РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.12.2018Справа № 910/10126/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "КИЇВ-ДНІПРОВСЬКЕ МІЖГАЛУЗЕВЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ" в особі Київ - Петрівської філії Приватного акціонерного товариства "КИЇВ- ДНІПРОВСЬКЕ МІЖГАЛУЗЕВЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ"

до 1) Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

2) Державної організації комбінат "ПРОГРЕС" Державного агентства резерву України

третя особа 1 без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -

Міністерство інфраструктури України

третя особа 2 без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -

Фонд державного майна України

про визнання права власності на нерухоме майно

за участю представників:

від позивача: Керсновська С.Ю.

від відповідача 1: Сердюк Ю.О.

від відповідача 2: Семенова К.А

від третьої особи 1: Новак А.А.

від третьої особи 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "КИЇВ-ДНІПРОВСЬКЕ МІЖГАЛУЗЕВЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (відповідач 1), Державної організації комбінат "ПРОГРЕС" Державного агентства резерву України (відповідач 2) про визнання за Приватним акціонерним товариством "КИЇВ-ДНІПРОВСЬКЕ МІЖГАЛУЗЕВЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ" права власності на ходову колію № 1 від граничного стовпчика стрілки № 18, розташованій на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці до стрілочного переводу № 25 загальною довжиною 840,69 м2.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у позивача передбачених чинним законодавством правовстановлюючих документів на підтвердження права власності на спірні під'їзні колії, які знаходяться в його постійному користуванні. Однак, як стверджує позивач, відповідачами не визнається право власності позивача на ділянку залізничних колій від стрілочного переводу № 25, що перешкоджає господарській діяльності Приватного акціонерного товариства "КИЇВ-ДНІПРОВСЬКЕ МІЖГАЛУЗЕВЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10126/18, призначено підготовче засідання у справі на 30.08.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2018, у зв'язку із перебуванням 30.08.2018 судді Гулевець О.В. у відпустці, підготовче засідання по справі № 910/10126/18 призначено на 13.09.2018.

12.09.2018 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 проти позовну заперечив, посилаючись на те, що ділянка залізничної колії від стрілки № 18 до стрілки № 23, що проходить через стрілку № 21 знаходиться на балансі ДО Комбінат "Прогрес" та відображається в Технічному паспорті залізничних під'їзних колій; залізничні під'їдні колії, є державною власністю, передані відповідачу 2 уповноваженим органом управління і закріплене за нею на праві оперативного управління.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 залучено до участі у справі Міністерство інфраструктури України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та відкладено підготовче засідання у справі №910/10126/18 на 02.10.2018.

01.10.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 2.

02.10.2018 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких Міністерство інфраструктури України позовні вимоги підтримало.

02.10.2018 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшов відзив на позов, згідно із яким відповідач 1 проти позову заперечив, з підстав необґрунтованості та не підтвердження доказами саме до Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ". В обґрунтування своїх заперечень відповідач 1 вказує, що ходова колія № 1 від граничного стовпчика стрілки №18, розташованій на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниця до стрілочного переводу № 25 є частиною під'їзної колії ДБК-3 та знаходиться на балансі Виробничого підрозділу "Київська дистанція колії" Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", на підтвердження чого відповідач 1 надає суду інвентарну карту обліку основних засобів № 24570 від 01.10.2018.

В судовому засіданні 02.10.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/10126/18 на 30 днів, про що постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 23.10.2018.

23.10.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 1, в якому позивач заперечив викладені у відзиві обставини.

В підготовчому засіданні 23.10.2018 судом оголошено перерву до 13.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 залучено до участі у справі Фонд державного майна України як третю особу 2 без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

В підготовчому засіданні 13.11.2018 оголошено перерву до 27.11.2018.

В судовому засіданні 27.11.2018 закрито підготовчого провадження та призначено справу № 910/10126/18 до судового розгляду по суті на 11.12.2018. Відповідачу 1 та відповідачу 2 направлено ухвалу про виклик в судове засідання, що відбудеться 11.12.2018, а третій особі 2 - ухвалу про повідомлення про судове засідання, що відбудеться 11.12.2018.

30.11.2018 через відділ діловодства суду від третьої особи 2 надішли письмові пояснення, в яких Фондом державного майна України надано довідку щодо інформації наданої Міністерством інфраструктури України до Фонду з метою внесення до Реєстру надано інформацію стосовно окремого нерухомого майна за класифікаційним угрупуванням: 2121.2 Під'їзні, станційні та сортувальні колії відповідно до Класифікатора державного майна, затвердженого наказом Фонду від 15.03.2006 № 461 "Про затвердження Класифікатора державного майна", яке перебувало на балансі Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (код за ), щодо якого прийнято управлінське рішення, зокрема майно, на базі якого створено Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 виправлено допущену в ухвалах Господарського суду міста Києва від 03.08.2018, від 29.08.2018, від 13.09.2018, від 23.10.2018, від 25.10.2018 від 27.11.2018 у справі № 910/10126/18 описку щодо найменування позивача.

11.12.2018 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, мотивоване зміною представника відповідача 1 та необхідністю подати додаткові докази в підтвердження права власності на спірне майно.

Присутній в судовому засіданні 11.12.2018 представник відповідача 1 підтримав подану заяву, просив суд її задовольнити.

Розглянувши заяву відповідача 1 про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні з підстав його необґрунтованості, з огляду на наступне.

Так, за змістом ст. 42 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом учасників справи. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують учасників справи добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Однак, відповідачем 1 не наведено причин, які б у відповідності до наведеної вище правової норми могли слугувати підставою для відкладення судового засідання.

При цьому, заміна одного представника учасника судового процесу на іншого не є підставою, у розумінні Господарського процесуального кодексу України, для відкладення розгляду справи.

Жодних обґрунтувань щодо того, які саме докази відповідач 1 може надати суду, у заяві про відкладення розгляду справи та безпосередньо представником відповідача 1 у судовому засіданні, не наведено.

Окрім того, при розгляді даної заяви про відкладення розгляду справи, суд зазначає про те, що відповідач 1 не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відповідні докази у строки, встановлені чинним Господарським процесуальним кодексом України.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 11.12.2018 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 1 проти позовних вимог заперечив.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні надав пояснення по суті своїх заперечень, просив суд відмовити у задоволенні позову.

В судове засіданні 11.12.2018 представник третьої особи 2 не з'явився, проте Фонд державного майна України реалізував свої процесуальні права шляхом подання письмових пояснень. Також у своїх письмових поясненнях третя особа 2 просила суд розглядати справу без участі Фонд державного майна України.

В судовому засіданні 11.12.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Міністерства транспорту України № 746 від 30.10.2001 Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту перетворено у Відкрите акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" та затверджено акт передачі майна до статутного фонду ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ".

Згідно із актом передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ", який є додатком до наказу № 746 від 30.10.2001, Міністерством транспорту України передано у власність створеного ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" нерухоме майно, в тому числі "залізнична колія широк", що обліковується за інвентарним номером 20088.

Згідно із наказом Київ-Дніпровського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту №37 від 07.03.2001 створено філію "Київ-Петрівське МППЗТ", виділено створеній філії приміщення під розміщення персоналу в адміністративному будинку за адресою №04209, м. Київ, вул. Полярна, 12-а та передано по акту прийому-передачі майно та необоротні активи для здійснення діяльності.

На виконання пунктів 2, 3 наказу №37 від 07.03.2001, відповідно до акта приймання-передачі нерухомого майна (датований 14.09.2002), що є додатком №1 до вказаного наказу, ВАТ "Київ-Дніпровське" передано у користування Київ-Петровській філії передано майно за інвентарним номером 20088 "перегін від станції Київ-Волинський до стрілки № 15, колії залізничні № 1, 2, 3, 4, 5 і з'їзд 26-25", що знаходиться у м. Києві, проспект Відрадний, 103 (дільниця № 2).

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що акт передачі нерухомого майна у власність, затверджений Наказом Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001 є правовстановлюючим документом на майно, що віднесено до статутного фонду позивача.

На підтвердження права власності на ходову колію № 1 від граничного стовпчика стрілки № 18, розташованої на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці, до стрілочного переводу № 25 ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" позивач, окрім акту передачі нерухомого майна у власність, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001, надано:

Технічний паспорт, погодженим з посадовими особами ПАТ "Укрзалізниця" ;

Єдиний технологічний процес роботи Київ-Петрівської філії ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" та станції Київ-Жовтневий Південно-Західної залізниці узгоджений з посадовими особами залізниці;

Інструкцію про порядок обслуговування та організацію руху на коліях Київ-Петрівської філії "ВАТ Київ-Дніпровське МППЗТ".

Згідно із зазначеними вище документами, позивач стверджує, що Київ - Петрівської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" на праві власності належить ходова колія № 1 від граничного стовпчика стрілки № 18, розташована на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці, до стрілочного переводу № 25.

Також, позивач зазначає, що у постійному користуванні ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" перебуває земельна ділянка під спірними коліями. Так, відповідно до рішення Київської міської ради № 613/6000 від 14.07.2011 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відкритому акціонерному товариству "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" для експлуатації споруд та залізничних колій у Солом'янському районі м. Києва" надано позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Відкритому акціонерному товариству "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" у Солом'янському районі м. Києва орієнтовними площами 0,060 га / 0,323 га / 0,240 га / 0,718 га / 0,115 га / 0,980 га / 0,686 га в постійне користування для експлуатації споруд та залізничних колій. Також, позивач сплачує земельний податок, в підтвердження чого надає платіжні доручення за липень 2017 року по червень 2018 та податкові декларації.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що відповідачами не визнається право власності позивача на ділянку залізничних колій від стрілочного переводу № 25, в підтвердження чого надано лист Київської дирекції ДТГО "Південно-Західна залізниця" №ДН-1-452/1057 від 17.11.2009, лист Відокремленого підрозділу Київської дистанції колії Південно-Західної залізниці №415 від 25.02.2013, лист Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" №НЗІ-5/96 від 28.03.2016 та лист ДО Комбінат "Прогрес" №293 від 16.06.2009, у зв'язку із чим, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на ходову колію № 1 від граничного стовпчика стрілки № 18, розташованій на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці до стрілочного переводу № 25 загальною довжиною 840,69 м2.

Відповідач 1 проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що ходова колія №1 від граничного стовпчика стрілки №18, розташованій на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці до стрілочного переводу № 25 є частиною під'їзної колії ДБК-3 та знаходиться на балансі Виробничого підрозділу "Київська дистанція колії" Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", на підтвердження чого відповідач 1 надає суду інвентарну карту обліку основних засобів № 24570 від 01.10.2018.

Відповідач 2 в обґрунтування своїх заперечень на позов посилається на те, що частина майна, щодо якого заявлені вимоги, а саме: ділянка залізничної колії від стрілки № 18 до стрілки № 23, що проходить через стрілку № 21 знаходиться на балансі ДО Комбінат "Прогрес" та відображається в Технічному паспорті залізничних під'їзних колій.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном становлять зміст права власності (стаття 317 ЦК України).

Частиною 1 ст.321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Передумовою для застосування ст.392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Наведена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України №3-18гс111 від 04.04.2011.

Право власності це правовий зв'язок між майном та суб'єктом цього права. За відсутності цього зв'язку (який встановлюється на підставі правовстановлюючих документів) відсутні підстави стверджувати про наявність права суб'єкта на об'єкт нерухомого майна, а відповідно і про наявність права, що підлягає захисту.

У разі звернення із позовом щодо захисту права власності на нерухоме майно встановленню підлягають у сукупності, зокрема, такі обставини: чи існує об'єкт нерухомого майна, щодо якого заявлені вимоги, чи існують правовстановлюючі документи, що підтверджують право на цей об'єкт, у особи, яка заявила вимоги щодо нього.

У даному випадку підставою позовних вимог є невизнання відповідачами права власності позивача на ходову колію № 1 від граничного стовпчика стрілки № 18, розташованій на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці до стрілочного переводу № 25 загальною довжиною 840,69 м2.

З урахуванням вище наведених приписів законодавства, умовою задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів, що підтверджують їх право власності на залізничні під'їзні колії.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про залізничний транспорт" до під'їзних колій належать залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Стаття 64 Статуту залізниць України, п. 1.1. Правил обслуговування залізничних під'їзних колій (статті 12, 64-77 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, до залізничних під'їзних колій належать колії, що з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і належать підприємствам, підприємцям, організаціям, установам, незалежно від форм власності, а також громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності (далі - підприємство).

Залізничні під'їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Статтею 67 Статуту залізниць України, на кожну залізничну під'їзну колію складається масштабний план з нанесенням на нього розташування вантажних фронтів і механізмів, а також технічний паспорт, поздовжній профіль і креслення споруд.

Пунктом 1.5. Правил обслуговування залізничних під'їзних колій визначено, що власник під'їзної колії має технічний паспорт, масштабний план під'їзної колії, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій і креслення штучних споруд. У технічному паспорті та в додатках до нього вказується характеристика рейок, шпал, баласту, земляного полотна, штучних споруд, вагових приладів, пристроїв і механізмів, призначених для навантаження, вивантаження, очищення, промивання і підготовки для навантаження залізничних вагонів, маневрових пристроїв, лебідок, локомотивного і вагонного господарства, промислових станцій, гірок, напівгірок, витяжних колій, засобів СЦБ і зв'язку, які використовуються у поїзній і маневровій роботі, та інших пристроїв і механізмів, призначених для роботи з вагонами і локомотивами залізниць. Один примірник цієї документації передається залізниці при прийнятті під'їзної колії в експлуатацію.

Після здачі в експлуатацію нових об'єктів або їх ліквідації в технічний паспорт вносяться відповідні зміни, про що власники під'їзних колій повідомляють залізницю у декадний термін.

Як вбачається та встановлено з матеріалів справи, позивач в якості доказів, що підтверджують його право власності на ходову колію № 1 від граничного стовпчика стрілки № 18, розташованій на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці до стрілочного переводу № 25 загальною довжиною 840,69 м2 посилається:

- Акт передачі нерухомого майна у власність, затверджений Наказом Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001;

- Технічний паспорт, погодженим з посадовими особами ПАТ "Укрзалізниця";

- Єдиний технологічний процес роботи Київ-Петрівської філії ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" та станції Київ-Жовтневий Південно-Західної залізниці узгоджений з посадовими особами залізниці;

- Інструкцію про порядок обслуговування та організацію руху на коліях Київ-Петрівської філії "ВАТ Київ-Дніпровське МППЗТ".

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, наказом Міністерства транспорту України № 746 від 30.10.2001 затверджено акт передачі майна до статутного фонду ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ".

Дослідивши акт передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ", який є додатком до наказу № 746 від 30.10.2001, судом встановлено, що Міністерством транспорту України передано у власність створеного ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" нерухоме майно, в тому числі "залізнична колія широк", що обліковується за інвентарним номером 20088.

Натомість відомості акту передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ", не дозволяють ідентифікувати основні засоби, зазначені в акті, а саме: "залізнична колія широк", інвентарний номер 20088, адреса об'єкта: м. Київ, вул. Полярна, 12-а, вартістю 174,901" із майном, яке є предметом спору у даній справі, що розглядається: ходова колію № 1 від граничного стовпчика стрілки № 18, розташованій на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці до стрілочного переводу № 25 загальною довжиною 840,69 м2.

Відомості, що містяться в інвентарній картці №20088, Технічному паспорті та Акті передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ", не є тотожними і не співпадають, зокрема:

- за інвентарною карткою: перегін 2741,30 м., колія № 1 - 452,50 м., колія № 2 - 304,50 м., колія № 3 - 69,60 м., №4 - 75,80 м., №5 - 200,90 м., №5а - 32,50 м., з'їзд 26-25 - 73,70 м.;

- загальна протяжність під'їзних колій 3950,8 м, в тому числі: ходова колія № 1 - 2741,3 м., відвантажувальні: 1-й - 452,5 м., 2-ой - 304,5 м., 5-й - 200,9 м, 251,6 м.

- за актом приймання передачі - "залізнична колія широк".

Адреса залізничних під'їзних колій в інвентарній картці відсутня, Акт передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" містить адресу об'єкта: м. Київ, вул. Полярна, 12-а, а у Технічному паспорті вказано, під'їзні колії Київ-Петровської філії (Борщагівська ділянка) примикають до залізничних колій стрілочним переводом №18.

Також, в підтвердження права власності на колію № 1 від граничного стовпчика стрілки № 18, розташованій на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці до стрілочного переводу № 25 загальною довжиною 840,69 м2 позивачем надано акт приймання-передачі нерухомого майна (датований 14.09.2002), що є додатком №1 до наказу №37 Київ-Дніпровського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту від 07.03.2001.

Як вбачається із зазначеного акту, на виконання наказу №37 від 07.03.2001, передано у користування Київ-Петровській філії майно за інвентарним номером 20088 "перегін від станції Київ-Волинський до стрілки № 15, колії залізничні № 1, 2, 3, 4, 5 і з'їзд 26-25", що знаходиться у м. Києві, проспект Відрадний, 103 (дільниця № 2). Тобто, відомості, що містяться в зазначеному акті також є не тотожними з майном, яке є предметом спору.

Окрім того, судом враховано, що акт приймання-передачі нерухомого майна датований 14.09.2002, однак, є додатком №1 до наказу №37 Київ-Дніпровського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту від 07.03.2001, прийняття якого передує наказу Міністерства транспорту України № 746 від 30.10.2001 на виконання якого за актом передачі нерухомого майна у власність створеного ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" було передано нерухоме майно "залізнична колія широк", що обліковується за інвентарним номером 20088.

Судом встановлено, що надана позивачем в якості доказу на підтвердження підстав позову інвентарна карка №20088 також датована пізніше акту передачі нерухомого майна затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 746 від 30.10.2001, а саме 01 січня 2012 року. Більш того, вказана інвентарна картка не дозволяє ідентифікувати основні засоби, їх адресу; не містить відомостей про підставу та дату постановки основних засобів на облік; не містить характеризуючих індивідуальних ознак; відсутні відомості щодо прізвища, ім'я та по батькові особи, що заповнила карту.

Суд зазначає, що інвентарна картка є бухгалтерським документом для обліку основних засобів. Факт бухгалтерського обліку майна, у тому числі його врахування на балансі підприємства, не є безспірною ознакою його права власності, оскільки право власності підприємства не може підтверджуватись балансом, а сам баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) юридичної особи.

Як зазначено судом вище, відповідно до вимог Статуту залізниць України та Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, технічний паспорт на під'їзну залізничну колію розробляється її власником та надається залізниці.

Водночас, технічний паспорт на об'єкт не є правовстановлюючим документом.

Отже, технічний паспорт на під'їзну залізничну колію не підміняє належних і допустимих доказів у спорі про право власності (зокрема, доказів прийняття залізничної колії в експлуатацію), оскільки зазначений документ має технічний характер і не підтверджує права власності позивача (не є правовстановлюючим документом) на залізничні колії.

Крім того, як вже встановлено судом вище, зі змісту акту передачі нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 746 від 30.10.2001 не вбачається, що Міністерством транспорту України у власність ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" були передана саме ходова колію № 1 від граничного стовпчика стрілки № 18, розташованій на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці до стрілочного переводу № 25 загальною довжиною 840,69 м2 щодо якої у даній справі позивачем заявлені вимоги.

Не містять відповідних відомостей і надані позивачем Єдиний технологічний процес роботи Київ-Петрівської філії ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" та станції Київ-Жовтневий Південно-Західної залізниці узгоджений з посадовими особами залізниці та Інструкція про порядок обслуговування та організацію руху на коліях Київ-Петрівської філії "ВАТ Київ-Дніпровське МППЗТ".

Доводи позивача щодо перебування у постійному користуванні ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" земельної ділянки під спірними залізничними коліями, не приймається судом до уваги, оскільки рішенням Київської міської ради № 613/6000 від 14.07.2011 надано лише дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" для експлуатації споруд та залізничних колій у Солом'янському районі м. Києва, та окрім іншого, ідентифікувати місцезнаходження залізничних під'їзних колій з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається за можливе.

Більш того, надана Фондом державного майна України довідка щодо інформації про окреме майно, яке перебувало на балансі Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" щодо якого прийнято управлінське рішення, зокрема майно, на базі якого створено Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", не містить відомостей щодо передачі до статутного капіталу позивача майна, що є предметом спору у даній справі.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивачем не доведено суду належними та достатніми доказами прав на ходову колію № 1 від граничного стовпчика стрілки № 18, розташованій на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці до стрілочного переводу № 25 загальною довжиною 840,69 м2 як і не доведено невизнання та оспорення відповідачами права власності позивача саме на вказане майно.

В той же час, заперечення відповідачів визнаються судом необґрунтованими, оскільки надана відповідачем 1 інвентарна картка обліку основних засобів № 24570 від 01.10.2018 та наданий відповідачем 2 Технічний паспорт залізничних під'їзних колій, не є належними доказами, які підтверджують право власності відповідачів саме на майно, що є предметом спору у даній справі.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "КИЇВ-ДНІПРОВСЬКЕ МІЖГАЛУЗЕВЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ" в особі Київ - Петрівської філії Приватного акціонерного товариства "КИЇВ-ДНІПРОВСЬКЕ МІЖГАЛУЗЕВЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ" про визнання права власності на ходову колію № 1 від граничного стовпчика стрілки № 18, розташованій на колії № 6 парку "Борщагівка" Укрзалізниці до стрілочного переводу № 25 загальною довжиною 840,69 м2.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 21.12.2018.

Суддя О.В. Гулевець