номер провадження справи 15/115/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 Справа № 908/1522/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., при секретарі судового засідання Чернетенко А.С. розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «ЦЗВ»), 03049, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 11/15

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Владар Україна» (ТОВ «Владар Україна»), 69032, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 9

про стягнення коштів

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: Прокопчук М.О., довіреність № 989 від 31.08.2018;

Пегза К.К., довіреність № Ц/3-04/100-18 від 14.02.2018;

від відповідача: Чулой С.І., довіреність б/н від 12.06.2018.

Суть спору:

07.08.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № ЦЗВ-20/2864 від 01.08.2018) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва», м. Київ до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Владар Україна», м. Запоріжжя про стягнення 37 195,65 грн штрафних санкцій за договором поставки № ЦЗВ-03-02717-01 від 23.06.2017.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2018, справу № 908/1522/18 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 09.08.2018 позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків, допущених позивачем.

Ухвалою суду від 23.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1522/18, присвоєно справі номер провадження 15/115/18. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 17.09.2018.

Ухвалою суду від 17.09.2018 справу № 908/1522/18 ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 23.10.2018.

Ухвалою суду від 22.10.2018 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, яке відбудеться 23.10.2018.

Ухвалою суду від 23.10.2018 підготовче засідання відкладено на 12.11.2018.

Ухвалою суду від 12.11.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу № 908/1522/18 до судового розгляду по суті на 10.12.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань за договором поставки № ЦЗВ-03-02717-01 від 23.06.2017 щодо термінів поставки товару, внаслідок чого позивачем нараховано пеню у розмірі 16 825,95 грн та штраф в розмірі 20 369,70 грн. В обґрунтування позову посилався на ст. ст. 11, 202, 525, 526, 530, 626, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 193, 230 Господарського кодексу України. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 10.12.2018 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти задоволення клопотання відповідача про зменшення суми неустойки заперечив.

Відповідач заперечив проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позов № 03/09 від 03.09.2018, запереченнях на відповідь на відзив № 29-2/10 від 29.10.2018, поясненнях № 28-1/11 від 28.11.2018, № 06-1/12 від 06.12.2018. Обґрунтовуючи заяви зазначає, що позивачем до рознарядок не було надано копії документів, що свідчать про повноваження осіб підписантів та не було визначено про існування документів (довіреностей) у даних осіб на підписання документів в розумінні п. 5.7. Положення про філію «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 24.02.2017 № 100. Враховуючи можливість винесення рішення про задоволення позовних вимог, просив зменшити суму неустойки.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме програмно – апаратного комплексу “Оберіг”. Судове засідання призначене на 23.10.2018 також проводилися в режимі відео конференції.

В судому засіданні 10.12.2018 судом, в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено 20 грудня 2018 року.

Заслухавши доводи представників позивача, відповідача та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

23.06.2017 Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Владар Україна» (постачальник, відповідач) укладено договір поставки № ЦЗВ-03-02717-01 (далі - договір).

Відповідно до п 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Пунктом 1.2 договору визначено найменування продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів).

Розділом 5.1 договору сторони врегулювали що, постачальник зобов'язаний здійснити поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) - пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010).

Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки Замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Замовника до - прийому Продукції. Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказано у рознарядці (пункт 5.2 договору).

Згідно з п. 5.3 договору датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем, реквізити якого зазначені в рознарядці Замовника, що підтверджується належно оформленим актом прийому-передачі, який підписується представниками вантажоодержувача, постачальника та затверджується керівництвом служби залізниці вантажоодержувача, оригінал якого надається замовнику.

Відповідно до п. 5.4 договору після готовності продукції до відвантаження постачальник направляє замовнику факсом наступні документи: рахунок-фактуру, документи, що підтверджують якість продукції, зазначені у п. 2.2 цього договору.

Відповідно до п. 13.7 договору термін дії договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2017. Проте в частині оплати – до повного виконання сторонами зобов’язання та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою направленими на адресу постачальника, а в частині оплати - до повного виконання.

Сторони не надали доказів припинення дії договору, отже його умови є чинними на момент розгляду даного спору судом.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач направив на адресу відповідача рознарядки (дозвіл) на відвантаження продукції: від 02.08.2017 № ЦЗВ-20/3083 на суму 583 018,80 грн (з ПДВ); від 15.08.2017 № ЦЗВ-20/3280 на суму 30 870,00 грн (з ПДВ) відкориговану листом від 14.09.2017 № ЦЗВ-20/3788.

Протягом строку дії рознарядки від 02.08.2017 № ЦЗВ-20/3083 (з 02.08.2017 по 01.09.2017 включно) постачальником відвантажено продукцію на суму 478 090,80 грн (з ПДВ).

З порушенням строків (термінів) поставки, відвантажено продукцію на суму - 86 724,00 грн: 23.10.2017 на суму - 24 732,00 грн (акт приймання-передачі продукції від 23.10.2017 № 87); 18.12.2017 на суму - 42 804,00 грн (акт приймання-передачі продукції від 18.12.2017 № 42); 18.12.2017 на суму - 19 188,00 грн (акт приймання-передачі продукції від 18.12.2017 № 41). Продукцію на суму 18 204,00 грн не поставлено взагалі.

Протягом строку дії рознарядки від 15.08.2017 № ЦЗВ-20/3280 (з 15.08.2017 по 14.09.2017 включно) постачальником продукція не відвантажена.

З порушенням строків (термінів) поставки 02.05.2018 відвантажено продукцію на суму - 16 170,00 грн (акт приймання-передачі продукції від 02.05.2018 № 6 та акт приймання - передачі продукції від 02.05.2018 № 4).

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією від 03.04.2018 № ЦЗВ-20/1501 з вимогою сплатити штрафні санкції у сумі 37 195,65 грн, в тому числі штраф за порушення термінів постачання понад 15 календарних днів, на рахунок філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця». Зазначена претензія залишена без відповіді.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов’язань за договором, наявність заборгованості, стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до частини 1 статті 175 даного Кодексу, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об’єктивних обставин.

Відповідач свої зобов’язання виконав неналежним чином, чим порушив умови п. 1.1 та 5.2. договору. Неналежне виконання відповідачем зобов’язань підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з п. 10.1 договору за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2 даного договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції. При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов’язань до поставити продукцію, якщо про інше його не попередив замовник.

Наданий позивачем розрахунок пені суд визнав вірним як в частині розрахунку сум, так і в частині визначення періоду нарахування штрафних санкцій, а вимогу про стягнення пені в сумі 16 825,95 грн та штрафу в сумі 20 369,70 грн такою, що підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача на позов суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до п. 5.7. Положення про філію «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» будь-які договори, довіреності та інші вихідні документи щодо листування з третіми особами, а також банківські та фінансові документи від імені Товариства вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для Філії, Товариства та третіх осіб виключно у разі, коли вони укладені (вчинені) з дотриманням правила двох підписів (скріплені двома підписами щонайменше двох посадових осіб Філії) уповноважених на це посадовими особами Філії, які діють на підставі довіреності, виданої Товариством (керівник та заступник керівника філії, іншого структурного підрозділу Філії або іншою уповноваженою на це особою Філії тощо).

Так, Рознарядки підписані з дотриманням правил двох підписів уповноваженими на це посадовими особами (директором філії Цвігуном В.Б., першим заступник директора філії Пушкаренком Е.В., заступником директора філії Іванчою С.А.), які діяли на підставі довіреностей, виданих ПАТ «Укрзалізниця» та мали необхідний обсяг повноважень. Крім того, після отримання рознарядок у відповідача не виникало сумнівів з приводу їх юридичної сили та було поставлено продукцію за вказаними рознарядками, про що свідчать акти прийому-передачі продукції підписані сторонами без зауважень.

Щодо зменшення суми неустойки слід зазначити.

Договір № ЦЗВ-03-02717-01 від 23.06.2017 підписаний представниками обох сторін та посвідчений печатками обох сторін, тобто сторонами узгоджено умови наведеного договору (у тому числі і розмір штрафних санкцій), щодо якого відповідачем не висловлювалось будь-яких заперечень, а також не складалось протоколів розбіжностей у встановленому законом порядку.

Тобто, відповідач своїми діями погодився з умовами укладеного договору, на підставі якого у сторін виникли певні господарські правовідносини, які засновані на юридичній рівності учасників. При цьому, своєчасне виконання зобов'язання кожною з сторін договору - є безумовною умовою стабільності господарського обороту в цілому.

Штрафні санкції встановленні ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу Україну сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, розмір штрафу, встановлений ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки договором встановлений інший розмір нарахування штрафу за порушення термінів постачання продукції.

Також, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, в даному випадку зменшення розміру неустойки не може бути застосовано судом, оскільки відповідачем не вживались заходи для своєчасного виконання умов договору та не надано доказів, які б свідчили про наявність хоча б однієї із підстав для зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Владар Україна» (69032, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 9; ідентифікаційний код 39290839) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (03049, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 11/15; ідентифікаційний код 40081347) суму пені в розмірі 16 825,95 грн (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять п’ять гривень 95 коп.), штраф в розмірі 20 369,70 грн (двадцять тисяч триста шістдесят дев’ять гривень 70 коп.), судовий збір у розмірі 1762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.). Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 20 грудня 2018 року.

Суддя І. С. Горохов