ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 Справа № 904/583/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

за участю представників:

від прокуратури: Спиридонова Є.О., посвідчення №036674 від 11.12.2015, прокурор відділу

від позивача: Чернишова Я.С., довіреність №0-4-0.62-161/62-18 від 04.07.2018, представник

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: ОСОБА_3, довіреність №27 від 05.03.2018, адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 у справі №904/583/18 (суддя Мельниченко І.Ф.; рішення ухвалене о 13:55 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 22.06.2018)

за позовом Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, м.Павлоград, Дніпропетровська область в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м.Дніпро

до відповідача-1: Петропавлівської районної державної адміністрації, смт.Петропавлівка, Петропавлівський район, Дніпропетровська область

відповідача-2: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Першотравенськ, Дніпропетровська область

про скасування розпоряджень, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Заступник керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Петропавлівської районної державної адміністрації та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, в якому просив:

визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації "Про надання громадянину ОСОБА_4 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для надання в оренду на території Дмитрівської сільської ради" №Р-339/0/350-15 від 01.10.2015 року;

визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації "Про затвердження ФОП ОСОБА_4 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради" №Р-527/0/350-15 від 24.12.2015 року;

визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,0977 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладений 29.01.2016 року між Петропавлівською районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4;

зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (код ЄДРГІОУ: 39835428, адреса: пр. Олександра Поля, 2, м. Дніпро, 49004) земельну ділянку загальною площею 5,0977 га, кадастровий номер НОМЕР_2, орієнтовною ринковою вартістю 1501800 грн., на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому фізична особа-підприємець ОСОБА_4 одержав її в оренду, шляхом підписання відповідного акту приймання-передачі землі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорювані розпорядження Петропавлівської районної державної адміністрації прийняті з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню, оскільки спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, за межами населеного пункту, належить до земель запасу Дмитрівської сільскої ради Петропавлівського району, а не до невитребуваних (невизначених) земельних часток (паїв), отже повноваження щодо розпорядження останньою, на підставі статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та на підставі частини 3 статті 122 Земельного кодексу України, у Петропавлівської районної державної адміністрації відсутні. Оспорюваний договір, укладений між ФОП ОСОБА_4 та Петропавлівською райнною державною адміністрацією, має бути визнаний недійсним з підстав, встановлених в статтях 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки орендну плату за користування земельною ділянкою визначено без проведення їх нормативної грошової оцінки, що є порушенням вимог статей 6,15 Закону України "Про оренду землі", статей 13, 18 Закону України "Про оцінку земель". При цьому прокурор вважає, що позовна давність за його вимогами має обраховуватися з 22.12.2016, коли йому стало відомо про порушення інтересів держави, а відтак не є такою, що спливла.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 у справі №904/583/18 (суддя Мельниченко І.Ф.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації "Про надання громадянину ОСОБА_4 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для надання в оренду на території Дмитрівської сільської ради" №Р-339:0/350-15 від 01.10.2015 року.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації "Про затвердження ФОП ОСОБА_4 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради" №Р-527/0/350-15 від 24.12.2015 року.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,0977 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладений 29.01.2016 року між Петропавлівською районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4.

Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (, адреса: 49004, м.Дніпро, пр. Олександра Поля, 2) земельну ділянку загальною площею 5,0977 га, кадастровий номер НОМЕР_2, орієнтовною ринковою вартістю 1 501 800 грн., на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому фізична особа-підприємець ОСОБА_4 одержав її в оренду, шляхом підписання відповідного акту приймання-передачі землі.

Стягнуто з Петропавлівської районної державної адміністрації на користь прокуратури Дніпропетровської області 4405,00 грн. судового збору.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь прокуратури Дніпропетровської області 2643,00 грн. судового збору.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що встановив факт того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель резервного фонду. З огляду на такий факт, суд дійшов висновку про те, що Петропавлівською районною державною адміністрацією було прийнято оскаржувані розпорядження про передачу спірної земельної ділянки в оренду з перевищенням повноважень, встановлених статтею 122 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим вимоги прокурора відносно їх визнання незаконними та скасування слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що нормативно-грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають в оренді ФОП ОСОБА_4, до кладу яких входить і земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3, не проводилась, технічна документація не затверджувалась та рішення про затвердження нормативно грошової оцінки не приймалось. Зазначені обставини є підставою для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 29.10.2016, укладеного Петропавлівською районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_4 Встановивши, що спірні розпорядження прийняті Петропавлівською районною державною адміністрацією 01.10.2015 та 24.12.2015, а договір оренди землі укладений відповідачами 29.01.2016, суд дійшов висновку, що трирічний строк звернення до суду із даним позовом прокурором не пропущено, а позов подано в межах строків позовної давності.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП ОСОБА_4 (далі також - відповідач-2) звернувся з апеляційною скаргою, в якій вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неповного з'ясування обставин справи і порушення норм процесуального права; просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 у справі №904/583/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ФОП ОСОБА_4 вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно визнано достатнім доказом недоведене твердження позивача про те, що відповідно до державного акту на право постійного користування на землю колишнього КСП ім. Чкалова від 21.05.1997 №004503, серії І-ДП, спірна земельна ділянка віднесена до земель запасу Дмитрівської сільської ради із земель, які були передані КСП у постійне користування. Відповідач-2 вважає, що судом не було досліджено технічну документацію, складену за результатами інвентаризації земель сільськогосподарського призначення.

На думку відповідача-2 акт перевірки вимог земельного законодавства за спірним об'єктом від 31.08.2017 №193-ДК/245/АП/09/01/-17 не може бути визнано судом належним доказом. Позивачем не надано доказів щодо призначення і законності проведення перевірки, висновки в акті зроблені на підставі сумнівних даних і спростовуються довідкою відділу у Петропавлівському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №148/171-18 від 19.02.2018, відсутні докази отримання акту особами відносно, яких проводилась перевірка, що позбавило їх права на оскарження акту.

Враховуючи норми абз. 1 п. 289.1. ст. 289 Податкового кодексу України, Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році від 24.12.2015 №909-VІІІ, інформації Петропавлівської районної державної адміністрації від 29.12.2017 №2440/0/349-17 і умов укладеного договору оренди, ФОП ОСОБА_4 вважає, що розмір орендної плати за земельну ділянку встановлено відповідно до норм чинного законодавства.

Крім того, відповідач-2 вважає, що прокурором в даному випадку не було дотримано вимог положень пп. 2-4, ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Суду не надано жодних доказів вжиття засобів щодо звернення до суду відповідним органом - ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Заступник керівника Павлоградської місцевої прокуратури (надалі також - прокурор) у відзиві на апеляційну скаргу у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

Прокурор вважає, що висновок про належність спірної земельної ділянки до земель резервного фонду зроблений судом на підставі сукупності доказів, які в повній мірі були досліджені у судовому засіданні.

Враховуючи визначені ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України категорії земель за основним цільовим призначенням, спірна земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення, однак має враховуватись в землях резервного фонду, а не в землях невизначених (невитребуваних паїв). Прокурор не має на увазі зміну цільового призначення земельної ділянки з сільськогосподарського на інше.

Щодо законності проведення перевірки вимог земельного законодавства спірної земельної ділянки, прокурор вказує, що повноваження Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на проведення зазначеної перевірки, закріплено в пп.30 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року №308. Стосовно отримання акту перевірки особами, відносно яких вона проводилась, то факт отримання акту Петропавлівською райдержадміністрацією підтверджується листом від 03.10.2017 №14/7427/0/1-17. Акт перевірки від 31.08.2017 №193-ДК/245/АП/09/01/-17 райдержадміністрацією не оскаржувався і є чинним. До того ж вказаний акт не є предметом цього спору.

Прокурор вважає, що в порушення вимог ст.ст. 6, 15 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 13, 18 Закону України "Про оцінку земель" орендну плату за користування земельною ділянкою визначено без проведення її нормативної грошової оцінки. В даному випадку не можуть бути застосовані положення Податкового кодексу України, що регламентують визначення орендної плати з урахуванням нормативної грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь та коефіцієнта індексації, оскільки Законом України "Про оцінку земель" визначено обов'язкове проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Крім того, прокурор пояснив щодо повноважень на пред'явлення позову, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, дізнавшись під час проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства, про неправомірність розпорядження Петропавлівською районною держадміністрацією спірною земельною ділянкою, будь-яких заходів щодо її повернення не вжило. На виконання ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" на адресу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області направлено лист від 02.02.2018 №04/62-05-18 про повідомлення управління про наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, шляхом звернення до суду з позовною заявою.

Відповідач-1 (Петропавлівська РДА) подав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просить розглянути справу №904/583/18 без участі представника райдержадміністрації, рішення у справі винести на розсуд суду.

У судових засіданнях представник відповідача-2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор, який приймав участь у судових засіданнях, на задоволенні апеляційної скарги заперечував з підстав, зазначених у відзиві.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (позивача) підтримав позицію прокурора, просив залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 17.12.2018 за результатами перегляду цієї справи судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення прокурора, представників позивача і відповідача-2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

У 1997 році Дніпропетровською філією Інституту землеустрою виготовлено науково-технічну документацію по роздержавленню земель та виготовленню державних актів на право колективної власності на землю та право постійного користування землею КСП ім. Чкалова Петропавлівського району Дніпропетровської області, відповідно до якої за КСП ім. Чкалова закріплено на праві постійного користування 263,7 га земель з державного резервного фонду (а.с.55-59 т.1).

Рішенням Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 14.05.1997 затверджено науково-технічну документацію згідно протоколу зборів КСП ім. Чкалова від 30 квітня 1997р. №2 (п.1) та передано у колективну власність КСП ім. Чкалова 5537,8 га земель, з них в населених пунктах 6.8 га; в постійне користування 616,2 га, із них за рахунок державного резервного фонду 263,7 га водного фонду 55,4 га, лісового фонду 135,3 га (а.с.54 т.1).

На підставі вказаного рішення КСП ім. Чкалова видано Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_4 від 21.05.1997 (а.с.38-40 т.1).

Відповідно до плану зовнішніх меж, який міститься у вказаному державному акті, земельна ділянка площею 616,2 га, яка передається у постійне користування КСП ім. Чкалова, розташована в межах масиву земель державного резервного фонду позначеного під номером 2.

У 2000 році Дніпропетровською філією Інституту землеустрою виготовлено науково-технічну документацію по підготовці документів, що посвідчують право власності або право користування землею, зі Схемою поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Чкалова Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.60-72 т.1).

За інформацією прокуратури у 2002 році КСП ім. Чкалова припинило свою діяльність.

За кодом , який вбачається на печатці КСП, дані про підприємство відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За запитом прокуратури Петропавлівська районна Петропавлівською районною державною адміністрацією надана відповідь (№462/0/349-18 від 19.03.2018), що реєстраційна справа КСП ім. Чкалова у відділі державної реєстрації Петропавлівської райдержадміністрації відсутня (а.с.150-151 т.1).

Як вбачається з договору оренди землі від 03.03.2006, технічної документації 2008 щодо надання земельної ділянки в оренду із земель запасу Дмитрівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва приватному підприємцю ОСОБА_6 (а.с.42-50 т.1) та довідки Петропавлівського районного відділу земельних ресурсів №7/09-302 від 08.02.2008 (а.с.53 т.1) земельна ділянка площею 102,672 га, до складу якої входить спірна земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 була передана в оренду ОСОБА_6. за рахунок невитребуваних паїв (пай НОМЕР_5). Земельна ділянка площею 102,672 га поділена на 22 земельні ділянки, які були обліковані як нерозподілені (не витребувані) земельні частки (паї).

В подальшому за заявою іншої особи - ОСОБА_4, розпорядженням голови Петропавлівської районної державної адміністрації №Р-339/0/350-15 від 01.10.2015, надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для надання в оренду ОСОБА_4 земельної ділянки НОМЕР_5 площею 5,0977 га ріллі кадастровий номер НОМЕР_2 з невитребуваних паїв на території Дмитрівської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.32 т.1).

Розпорядженням голови Петропавлівської районної державної адміністрації №Р-527/0/350-15 від 24.12.2015 затверджено ФОП ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки НОМЕР_5 площею 5,0977 га з невитребуваних паїв на території Дмитрівської ради; надано ФОП ОСОБА_4 в оренду строком на 30 років земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель невитребуваних паїв на території Дмитрівської сільської ради; встановлено розмір орендної плати 4% від грошової оцінки земельної ділянки (а.с.33 т.1).

На підставі вказаного розпорядження №Р-527/0/350-15 від 24.12.2015 між Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (Орендодавець, відповідач-1) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Орендар, відповідач-2) укладено договір оренди земельної ділянки від 29.01.2016 (а.с.34-36 т.1), за умовами пп. 2.1.-3.2. якого Орендодавець надав, а Орендар - прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, а саме для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (землі невитребуваних паїв), яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В оренду передана земельна ділянка загальною площею: 5,0977 га - ріллі; кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2.

Пунктами 4.1.,4.2. договору оренди земельної ділянки сторони погодили, що договір укладено на 30 років. Термін оренди та площу орендованої земельної ділянки може бути зменшено у разі отримання власниками невитребуваних паїв державних актів на право власності на земельні ділянки (за письмовим повідомленням Орендодавця).

Визначено п. 5.1. договору, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі (в національній валюті України - гривня). Орендна плата на рік встановлюється відповідно до ст.ст. 272, 288 Податкового кодексу України та становить 4% від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі в Петропавлівському районі. Розмір орендної плати становить 5767,07 гривні за рік.

Відповідно до пунктів 6.1.-6.2. договору оренди земельної ділянки, земельна ділянка передається в оренду із земель невитребуваних паїв на території Дмитрівської сільської ради. Цільове призначення земельної ділянки: за КВЦПЗ - код 01.01.: - для товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначена земельна ділянка передана ФОП ОСОБА_4 на підставі акту приймання-передачі об'єкта оренди від 13.03.2016 (а.с.2 т.2).

Прокурор вважає, що вищевказана земельна ділянка, розташована за межами населеного пункту, належить до земель запасу Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району, а не до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок (паїв), отже повноваження щодо розпорядження нею на підставі ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" і на підставі ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України у Петропавлівської райдержадміністрації відсутні.

У зв'язку з чим прокурор звернувся із позовом про скасування вищезазначених розпоряджень, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення.

Частиною першою статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За правилами статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України).

Обов'язок органів державної влади і органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України закріплений в ст. 19 Конституції України.

Відповідно до пункту 7 статті 13 "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі.

За частинами 3, 4 статті 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За приписами статті 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 наполягає на віднесенні спірної земельної ділянки до невитребуваних паїв на території Дмитрівської сільської ради.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено в Законі України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 №899-IV (із змінами і доповненнями).

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження (ст. 13 вказаного вище Закону).

Пунктом 12 Порядку організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 №122 нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

У той же час, як вбачається з плану зовнішніх меж до Державного акту на право постійного користування землею №004503 від 21.05.1997, спірна земельна ділянка входить до земель резервного фонду. Крім того, в п. 1.5. пояснювальної записка до науково-технічної документації по роздержавленню земель і виготовленню державних актів на право колективної власності на землю і право постійного користування землею КСП ім. Чкалова Петропавлівського району Дніпропетровської області вказано, що в постійне користування закріпляється резервний фонд (а.с.59 т.1).

За приписами частин десятої та одинадцятої статті 25 Земельного кодексу України (в редакції від 05.05.1993 - на час видачі Державного акту) сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів.

Частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію цього Кодексу належала господарствам, залишається за ними на умовах постійного користування.

Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Рішенням Дмитрівської сільської ради від 19.04.2000 №101-17/ХХІІІ проведено обмін земельними ділянками колективної власності і резервного фонду. Обмін був врахований при розробці Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Чкалова Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка складається з 4 карт. Спірна земельна ділянка знаходиться у нижній правій частині загальної карти білого кольору і позначена номерами 57,3 та 26,8 з написом "Резервний фонд". Обмін земельними ділянками колективної власності на схемі поділу земель колективної власності відображено наступним чином: земельні ділянки, які були в колективній власності - №89,8, №32,9 і №56,9 (розташовані у верхній лівій частині загальної карти), обміняні на землі резервного фонду з номерами 106,7, 72,9 та балку невизначеної площі (розташовані у нижній правій частині загальної карти). Обмін земель колективної власності на земельні ділянки резервного фонду площами 26,8 га та 57,3 га не відображений в картографічних матеріалах Схеми поділу земель колективної власності, розроблених у 2000 році.

З пункту 5 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 08.08.1995 №720/95 вбачається, що в разі паювання земель відповідною районною державною адміністрацією громадянам видаються сертифікати на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та проводиться їх реєстрація.

Згідно пояснювальної записки до науково-технічної документації по підготовці документів, що посвідчують право власності або користування землею. Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП ім. Чкалова Петропавлівського району Дніпропетровської області 2000 року в КСП було розпайовано 3301,0 га орних земель і видано 967 сертифікатів членам колективного господарства.

Петропавлівський районний відділ земельних ресурсів в листі №7/09-302 від 08.02.2008 вказав, що номер паю 1005 відповідає кадастровому номеру спірної земельної ділянки. З огляду на вказану в пояснювальній записці інформації вказані Петропавлівським районним відділом земельних ресурсів паї не існують, інформація щодо видачі на них сертифікатів в матеріалах справи відсутня.

Відповідач-2 вважає, що прокурор, відносячи спірну земельну ділянку до земель резервного фонду або земель запасу неправильно визначає цільове призначення земельної ділянки, відносячи її к землям резервного фонду і землям запасу.

Поділ земель на категорії за основним цільовим призначенням визначений в ст. 19 Земельного кодексу України. Ні в позовній заяві, ні у відзиву на апеляційну скаргу прокурор не заперечував щодо цільового призначення спірної земельної ділянки. У відзиві на апеляційну скаргу прокурор погоджується, що земельна ділянка, яка є предметом цього спору належить до земель сільськогосподарського призначення. Застереження прокурора, що земельна ділянка повинна враховуватись в землях резервного фонду не є зміною її цільового призначення.

Щодо посилання відповідача-2 на акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки №193-ДК/245/АП/09/01-17 від 31.08.2017, як на неналежний доказ, то вказаний доказ не розглядався судом першої інстанції. Законність проведення перевірки і складеного акту не оскаржені в судовому порядку і не були предметом спору у даній справі.

Враховуючи встановлені обставини справи і наведені правові норми колегія суддів згодна з висновком суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка відноситься до земель резервного фонду. Відповідачем-2 не надано доказів на спростування встановленого.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації №Р-339:0/350-15 від 01.10.2015 №Р-527/0/350-15 від 24.12.2015 прийняті з перевищенням повноважень.

В порушення земельного законодавства Петропавлівська районна державна адміністрація розпорядилась земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, яка не була віднесена до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок.

За наведеного вище колегія суддів вважає, що є обґрунтованим та правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання незаконними, а відтак підстав для скасування оспорюваних в цій справі розпоряджень Павлоградської районної державної адміністрації.

Погоджується суд апеляційної інстанції й з рішенням суду в частині задоволення позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 29.01.2016 (кадастровий номер НОМЕР_2).

За визначенням статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю відповідно до пп. 14.1.147. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору.

За визначенням у статті 21 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Пунктом 288.5. статті 288 Податкового кодексу (в редакції, на час укладення договору), визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути менше 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (п. 289.1. ст. 288 Податкового кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про оцінку земель" нормативно-правові акти з проведення оцінки земель які розробляються з урахуванням вимог положень національних стандартів, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Нормативно грошова оцінка земельних ділянок в силу положень статті 13 названого Закону обов'язково проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

За ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (ч. 2 ст. 20 Закону).

Частинами другою та третьою статті 23 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується відповідними районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Петропавлівська районна рада Дніпропетровської області в листі від 12.12.2017 №452/0/2-17 (а.с.77 т.1) і Петропавлівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області в листі від 29.12.2017 №2440/0/349-17 (а.с.79 т.1) повідомили про відсутність рішення про проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок загальною площею 102,672 га, переданих в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вказаних норм, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 4 п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Орендну плату за користування земельною ділянкою визначено в договорі без проведення її нормативної грошової оцінки, що є порушенням вимог ст. 21 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 12, 13, 15, 23 Закону України "Про оцінку землі", отже вищевказаний договір оренди земельної ділянки є таким, що суперечить положенням вищевказаних актів цивільного законодавства і підлягає визнанню недійсним.

Статтею 216 Цивільного кодексу України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Щодо позовних вимог в частині повернення земельної ділянки колегія суддів вважає, що оскільки ці вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним договору оренди землі та приймаючи до уваги те, що спірний договір оренди землі, укладено в порушення вимог чинного законодавства - за відсутності проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Враховуючи норми ст.ст. 256, 257, 261 і 267 Цивільного кодексу України судом попередньої інстанції правильно встановлено, що позов було подано в межах строку позовної давності - три роки, з огляду на те, що спірні розпорядження були прийняті 01.10.2015 і 24.12.2015, а договір оренди земельної ділянки був укладений 29.01.2016.

Апелянт (відповідач-2) вважає, що прокурором не обґрунтовані підстави здійснення його представництва. Колегія суддів вважає таке твердження безпідставним в силу наступного.

Частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із зазначених органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з частиною першою статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VІІ "Про прокуратуру" (із змінами і доповненнями) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертої цієї статті, якою передбачена необхідність обґрунтування прокурором у суді наявність підстав для представництва.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії. картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топогрофо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно п. 31 вказаного Положення, Держгеокадастр, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Відповідно до п.1, п.п.13 п. 4 Положення про Головне управління Декржгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення у порядку, визначеному чинним законодавством, на території Дніпропетровської області.

Як убачається зі змісту позовної заяви та встановлено судом апеляційної інстанції, необхідність захисту інтересів держави прокурор аргументував тим, що звернення з цим позовом спрямоване, насамперед, на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яке проведено з порушенням вимог чинного законодавства.

З урахуванням встановлених обставин цієї справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором обґрунтовано заявлено позов в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - органу, уповноваженого державою здійснювати функції щодо розпорядження земель державної власності сільськогосподарського призначення.

Встановивши, що спірні розпорядження прийняті Петропавлівською районною державною адміністрацією 01.10.2015 та 24.12.2015, а оспорюваний договір оренди землі укладений відповідачами 29.01.2016, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов подано в межах строків позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об'єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача-2 та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені відповідачем-2 у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 у справі №904/583/18 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 26.12.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна