; зміна складу або інформації про засновників.

«Дані про розмір статутного капіталу (статутного або складеного капіталу) та про дату закінчення його формування : 200000,00 грн., 15.10.2016.

ОСОБА_2, 10.03.2016 (згідно статуту) - керівник, підписант.

-Відповідно до п.1.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», затвердженого загальними зборами учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба» (протокол від 22 березня 2016 року №02/16), учасниками Товариства є: громадянка України ОСОБА_1, громадянка України ОСОБА_10; громадянин України ОСОБА_2.

Відповідно до п.5.1 Статуту для забезпечення діяльності Товариства за рахунок вкладу учасників створюється Статутний капітал в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень.

У створенні Статутного фонду беруть участь (п.5.2): громадянка України ОСОБА_1 - 34% Статутного капіталу, що становить 68 000,00 (шістдесят вісім тисяч) гривен; громадянка України ОСОБА_21 семенівна - 33% Статутного капіталу (фонду) , що становить 66 000,00 гривень; громадянин України ОСОБА_2 -33%: Статутного капіталу (фонду), що становить 66000,00 (шістдесят шість тисяч) гривень.

Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманими до справи на запити суду від 31.10.2018 за №№, НОМЕР_1 підтверджуються в Єдиному державному реєстрі станом на 14.10.2016, та станом на 17.10.2016 року наступні відомості:

«Перелік засновників (учасників) юридчної особи, у тому числі частки кожного із засновників (учасників); прізвище ім»я, по батькові …»:

ОСОБА_10, розмір внеску до статутного фонду 66000,00 грн.;

ОСОБА_1 - розмір внеску до статутного фонду - 68000,00 грн;

ОСОБА_2 - розмір внеску до статутного фонду -66000,00 грн.

«Дані про розмір статутного капіталу (статутного або складеного капіталу) та про дату закінчення його формування : 200000,00 грн., 15.10.2016.

ОСОБА_2, 10..03.2016 (згідно статуту) - керівник, підписант.

-Загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», як вбачається зі змісту протоколу зборів №09/12/16 від 09 грудня 2016 року, прийняли, зокрема, рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_2 від виконання обов»язків директора та призначення тимчасово виконуючим обов»язки директора ТзОВ «Львівська дорожня служба» ОСОБА_9. Збори уповноважили ОСОБА_22 представлти інтереси Товариства у всіх підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкування, при проведенні державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманими до справи на запити суду від 31.10.2018 за № підтверджуються в Єдиному державному реєстрі станом на 13.12.2016 року наступні відомості:

«Перелік засновників (учасників) юридчної особи, у тому числі частки кожного із засновників (учасників); прізвище ім»я, по батькові …»:

ОСОБА_10, розмір внеску до статутного фонду 66000,00 грн.;

ОСОБА_1 - розмір внеску до статутного фонду - 68000,00 грн;

ОСОБА_2 - розмір внеску до статутного фонду -66000,00 грн.

«Дані про розмір статутного капіталу (статутного або складеного капіталу) та про дату закінчення його формування : 200000,00 грн., 15.10.2016.

Дані про реєстраційні дії : внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов»язані зі змінами в установчих документах; 13.12.2; зміна відомостей про керівника юридичної гособи, зміна складу підписантів.

ОСОБА_2, 10.03.2016 (тимчасово відсторонеений від виконання обов»язків директора) - керівник, ОСОБА_9 (тимчасово виконуючий обов»язки директора товариства) - підписант.

Загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», як вбачається зі змісту протоколу зборів №01 від 18 квітня 2017 року, розглянули питання порядку денного про виключення з числа учасників товарства ОСОБА_2.

У протоколі зазначено, що по питанню першому порядку денного (а це питання про виключення з числа учасників товариства ОСОБА_2) слухали ОСОБА_9, який діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_1, та який запропонував в порядку ст.52 Закону України «Про господарські товариства» та на підставі п.п.5.4,16.4.3 Статуту товариства виключити із складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» ОСОБА_2, який не вніс свій вклад до статутного капіталу, зменшити у зв»язку з цим статутний капітал до 134 000,00 гривень, а саме: громадянка України ОСОБА_1 -68 000,00 гривень, що становить 50,75% капіталу; громадянка ОСОБА_10 -66000,00 гривень, що становить 49,25% капіталу; затвердити статут Товарства в новій редакції.

Збори прийняли рішення: в порядку ст.52 Закону України «Про господарські товариства», на підставі п.п.5.4,16.4.3 Статуту товариства виключити із складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» ОСОБА_2, який не вніс свій вклад до статутного капіталу.

В зв»язку з цим , зменшити статутний капітал до 134 000,00 гривень, а саме:

Громадянка України ОСОБА_1 -68 000,00 гривень, що становить 50,75% капіталу; громадянка ОСОБА_10 -66000,00 гривень, що становить 49,25% капіталу.

Затвердити статут Товариства в новій редакції.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманим до справи на запит суду від 31.10.2018 за № підтверджуються в Єдиному державному реєстрі станом на 21.04.2017 року наступні відомості:

«Перелік засновників (учасників) юридчної особи, у тому числі частки кожного із засновників (учасників); прізвище ім»я, по батькові …»:

ОСОБА_10, розмір внеску до статутного фонду 66000,00 грн.;

ОСОБА_1 - розмір внеску до статутного фонду - 68000,00 грн;

«Дані про розмір статутного капіталу (статутного або складеного капіталу) та про дату закінчення його формування : 134000,00 грн.

Дані про реєстраційні дії: державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 21.04.2; зміна статутного або складеного капіталу, інші зміни, зміна складу або інформації про засновнків.

ОСОБА_2, 10.03.2016 (тимчасово відсторонеений від виконання обов»язків директора) - керівник, ОСОБА_9 (тимчасово виконуючий обов»язки директора товариства) - підписант.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманим до справи на запит суду від 31.10.2018 за № підтверджуються в Єдиному державному реєстрі станом на 27.12.2017 року наступні відомості:

Дані про реєстраційні дії : внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов»язані зі змінами в установчих документах; 27.12.2; зміна керівника юридичної особи.

ОСОБА_9 (тимчасово виконуючий обов»язки директора товариства до 22.02.2018р.) - керівник, підписант.

-Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманим до справи на запит суду від 31.10.2018 за № підтверджуються в Єдиному державному реєстрі станом на 31.10.2018 року наступні відомості:

Дані про реєстраційні дії : внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов»язані зі змінами в установчих документах; 16.04.2; зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів.

Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов»язані зі змінами в установчих документах; 11.10.2; зміна складу або інформації про засновників.

«Перелік засновників (учасників) юридчної особи, у тому числі частки кожного із засновників (учасників); прізвище ім»я, по батькові …»:

ОСОБА_10, розмір внеску до статутного фонду 66000,00 грн.;

ОСОБА_9 - розмір внеску до статутного фонду - 68000,00 грн.

ОСОБА_9 - керівник, ОСОБА_9 - особа, яка має право подавати документи для державної реєстрації (наявність обмежень щодо представництва - немає) - підписант.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ч. 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Таким чином, враховуючи предмет та зміст заявлених позивачем вимог вказаний спір є корпоративним та відноситься до юрисдикції господарського суду.

За змістом статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно зі ст. 79 ГК України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Як визначено ч. 1 ст. 1 Закону України "Про господарські товариства" та статтею 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний фонд, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов'язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів (ч. 3 ст. 80 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень ст. 4 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 87, 88 ЦК України, ст.ст. 57, 82 ГК України документом, який визначає правовий статус юридичної особи, є статут.

Враховуючи, що статутний фонд Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська дорожня служба» розподілений на частки між засновниками, то за всіма ознаками, ТОВ "Львівська дорожня служба" відноситься до господарських товариств, а тому, при вирішенні даного спору застосовуються норми, що регулюють діяльність господарських товариств.

Підтвердженням вказаного висновку є також абзац 5 частини 3.1 рішення Конституційного Суду України від 05.02.2013 р. № 1-рп/2013, відповідно до якого "…статутний (складений) капітал є однією з юридичних ознак господарського товариства".

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є вимога позивача за первісним позовом про визнання недійсним Договору купівлі-продажу корпоративних прав на Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» від 22 березня 2016 року.

В якості підстави позовних вимог позивачем вказано, що відчужена ним частина частки в статутному капіталі не сформована в повному обсязі.

Надаючи оцінку порушеного права позивача, в контексті зазначених обставин та змісту правовідносин, що склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.ч.1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: брати участь в управлінні товариством в порядку, визначеному установчими зборами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства; здійснити відчуження часток у статутному капіталі або цінних паперів. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Статтями 116, 147 Цивільного кодексу України, статтею 53 Закону України "Про господарські товариства" надано право учаснику товариства продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю.

Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

У статті 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В силу ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, а тому обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

При зверненні з позовом до суду на захист своїх корпоративних прав, позивач у розумінні ст.ст. 116, 167 ЦК України повинен довести наявність порушення корпоративних прав спричиненого укладенням оспорюваного договору.

Тобто, звертаючись з позовом позивач повинен був зазначити, яке саме його право з вищевказаних було порушене внаслідок укладання оскаржуваного правочину (право на участь в управлінні, право на отримання дивідендів, право на вихід зі складу учасників; право на продаж належних йому акцій та/або частки у статутному капіталі Товариства) та яким саме чином було порушене відповідне право внаслідок укладання оскаржуваного правочину (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.01.2018 р. у справі № 904/9839/16).

В той же час, позивачем не надано суду доказів та не доведено, яким саме чином укладений між ним та відповідачем Договір купівлі-продажу корпоративних прав на ТзхОВ «Львівська дорожня служба» від 22.03.2016 року порушують його права та законні інтереси.

При цьому, надаючи оцінку заявленим вимогам позивача судом враховується, що рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» від 22 березня 2016 року (оформленим протоколом №02-16), затверджено перехід належної ОСОБА_1 частини частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 33% на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2016 року ОСОБА_2; розподілено статутний капітал Товариства між його учасниками (учасник ОСОБА_10 - розмір внеску в гривнях - 66000,00 грн., частка учасника -33%; учасник ОСОБА_1 , розмір внеску в гривнях - 68000,00, частка учасника -34%;учасник ОСОБА_2, розмір внеску в гривнях - 66 000,00, частка учасника -33%) і результат зборів має прямий і безпосередній вплив та відношення на надання юридичної оцінки правомірності договору купівлі-продажу частки.

З матеріалів справи слідує, що 22.03.2016 ОСОБА_1, як учасник ТОВ "Львівська дорожня служба», безпосередньо була присутня та брала участь при прийнятті загальними зборами зазначеного рішення.

Участь ОСОБА_1 у загальних зборах Товариства при прийнятті рішення не заперечувалось нею під час розгляду справи.

При цьому, як стверджується протоколом загальних зборів № 02-16 від 22.03.2016., позивач позитивно голосувала за кожне із прийнятих рішень. Крім того, ОСОБА_1 була головою загальних зборів і по питанню відчуження належної їй частини частки у статутному капіталі Товариства на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2016 року ОСОБА_2 ставила це питання на голосування . .

Будь-яких зауважень (заперечень) при прийнятті зборами рішення з цього питання ОСОБА_1 не зазначалось. Рішення прийняте одноголосно.

Протокол загальних зборів учасників товариства № 02-16 від 22.03.2016., яким формлено прийняте зборами рішення затвердити перехід належної ОСОБА_1 частини частки у статутному капіталі Товаричства в розмірі 33% на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2016 року ОСОБА_2 та розподілити статутний капітал Товариства між учасниками (ОСОБА_10 -частка учаснка 33%, розмір внеску 66000,00; ОСОБА_1, частка учасника 34%, розмір внеску 68 000,00 грн; ОСОБА_2, частка учасника 33%, розмір внеску 66000,00 грн.), містить підпис стосовно його підписання учасниками ТОВ "Львівська дорожня служба», в тому числі зі сторони ОСОБА_1, як головою зборів.

Як підтверджують матеріали справи, відповідні записи, на підставі прийнятих загальними зборами учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба» 22.03.2016 рішень (протокол №02-16) внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Доказів визнання цих записів недійсними матеріали справи не містять.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Реалізуючи передбачене Конституцією України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Законодавчо визначені способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Так, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Важливими в даному аспекті є участь та наявність волевиявлення позивача на укладення оспорюваного договору та вплив як наслідок укладеного договору на обсяг прав позивача.

Волевиявлення позивача на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу частки, як встановлено судом підтверджено.

Позивачем не доведено, яким чином вказаний договір порушує його права та законні інтереси.

Відтак, твердження позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства України за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку, оскільки завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи, чого судом не встановлено.

Суд відзначає, що при вирішенні корпоративного спору необхідним є встановлення наявності в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, та з'ясування наявності факту їх порушення (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2018 р. № 925/235/17).

Відтак позивачем у контексті тлумачення приписів ст. 167 ГК України щодо сутності корпоративних прав не обґрунтовано наявність порушення його корпоративних прав (права управління Товариством, права участі в Товаристві, права в отримані доходів тощо) укладенням спірного договору.

Разом з тим продаж частки у статутному капіталі (корпоративних прав) є виключним волевиявленням учасника Товариства, в даному випадку позивача за первісним позовом, що узгоджується з вимогами ст. ст. 6, 627 ЦК України і останній укладаючи договір купівлі-продажу гарантував відсутність будь-яких обмежень щодо відчужених корпоративних прав (п.п. 2; 5 Договору купівлі-продажу), що свідчить про відсутність порушень приписів ст. 203 ЦК України щодо загальних вимог укладення правочинів та відсутність підстав недійсності правочину, наведених у ст. 215 ЦК України (п.6.2.6 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.01.2018 р. у справі № 927/265/17).

Долучена позивачем за первісним позовом копія оборотно-сальдової відомості по рахунку 46 за березень 2016 року, як вбачається, виготовлена не з оригіналу а з копії, відтак не може визнаватись судом допустимим доказом по справі. Крім того, не дає можливість встановити особу з вини якої статутний капітал ТОВ "Львівська дорожня служба» не сформовано в повному обсязі.

Адже, матеріалами справи підтверджується, що ТзОВ «Львівська дорожня служба» було зареєстровано в статусі юридичної особи, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру, 16.10.2015 року.

Датою закінчення формування статутного капіталу є 15.10.2016 року

Згідно ст.144 ЦК України статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається з вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.

Статутний капітал товариства визначає мінімальний розмір майна товариства, що гарантує інтереси його кредиторів.

Не допускається звільнення учасника товариства з обмеженою відповідальністю від обов'язку внесення вкладу до статутного капіталу товариства, у тому числі шляхом зарахування вимог до товариства.

Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства.

Якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень:

про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі;

про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі;

про ліквідацію товариства.

Зміни до статуту, пов'язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

Рішення про зменшення статутного капіталу надсилається поштовим відправленням всім кредиторам товариства не пізніше триденного строку з дня його прийняття.

Якщо після закінчення другого чи кожного наступного фінансового року вартість чистих активів товариства з обмеженою відповідальністю виявиться меншою від статутного капіталу, товариство зобов'язане оголосити про зменшення свого статутного капіталу і зареєструвати відповідні зміни до статуту в установленому порядку, якщо учасники не прийняли рішення про внесення додаткових вкладів. Якщо вартість чистих активів товариства стає меншою від визначеного законом мінімального розміру статутного капіталу, товариство підлягає ліквідації.

Зменшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після повідомлення в порядку, встановленому законом, усіх його кредиторів. У цьому разі кредитори мають право вимагати дострокового припинення або виконання відповідних зобов'язань товариства та відшкодування їм збитків.

Збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі. Порядок внесення додаткових вкладів встановлюється законом і статутом товариства.

Аналогічні норми містяться в ст.52 ЗУ «Про господарські товариства».

Частинами 1, 2 ст. 16 Закону України «Про господарські товариства» також передбачено, що товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного (складеного) капіталу.

Згідно з ч.1 ст.143 ЦК України установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ГК України статут товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у частині другій цієї статті, повинен містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів. Статутом може бути встановлено порядок визначення розміру часток учасників залежно від зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткових внесків учасників.

Встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів належить до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю (п. а) ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про господарські товариства»).

З наведеного вбачається, що відлік часу для формування статутного капіталу розпочинається з дня державної реєстрації. Суб'єктами у зобов'язанні зі здійснення сплати статутного капіталу товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства є учасники, які здійснили реєстрацію юридичної особи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не була учасником (засновником) ТзОВ «Львівська дорожня служба» на момент його створення, відтак не мала обов'язку щодо внесення первинного вкладу до статутного капіталу підприємства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства.

При цьому, норми чинного законодавства розрізняють поняття внесення вкладу до статутного капіталу товариства під час його створення та додаткових вкладів, тобто таких, що здійснюються при збільшенні вже складеного статутного капіталу.

Звільнення учасника товариства від обов'язку внесення первинного вкладу до статутного капіталу товариства, заявленого на момент державної реєстрації товариства, не допускається, тоді як збільшення статутного капіталу вже існуючого товариства шляхом внесення додаткових вкладів учасниками є їх правом, а не обов'язком. Таке право реалізується шляхом прийняття відповідного рішення зборами товариства, які вправі самостійно визначати розмір, форму і порядок внесення учасниками додаткових вкладів. Отже, строк протягом якого учасник товариства має оплатити свій додатковий вклад, визначається за погодженням учасників товариства та закріплюється у статуті товариства, або окремих рішеннях загальних зборів учасників.

До закінчення формування статутного капіталу Товариства, ОСОБА_1 придбала частку у статутному капіталі ТзОВ «Львівська дорожня служба від ОСОБА_9 та ОСОБА_14, була прийнята в склад учасників Товариства. (протокол загальних зборів учасників Товариства від 04.03.2016 № 01/16).

Доказів того, що ОСОБА_1 оскаржувались та визнані недійсними рішення загальних зборів Товариства та правочини, на підставі яких ОСОБА_1 придбано у ОСОБА_9 та ОСОБА_14 . частку в статутному капіталі Товариства, з тих мотивів, що відчужувана їй частка була неоплачена засновниками , які брали участь у створенні Товариства (а у даному позові ОСОБА_1 стверджує, що вона в статутний капітал внесків з оплати частки (тобто, придбаної за правочинами) не вносила, однак продала неоплачену частину частки), ОСОБА_1 до матеріалів справи не подано.

Слід також зазначти, що ОСОБА_1 відчужено ОСОБА_2 частину частки до закінчення строку формування статутного капіталу Товариства, тобто, на момент укладення оспорюваного договору строк формування статутного капіталу ТзОВ «Львівська дорожня служба» не сплив.

Встановлені судом обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі -«non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Як вбачається з наявних у справі документів, оспорювання позивачем договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства від 22.03.2016. суперечить його попередній поведінці.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За вказаних вище обставин суд відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача за первісним позовом відповідно до ст.129 ГПК України.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовано введенням відповідачем за зустрічним позовом (ОСОБА_1І.) позивача за зустріченим позовом ( ОСОБА_2) в оману для підписання оспорюваного договору від 22.03.2016 року. .

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(стаття 215 ЦК України).

Відповідно до частин 1-5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Абзацом 4 пункту 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання право чинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пунктом 20 постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю

Істотними обставинами у розумінні ст. 230 Цивільного кодексу України може бути умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 12.04.17. по справі № 902/695/16.

У розумінні приписів ст. 230 Цивільного кодексу України обман - це навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину; це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Ознакою обману є, насамперед, умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 Цивільного кодексу України. Вказану правову позицію висловлено у постановах від 26.09.17., від 11.04.17. по справах № 904/677/16, № 920/292/16.

Позивачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами, як наявності умислу в діях відповідача, так і самого факту обману відповідачем позивача на момент укладення спірного договору. Матеріалами справи підтверджено вчинення сторонами оспорюваного правочину дій спрямованих на його виконання, що полягали, зокрема, у здійсненні оплати за договором у спосіб, зазначений у п.4 Договору який не заборонений законодавством.

На переконання суду не знаходять свого підтвердження доводи позивача за зустрічним позовом, що під час укладення спірного договору ОСОБА_1 навмисно приховала від ОСОБА_2 ту обставину, що належна їй частка в статутному капіталі Товариства не сплачена.

Як вбачається з матеріалів справи станом на дату укладення спірного Договору ОСОБА_2 був директором Товариства, відповідно, як керівник, мав доступ до документів товариства та володів даними про статутний капітал останнього.

Доводи представника позивача за зустрічним позовом про протилежне, з тих мотивів, що ОСОБА_2 не мав відповідної освіти (зокрема, юридичної) не спростовують висновків суду.

Замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину має місце, зокрема, у зв»язку із ненаданням документів, в яких описуються властивості речі, яка є предметом купівлі-продажу (оскільки за правовою природою оспорюваний договір є договором купівлі-продажу). Однак, в даному випадку всі документи Товариства щодо предмету купівлі-продажу були у розпорядженні ОСОБА_2, як директораТовариства.

Для визнання недійсним правочину як такого, що укладений під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Разом з тим суд під час розгляду даної справи встановив, що обставини, стосовно яких, за доводами позивача, його введено в оману, не мають істотного значення для укладення оспорюваного договору.

Слід також зазначити , що подання продавцем покупцю документів (інформації) стосовно формування статутного капіталу товариства на момент укладення договору не передбачено умовами договору.

Покликання ОСОБА_2 на те, що він був потрібен ОСОБА_1 та Товариству як його учасник і керівник, щоб товариство могло здійснювати свої статутні цілі - будівництво доріг не є , в розумінні ст.230 ЦК України ісотними обставинами, при наявності яких договір підлягає визнанню недійсним на підставі зазначеної норми матеріального права.

Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Крім того, право особи на участь в Товаристві, як і на зайняття керівної посади в Товаристві грунтутється на вільному волевиявленні особи, а не на примусі.

Щодо посилання позивача за зустрічним позовом на обставини, які він вважає порушеннями при проведенні та скликанні загальних зборів учасників Товариства, а відтак його доводи про недійсність рішень, прийнятих на зборах, то такі не заслуговують на увагу, оскільки не входять в предмет дослідження по даній справі.

Позовні вимоги про визнання недійсним укладеного між сторонами спору оспорюваного правочину на підставі ст.230 ЦК України задоволенню не підлягают, оскільки є необгрунтованими.

Слід також зауважити, що в розумінні ст.230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, має відшкодувати іншій стороні моральну шкоду, завдану у зв»язку з вчиненням цього правочину.

За таких обставин не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення збитків у подвійному розмірі та матеріальної шкоди в заявлених позивачем сумах на підставі ч.2 ст.230 ЦК України.

Судові витрати за зустрічним позовом, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст.2,4.7,13,20,73,74,76-80,86, 91, 123, 124, 126, 129, 232, 233, 236, 237-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ :

1 В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

3. Судові витрати за первісним позовом покласти на ОСОБА_1.

4. Судові витрати за зустрічним позовом покласти на ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

У зв'язку з перебуванням члена колегії, судді Матвіїва Р.І., у відрядженні, повний текст рішення підписано 22.12.2018р.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Матвіїв Р.І.

Суддя Синчук М.М.