ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.12.2018

Справа № 910/13714/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛУМІ" (65085, м. Одеса, вул. Овідіопольська дуга, 3)

до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" (02104, м. Київ, вул. Гришка, 4)

про стягнення 147 161,94 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛУМІ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-України" про стягнення 147 161,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам, укладеного між сторонами договору поставки товарів №303266 від 01.06.2014, відповідач не виконав своїх зобов’язань щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару, згідно видаткових накладних, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 147 161,94 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/13714/18 та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

07.12.2018 до господарського суду надійшли пояснення відповідача, відповідно до яких останній частково погодився з позовними вимогами щодо суми основної заборгованості. Згідно даних бухгалтерського обліку, заборгованість відповідача перед позивачем на момент подання позову складала 78 331,20 грн. та 20.11.2018 була оплачена згідно платіжного доручення №12819. За доводами відповідача, заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "БЛУМІ" за поставлений товар згідно видаткових накладних №№ 957/11, 179/11, 4242/11, 697/11, 966/11, 127/12, 347/12, 33/12, 584/12, 788/12, 19/01, 124/01 у відповідача відсутня.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БЛУМІ" (постачальник) та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями "Білла-України" (покупець) було укладено договір поставки № 303266, за умовами якого постачальник зобов’язався у відповідності із замовленням покупця передати у власність покупця, а покупець – прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених цим договором, у тому числі додатковими умовами поставки, котрі погоджуються сторонами в Додатку №1, Додатку № 2 та Додатку № 3, які є невід’ємними частинами цього договору.

Договір та додаткова угода до нього були укладені з протоколами узгодження розбіжностей, які підписані повноважними представниками сторін та скріплено печатками.

Загальна ціна договору визначається виходячи із загальної вартості товару, поставленого за умовами цього договору, що визначається на підстав належним чином оформлених видаткових накладних з обов’язковим врахуванням з цієї суми вартості товару, що був повернутий (п. 7.2. договору).

Відповідно до п. 1.4. договору постачальник зобов’язується передати товар в асортименті і в кількості, що зазначена в отриманих та узгоджених з постачальником замовленнях, а також, належної якості у відповідності до вимог чинного законодавства України, за договірними цінами, що узгоджені та зафіксовані сторонами в Специфікації до цього договору, і тими, що діють на дату поставки товару.

Приймання товару покупцем і його перевірка за кількістю, якістю, комплектністю та асортиментом, а також на відповідність умовам цього договору відбувається в присутності представника покупця в Торговій точці чи РЦ та представника постачальника, який передає товар приймальнику, в результаті чого факт приймання товару оформлюється проставленням печаток і підписами покупця, із зазначенням їхніх прізвищ на товаротранспортних          (товаросупровідних) документах. Разом з тим, сторони підтверджують, що вказані особи є їх уповноваженими представниками на вчинення правочинів щодо виконання договору, передбачених цією статтею (п. 6.1. договору).

Згідно з умовами п. 6.2. договору товар вважається прийнятим по кількості відповідно до товарної (видаткової) накладної постачальника, що відповідає замовленню покупця. У випадку не відповідності кількості товару, що зазначена в накладній (та/або рахунку-фактурі), кількості товару, вказаного в замовленні покупця, або неналежним чином оформлених документів, в тому числі, відсутність товаротранспортних або інших супровідних документів, покупець має право відмовитися від приймання (отримання) такого товару або вимагати допоставки відповідного товару. Постачальник зобов’язується вивезти товар, від прийняття якого відмовився покупець, не пізніше 7 к.д з дати повідомлення про відмову від прийняття товару.

Датою поставки вважається дата отримання товару покупцем в Торговій точці чи РЦ, що підтверджується підписаною сторонами товарно-транспортною та/або товарною (видатковою) накладною (п. 6.4. договору).

Відповідно до п. 7.10. договору оплата товару покупцем здійснюється виключно після факту поставки товару у строки, що узгоджені сторонами в додатку №2 до цього договору.

Згідно п. 1.1. додатка №2 до договору строк оплати товару « 70» календарних днів з дати отримання товару покупцем за умови надання постачальником належним чином оформлених документів.

На виконання умов договору, в період з жовтня 2017 року по січень 2018 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 127 280,50 грн., що підтверджується підписаними сторонами без жодних зауважень та заперечень товарними накладними:

- №957/10 від 31.10.2017 на суму 16 517,33 грн.;

- №197/11 від 07.11.2017 на суму 10 855,92 грн.

- №424/11 від 14.11.2017 на суму 9 878,64 грн.;

- №697/11 від 21.11.2017 на суму 11 697,41 грн.;

- №966/11 від 28.11.2017 на суму 15 146,88 грн.;

- №127/12 від 05.12.2017 на суму 13 938,00 грн.;

- №347/12 від 12.12.2017 на суму 1 924,80 грн.;

- №333/12 від 12.12.2017 на суму 11 972,64 грн.;

- №584/12 від 19.12.2017 на суму 8 513,52 грн.;

- №788/12 від 26.12.2017 на суму 6 144,48 грн.;

- №19/01 від 03.01.2018 на суму 12 420,96 грн.;

- №124/01 від 09.01.2018 на суму 8 269,92 грн.

За доводами позивача, спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що відповідач всупереч умовам договору належним чином не виконав свого зобов’язання щодо своєчасного та повного розрахунку за поставлений товар, внаслідок чого у останнього, з урахуванням часткової проплати, виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 112 719,53 грн., яку Товариство з обмеженою відповідальністю "Віта Фрукт" просить стягнути в судовому порядку. Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань позивачем було нараховано інфляційні втрати та 3 % річних у загальному розмірі 19 227,81 грн., а також пеню у розмірі 15 214,60 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, поставка товару на виконання умов договору № 303266 від 01.06.2014 була здійснена позивачем в період з жовтня 2017 року по січень 2018 року на загальну суму 127 280,50 грн., про що свідчать підписані з обох сторін та скріплені печатками товариств товарні накладні, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Судом також встановлено, що частина товару на суму 78 331,20 грн. була оплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, про що свідчить надане відповідачем платіжне доручення №12819 від 20.11.2018 з призначенням платежу:" оплата за товар рах. 124/01, 19/01, 127/12, 333/12, 347/12 від 09.01.2018, вкл.. ПДВ 13055,20 грн. ".

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем грошових коштів у розмірі 78 331,20 грн. після звернення позивача з позовом до суду, суд дійшов висновку щодо закриття провадження у справі № 910/13714/18 в цій частині основного боргу у зв’язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Таким чином, врахувавши суми здійснених відповідачем проплати, які надійшли на розрахунковий рахунок позивача, в тому числі після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що станом на момент розгляду спору основна заборгованість відповідача за договором поставки № 303266 від 01.06.2014 складає 34 388,33 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 1.1. Додатку №2 до договору відповідачу було надано відстрочку оплатити товар - « 70» календарних днів з дати отримання товару покупцем за умови надання постачальником належним чином оформлених документів.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 1.1. Додатку №2 до договору, строк виконання відповідачем зобов’язання щодо оплати поставленого позивачем товару на суму 34 388,33 грн., станом на момент розгляду спору, настав.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приймаючи до уваги вищезазначене та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов’язання щодо оплати отриманого товару та не спростовано заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором № 303266 від 01.06.2014 у розмірі 34 388,33 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати є таким, що настав, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 34 388,33 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач у визначений договором строк свого обов’язку щодо оплати поставленої продукції не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, що є порушенням договірних зобов’язань і підставою для настання правових наслідків, встановлених договором та законом.

Так, за неналежне виконання відповідачем умов договору позивачем було нараховано пеню за загальний період прострочення з 10.01.2018 по 20.06.2018 у розмірі 15 214,60 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 4.1 додатку №2 до договору, сторони передбачили, що у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань щодо оплати товару за договором, позивач має право стягнути пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості не своєчасного оплаченого товару, але не більше 5% (п’яти) від вартості несвоєчасно оплаченого товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що нарахована ТОВ "БЛУМІ" пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ є більшою, ніж 5% від вартості несвоєчасно оплаченого товару, а тому, з урахуванням п. 4.1 додатку №2 до договору, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 5 635,98 грн. (112 719,53 грн. * 5%).

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов’язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3% річних у загальному розмірі 19 227,81 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши заявлену до стягнення з відповідача суму інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що при здійсненні позивачем даного розрахунку, останній допустив арифметичну помилку при визначені кінцевої загальної суми вказаних нарахувань, у зв’язку з чим за перерахунком суду до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 3 308,32 грн. та 3% річних у розмірі 1 358,52 грн., всього на суму 4 666,84 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву чи докази, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛУМІ".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині закриття провадження – на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 236 – 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 78 331,20 грн. у зв’язку з відсутністю предмету спору.

2.          Позовні вимоги задовольнити частково.

3.          Стягнути з Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" (02104, м. Київ, вул. Гришка, 4, ідентифікаційний код 25288083) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛУМІ" (65085, м. Одеса, вул. Овідіопольська дуга, 3, ідентифікаційний код 39215751) суму основного боргу у розмірі 34 388 (тридцять чотири тисячі триста вісімдесят вісім) грн. 33 коп., пеню у розмірі 5 635 (п’ять тисяч шістсот тридцять п’ять) грн. 98 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 308 (три тисячі триста вісім) грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 1 358 (одна тисяча триста п’ятдесят вісім) грн. 52 коп. та судовий збір у розмірі 1 845 (одна тисяча вісімсот сорок п’ять) грн. 33 коп.

4.           В іншій частині позову відмовити.

5.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.12.2018

Суддя                     Пукшин Л.Г.