ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. Справа№ 910/3684/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Жук Г.А.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Піддубна О.В. - за ордером № 412703 від 18.12.2018 р.;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши матеріали апеляційної скарги спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Господарська асоціація "Альянс-Груп-Інтернешнл"

на рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2018 р. (повний текст складено 18.07.2018 р.)

у справі № 910/3684/18 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальнісю "Господарська асоціація "Альянс-Груп-Інтернешнл"

до компанії "Гренітрейд інк" (Grаnitrade Ink") в особі представництва компанії "Гренітрейд інк"

про стягнення 92 358,54 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Господарська асоціація "Альянс-Груп-Інтернешнл" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до компанії "Гренітрейд інк" в особі представництва компанії "Гренітрейд інк" в Україні про стягнення несплаченої орендної плати за фактичне використання земельної ділянки за період з 01.12.2014 р. по 30.11.2015 р., у зв'язку з неукладенням відповідачем договору оренди землі, внаслідок чого позивач поніс збитки у вигляді оплати орендних платежів до місцевого бюджету замість відповідача, який отримав фінансову вигоду у розмірі 92 358,54 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.07.2018 р. у справі № 910/3684/18 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено наявності вини відповідача, його протиправної поведінки та причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками (упущеною вигодою) позивача на суму 92 358,54 грн. Крім цього, позивачем не було надано доказів недійсності (нечинності) укладеного між ним та Київською міською державною адміністрацією договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 08.12.1998 р. і не доведено відсутності підстав для сплати 92 358,54 грн. орендних платежів в силу статті 1212 Цивільного кодексу України.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Господарська асоціація "Альянс-Груп-Інтернешнл" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав на те, що новий власник нерухомого майна (будівлі) має не лише право, але і обов'язок юридично оформити право користування земельною ділянкою на якій розміщено його нерухоме майно та сплачувати за користування землі податки в місцевий бюджет, тож має місце протиправна бездіяльність відповідача, внаслідок якої позивач, як номінальний орендар вимушений був оплачувати орендні платежі замість фактичного користувача. Окрім того, зазначив , що суд першої інстанції при прийнятті рішення не звернув уваги на те, що визнання договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 08.12.1998 р. недійсним (нечинним) не є умовою для стягнення збитків, оскільки такий договір може бути розірваний за згодою сторін лише за умови коли відповідач подасть орендодавцю (Київській міській державній адміністрації) заяву про укладення з ним договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 р. прийнято до розгляду апеляційну скаргу та призначено розгляд справи на 13.11.2018 р.

13.11.2018 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 р. розгляд справи відкладено на 18.12.2018 р.

В судовому засіданні 18.12.2018 р. представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, тож підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений , поважних причин неявки суду не повідомив.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 22.04.1997 р. між спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Господарська асоціація "Альянс-Груп-Інтернешнл" (продавець) та компанією "Гренітрейд Інк" (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Лазаревою Л.І. та зареєстрований в реєстрі № 22-1657 (а.с. 11-13), за умовами якого продавець продає, а покупець купує нежитлову будівлю (належить продавцю на підставі акту передачі) площею 1 071 кв.м. включно з підвальним приміщенням площею 95,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що розміщена на земельній ділянці загальною площею 2 078,62 кв.м., згідно поверхового плану, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 8.2 договору продавець надає покупцеві необхідну технічну документацію на будівлю, в тому числі поверховий план будівлі і план відведеної ділянки землі.

В подальшому, 08.12.1998 р. між спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Господарська асоціація "Альянс-Груп-Інтернешнл" (орендар) та Київською міською державною адміністрацією (орендодавець) укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди № 69-5-00019 (а.с. 15-17), відповідно якого Київська міська державна адміністрація на підставі розпорядження № 849 від 17.04.1998 р. надає, а орендар приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,1975 га в тому числі: під громадською забудовою - 0,1975 га згідно з планом землекористування, що додається.

Земельна ділянка надається в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років для експлуатації та обслуговування офісно-банківської будівлі на просп. Відрадному, 73 у Жовтневому районі. Плата за землю вноситься землекористувачем згідно до закону "Про плату за землю" у вигляді орендної плати у розмірі двох відсотків від грошової оцінки земельної ділянки, що орендується на рахунок 0037 код 13050100 в АБ "Брокбізнесбанк" МФО 300249 одержувач: райфінвідділ, код 02317474 (пункти 1.2, 2.1 договору).

23.12.1998 р. реєстраційним посвідченням на домоволодіння, яке належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям Київським міським бюро технічної інвентаризації посвідчено договір купівлі-продажу від 22.04.1997 р. (а.с. 14).

03.12.2015 р. між компанією "Гренітрейд Інк" (дарувальник) та ОСОБА_4 (обдаровувана) укладено договір дарування нежилого приміщення (а.с. 18-21), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., згідно умов якого дарувальник безоплатно передав в дар обдаровуваній, а обдаровувана прийняла в дар належне на праві приватної власності нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа нежилого приміщення становить 1 071,0 кв.м., в тому числі підвальне приміщення - 95,7 кв.м.

Звертаючись з даним позовом, позивач - Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Господарська асоціація «Альянс-Груп -Інтернешнл» вказував на те, що на початку 1997 року між ним та представництвом компанії "Гренітрейд Інк" в Україні було досягнуто домовленості щодо спільного використання нежитлової будівлі для розміщення банку за адресою: АДРЕСА_1. Будівля належала позивачу і, з метою закріпити активи за обома партнерами було вирішено нерухоме майно юридично оформити за відповідачем, а землю під нею - за позивачем.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу від 22.04.1997 р. був зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації лише 23.12.1998 р., і до цього часу юридично власником будівлі був позивач, ним вчинялись дії стосовно отримання дозволу Київради на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, замовлення розроблення технічного звіту, встановлення зовнішніх меж землекористування та здійснення інших дій для отримання землі в оренду, внаслідок чого позивачем було укладено з Київською міською державною адміністрацією договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 08.12.1998 р.

Проте, в подальшому відповідачем , без погодження з позивачем було укладено договір дарування нежитлової будівлі для розміщення банку за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 від 03 грудня 2015 року.

З огляду на зазначене позивач вважає, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно, у відповідача виник обов'язок оформити та зареєструвати речове право на земельну ділянку, розташовану під його майновим комплексом, однак відповідач свій обов'язок щодо укладення та реєстрації договору оренди на земельну ділянку на якій розташовано нерухоме майно, не виконав, і за період фактичного користування землею з 01.12.2014 р. по 30.11.2015 р. орендні платежі сплачував позивач, що підтверджується квитанціями: № 68 від 29.01.2015р., від 27.03.2015 р., № 280 від 27.02.2015 р., від 29.05.2015 р., № 54 від 29.04.2015 р., від 28.07.2015 р., № 402 від 26.06.2015 р., від 29.09.2015 р., № 496 від 27.08.2015 р., № 1184 від 29.12.2015 р., № 129 від 30.10.2015 р., № 0.0.468391958.1 від 30.11.2015р. на суму 92 358,54 грн. (а.с. 22-28).

Позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що поніс збитки у вигляді оплати орендних платежів до місцевого бюджету замість відповідача ( власника нерухомого майна, розташованого на орендованій ділянці майна), останній отримав фінансову вигоду у розмірі 92 358,54 грн., яка підлягає стягненню на підставі статей 22, 1212 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 08 грудня 1998 року , укладений між Київською міською державною адміністрацією та позивачем є чинним , недійсним в установленому порядку не визнавався, отже позивачем не доведено відсутності підстав для сплати орендних платежів в розмірі 92 358,54 грн. Також, зазначив, що позивачем не доведено обґрунтованості підстав, на які він посилається у своїх вимогах про стягнення коштів, як збитків (упущеної вигоди) та безпідставно отриманих коштів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

За приписами частини 2 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь які справи з іноземним елементом у таких випадках якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Частиною 2 статті 95 Цивільного кодексу України представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Тобто, представництво, не маючи статусу юридичної особи, уповноважене здійснювати представництво інтересів такої юридичної особи на підтвердження чого керівнику представництва видається довіреність від юридичної особи. Усі юридично значимі дії, які здійснюються представництвом, породжують права і обов'язки безпосередньо для юридичної особи, в інтересах якої діє представництво.

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції за повідомленням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України вбачається, що представництво фірми "GRANITRADE INC" ("Гренітрейд інк") (США) зареєстровано Міністерством 30.10.1996, реєстраційний номер ПІ-1492. Реєстрація є безстроковою і станом на 05.06.2018 р. не скасована. Керівник представництва - ОСОБА_6 (дані на момент реєстрації представництва) (а.с. 70).

Вимогами статті 29 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що позови у спорах, які виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням.

Таким чином, позовні вимоги заявлені позивачем до іноземної юридичної особи в особі представництва, яке уповноважене здійснювати захист інтересів компанії "GRANITRADE INC" в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про плату за землю" використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

За змістом статті 13 Закону України "Про плату за землю" підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про плату за землю" власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Порядок та підстави набуття і реалізації права власності на землю та права користування землею, в тому числі у разі переходу права власності на будівлю і споруду, визначаються Земельним кодексом України у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, за змістом частин 1, 5 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Приписами статті 141 Земельного кодексу України унормовано, що набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Згідно частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Разом з тим, частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

В силу ж вимог статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналіз приписів чинного у період виникнення спірних правовідносин цивільного та земельного законодавства свідчить, що у разі придбання об'єкта нерухомості до набувача переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яке він повинен оформити згідно з чинним законодавством, тобто існує необхідність прийняття уповноваженими органами рішень про припинення/надання в оренду земельної ділянки та здійснення державної реєстрації прав.

Отже, з виникненням права власності на будівлю чи споруду в юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку у користування, а розглянути таке питання та схвалити відповідне рішення у строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган державної влади або місцевого самоврядування, тож до оформлення договору оренди з одночасним розірванням старого договору саме попередній орендар сплачує орендну плату землі, якщо інше не обумовлене в договорах купівлі-продажу нерухомого майна або оренді земельної ділянки. Разом з цим, договір купівлі-продажу нерухомого майна та оренди землі не містять угоду про врегулювання земельних відносин між продавцем та набувачем, відповідно до якої на покупця покладається обов'язок відшкодовувати продавцю витрати у розмірі орендної плати до припинення договору оренди землі.

З огляду на приписи ст. 182 Цивільного кодексу України, ст. 125 Земельного кодексу України, ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. у покупця нерухомого майна з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно не виникає автоматично права користування земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, позаяк право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Таким чином, покупець нерухомого майна з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно має право лише вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю. Виникнення права власності на об'єкт нерухомого майна не є безумовною підставою для укладення договору щодо користування земельної ділянки відповідно до положень ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України, що спростовує доводи апелянта про обов'язкове юридичне оформлення права користування земельною ділянкою відповідачем на якій розміщено його нерухоме майно.

Слід також зазначити, що позивачем у позовній заяві вказувалось про спільне використання сторонами нежитлової будівлі для розміщення банку і закріплення активів шляхом оформлення нерухомого майна за відповідачем, а землі за позивачем, тому посилання позивача на протиправну бездіяльність відповідача щодо переоформлення договору оренди землі після реєстрації права власності на будівлю є безпідставними.

В правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на положення статті 1212 Цивільного кодексу України згідно якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. Наприклад, продавець надав покупцеві здачу в більшому розмірі, ніж потрібно, або передав неоплачений товар;

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

Відповідно до частин першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов'язання) як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: - протиправної поведінки; - збитків; - причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками; - вини. При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявності вини, протиправної поведінки відповідача, а також причинного зв'язку між протиправною поведінкою останнього і збитками (упущеною вигодою) позивача та не доведено відсутності підстав для сплати 92 358,54 грн. орендних платежів в силу статті 1212 Цивільного кодексу України, які оплачені позивачем на підставі договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди № 69-5-00019 від 08.12.1998 р.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 13.07.2018 р. у справі № 910/3684/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Господарська асоціація "Альянс-Груп-Інтернешнл" на рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2018 р. у справі № 910/3684/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2018 р. у справі № 910/3684/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Матеріали справи № 910/3684/18 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.12.2018 року

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Г.А. Жук