РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.12.2018Справа № 910/13750/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Веско"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 18 194,40 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства "Веско" до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 18 194,40 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим вагон № 53547022 прибув з недостачею в розмірі 4 200 кг відповідно, внаслідок чого позивачу були спричинені збитки в розмірі 18 194,40 грн., які відповідач, як перевізник зобов'язаний відшкодувати.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 247 ГПК України суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження у зв'язку з її малозначністю.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

30.11.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивачем не вірно обраховано розмір позовних вимог, оскільки ним не враховано норми природної втрати 2% маси нетто вантажу. Окрім цього відповідач зазначає, що у позові слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів вартості вантажу.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до умов договору N1-1-2018/029 від 22.06.2018р., укладеного Публічним акціонерним товариством «Веско» (надалі-позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЗК Трейдінг» на адресу позивача (вантажоотримувача) за залізничною накладною N 45525342 від 29.07.2018р. групою вагонів була відправлена продукція, а саме: вугілля марки Г (Г1) М 13-25 (надалі - вантаж; вантажовідправник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЗК Павлоградвугілля»).

При оформленні залізничної накладної №45525342 у вагоні №53547022 вказано масу вантажу: брутто 74100кг, тара -22400кг, нетто - 51700 кг.

Як свідчить розділ 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах.

Вантаж було прийнято до перевезення станцією Ароматна регіональної філії «Придніпровська залізниця», станцією призначення була Дружківка регіональної філії «Донецька залізниця». Умови поставки згідно умов договору - СРТ (зал. ст. Дружківка) відповідно до Офіційних правил тлумачення торгових термінів Міжнародної торгової палати в редакції 2010 року.

Згідно п.3.1 договору ціна вугілля зазначається Сторонами у відповідних Специфікаціях до цього Договору.

Під час комісійної видачі вантажу, який було відправлено за вищевказаною залізничною накладною, з перевіркою вагону у зв'язку з порушенням маркування та явними ознаками недостачі вантажу встановлено наступне: «при комісійному огляді вагона № 53547022 а/к Чернієвською Л.Д., у присутності а/к Руда А.Г., Заступника ДС Савостененюо Д.В., слідчого СВ Лиманського ВП Слов'янського УНП в Донецькій області ст. лейтенатом поліції Зимоглядчука Д.А. було виявлено вантаж - вугілля. Праворуч зазор між кришкою люка 5 та армувальним листом проміжної балки 30x700 мм. Проміжок закладено папером, паклею. Решта люків закриті, двері заварені. Течі вантажу немає. Навантаження нижче бортів 200 мм, розрівнене, марковане білим. Посередині над 5-тим та 6-тим люками поглиблення 2000 мм на ширину вагону х 600 мм. В місці поглиблення маркування відсутнє. Об'єм кузова 74 м куб. В документах зазначена тара 22 400 кг. нетто 55 900 кг. При комісійному переважуванні вагонах на справних 150-тонних залізничних вагах, повірених держповірителем 01.06.2018 року, виявилось: вага брутто 74 100 кг, тара за документом 22 400 кг, нетто 51 700 кг, меньше ніж зазначено в документі на 4 200 кг. При повторному переважуванні недостача підтвердилась. Навантаження виправити немає можливості. Зазор додатково заклали паклею. Вагон відправлено за призначеннням, що підтверджується Комерційним актом №490000/251/1 від 07.08.2018 року, за досилочною накладною №51083285 від 07.08.2018 року, про що в ній у гр.20 здійснена відмітка.

За твердженнями позивача, з вищезазначеного акту вбачається, що під час перевезення до вантажу був доступ сторонніх осіб. Виявлена нестача свідчить про те, що залізниця не забезпечила збереженість вантажу під час його перевезення.

Згідно ст.3 Правил приймання вантажів до перевезення залізниця може не приймати вантаж до перевезення у разі відсутності або неналежного його маркування, а також у тарі, що не відповідає вимогам стандартів або інших нормативних документів. В даному випадку до залізничного перевезення залізниця відправлення прийняла вантаж без зауважень.

Таким чином судом встановлено, що за результатами переважування вагону №53547022 було встановлено недостачу вантажу на 4200 кг., про що складено комерційний акт №490000/251/1 від 07.08.2018 року.

За розрахунком позивача, розмір збитків, завданих внаслідок недостачі вантажу у вагоні №53547022, з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 27.11.2000р. за № 644, та становить 4.2 тонни х 4 332,00 грн. = 18 194,40 грн.. При цьому, позивачем при розрахунку збитків не була врахована норма природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто в розмірі 2% від маси, зазначеної в перевізних документах.

Відповідач під час розгляду справи подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем при розрахунку збитків від втрати вантажу не було враховано, що вантаж був зданий до перевезення у вологому стані. Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, при видачі вантажів маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2% від маси нетто, зазначеної у перевізних документах. Крім того відповідач зазначив про неможливість розрахувати суму збитків від втрати вантажу, оскільки позивачем до справи не надано доказів вартості вантажу. Також відповідач посилався на те, що втрата вантажу сталася не з вини залізниці.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно п.2 ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Згідно зі статтею 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

Зі змісту графи волога специфікації №824223 до договору №1-1-2018/029 від 22.06.2018 вбачається, що вантаж зданий до перевезення у вологому стані, а тому, при визначенні розміру недостачі маси вантажу необхідно враховувати норму недостачі (суму норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) - 2 %.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість 1 тони вантажу у вагоні № 53547022 відповідно до специфікації №824223 до договору №1-1-2018/029 від 22.06.2018 становить 3 610,00 грн. без ПДВ + ПДВ 20% = 4 332,00 грн.

Суд перевірив правильність наданого позивачем розрахунку вартості вагової нестачі вантажу і встановив, що останній проведений без урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто (2 %) та кількості фактичної недостачі, у зв'язку з чим сума втраченого вантажу у вагоні № 53547022 становить: 55900 * 2% = 1118 кг - норма природної втрати; 4200 - 1118 = 3082 кг - втрата вантажу з урахуванням норми природної втрати; 3.082т * 4332.00 грн. = 13 351,22 грн.

Укрзалізниця не довела, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність належних та допустимих доказів розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме доказів оплати рахунків, з огляду на наступне.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 2.7. роз'яснень президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", зазначено,

З огляду на вищевикладене, надана позивачем до матеріалів справи копія договору №1-1-2018/029 від 22.06.2018 купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів від 01.11.2017 та специфікації №824223 до договору №1-1-2018/029 від 22.06.2018 визнаються судом належними та достатніми доказами на підтвердження вартості втраченого вантажу у вагоні № 53547022.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями статей 78, 79 ГПК кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 18 194, 40 грн. збитків у вигляді нестачі підлягають частковому задоволенню відповідно до перерахунку, здійсненого судом.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 129, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства "Веско" (вул. Індустріальна, 2, м. Дружківка, Донецька область, 84205; ідентифікаційний код 00282049) 13 351 (тринадцять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 22 коп. вартість недостачі вантажу при перевезенні та судовий збір у розмірі 1 292 (одна тисяча двісті дев'яносто дві) грн. 97 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий