ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/6639/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Контент делівері сервіс" (далі - Товариство)

представник позивача - Антонова Г.І. - адвокат (свідоцтво від 28.03.2010 НОМЕР_1),

відповідач - державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі - Організація),

представник відповідача - не з'яв.,

розглянув касаційну скаргу Товариства

на рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2018

(суддя Балац С.В.) та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018

(головуючий суддя - Сотніков С.В., судді: Верховець А.А. і Остапенко О.М.)

у справі № 910/6639/17

за позовом Товариства

до Організації

про зобов'язання виконати умови договору, а саме прийняти кошти в сумі 30 000 грн., сплачені Товариством на виконання умов договору від 27.12.2013 № 01/2014.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Організації про зобов'язання виконати умови договору від 27.12.2013 № 01/2014 (далі - Договір) шляхом прийняття грошових коштів у сумі 30 000 грн., які були сплачені як авторська винагорода (роялті).

Позовні вимоги обґрунтовано наявністю підстав для зобов'язання відповідача прийняти грошові кошти в зазначеній сумі за укладеним між сторонами Договором, які були сплачені позивачем відповідачу за вказаним договором як авторська винагорода (роялті) за відповідні розрахункові періоди, однак у подальшому були безпідставно повернуті позивачу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.05.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018, у позові відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що: додатків 1, 2, 3 та додаткової угоди до Договору не існує і Договором не передбачено розмір, порядок, строки виплати винагороди та, відповідно, Договір не спрямований на реальне настання правових наслідків; зміст укладеного між сторонами спору Договору не містить необхідних істотних умов, що призводить до неможливості реального настання правових наслідків для здійснення відповідачем функцій з управління авторськими правами на колективній основі щодо збору з користувачів, розподілу та виплати авторської винагороди суб'єктам авторських прав.

У касаційній скарзі до Верховного Суду Товариство просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Так, за доводами, наведеними в касаційній скарзі:

- суд першої інстанції встановив обставини, що не відносяться до предмета спору і безпідставно, необґрунтовано застосував при вирішенні спору як таке, що має преюдиційне значення, рішення в інших судових справах з інших питань;

- суд не врахував, що станом на дату розгляду спору в суді Договір, додатки 1, 2, 3 до Договору та додаткова угода № 1 від 30.01.2015 до Договору є дійсними та чинними, доказів протилежного відповідачем не надано;

- суд першої інстанції безпідставно вирішив продовжувати розгляд справи у порядку спрощеного провадження [стаття 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)], безпідставно застосував частину четверту статті 75 ГПК України, не надав оцінку зібраним у справі доказам, чим порушив частину третю статті 85 названого Кодексу; судом не застосовано порядок допиту свідка, передбачений статтею 89 ГПК України, не дотримано порядку ухвалення рішення, зокрема щодо викладення у ньому змісту, обсяг якого визначений статтею 238 ГПК України;

- судом апеляційної інстанції допущено порушення приписів частини другої статті 4 ГПК України, якою визначено право особи звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

У відзиві на касаційну скаргу Організація просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги через її необґрунтованість, незаконність, встановленість рішеннями судів попередніх інстанцій відсутності істотних умов для належного виконання Договору (у т.ч. і обов'язок Організації отримати кошти), оскільки така вимога Товариства порушує норми Цивільного кодексу України, Закону України "Про авторське право і суміжні права", положення постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 № 72 "Про затвердження мінімальних ставок винагороди (роялті) за використання об'єктів авторського права і суміжних прав".

За результатами розгляду касаційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.04.2017 порушено провадження у справі №910/6639/17 за позовом Товариства до Організації про зобов'язання виконати умови договору, а саме прийняти кошти в сумі 30 000 грн., сплачені Товариством на виконання умов Договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.07.2017 зупинено провадження у справі № 910/6639/17 до розгляду господарським судом міста Києва справи № 910/2358/17 за позовом Товариства до Організації про визнання додаткової угоди укладеною та за зустрічним позовом Організації до Товариства про визнання додаткової угоди недійсною.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.01.2018 провадження у справі № 910/6639/17 поновлено, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки остання є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною п'ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини другої статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною четвертою статті 247 названого Кодексу визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, зокрема, у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Спір у даній справі виник у зв'язку із захистом прав інтелектуальної власності, а предметом позову є зобов'язання виконати умови договору, а саме прийняти кошти в сумі 30 000 грн., сплачені Товариством на виконання умов Договору. Таким чином, суд першої інстанції помилково відніс дану справу до категорії малозначних та постановив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, чим порушив пункт 2 частини п'ятої статті 12 ГПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 310 ГПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Тому з огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини першої статті 310 ГПК України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Питання щодо розподілу судових витрат зі справи має бути вирішено за результатами відповідного нового розгляду справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Контент делівері сервіс" задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 зі справи № 910/6639/17 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов