ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" грудня 2018 р.          Cправа № 902/501/18

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Малого приватного підприємства Фірма «ЕРІДОН»

(вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕНВІС»

(вул. Хутірська, буд. 4, с. Криштопівка, Іллінецький район, Вінницька область, 22742)

про стягнення 5 078 852,78 грн.

за участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.,

представників сторін:

позивача Назарчук Т.В. за довіреністю;

відповідача Путілін Є.В. за довіреністю

УСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство Фірма «ЕРІДОН» звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕНВІС» загальної суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення: 3488480,49 грн.; 10% річних від простроченої суми, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 6.7. договору поставки №1018/17/22 від 16.08.2016, в сумі 245074,40 грн.; 22 % річних за користування товарним кредитом, відповідно до ст. 536, ч. 5 ст. 694 ЦК України, умов пунктів 4. та 5. додатків №1018/17/22/1-МД/П від 10.02.2017, № 1018/17/22/1-ЗЗР від 21.02.2017, № 1018/17/22/3-ЗЗР від 15.03.2017, № 1018/17/22/4-ЗЗР від 24.03.2017, №1018/17/22/5-ЗЗР від 06.04.2017, №1018/17/22/6-ЗЗР від 18.04.2017, №1018/17/22/7-ЗЗР від 19.04.2017, №1018/17/22/9-ЗЗР від 05.05.2017, №1018/17/22/8-ЗЗР від 05.05.2017, №1018/17/22/10-ЗЗР від 12.05.2017, №1018/17/22/11-ЗЗР від. 15.05.2017, №1018/1722/12-ЗЗР від 18.05.2017, №1018/17/22/13-ЗЗР від 29.05.2017, №1018/17/22/14-ЗЗР від 06.06.2017, №1018/17/22/15-ЗЗР від 13.06.2017, №1018/17/22/16-ЗЗР від 04.07.2017, №1018/17/22/17-ЗЗР від 29.08.2017, №1018/17/22/2-МД/П від 18.04.2017, №1018/17/22/3-МД/П від 29.05.2017, №1018/17/22/4-МД/П від 06.06.2017 до Договору поставки №1018/17/22 від 16.08.2016, в сумі 519 440,76 грн.; 36 % річних за користування товарним кредитом, відповідно до ст. 536, ч. 5 ст. 694 ЦК України, умов пунктів 4. та 5. додатків №1018/17/22/18-ЗЗР від 02.10.2017, №1018/17/22/5-МД/П від 02.10.2017 до Договору поставки №1018/17/22 від 16.08.2016, в сумі 32 273,87 грн.; пеню в сумі 793 583,26 грн., а всього 5 078 852,78грн..

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем зобов'язань за Договором поставки № 1018/17/22 від 16.08.2016 та додатків до нього в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 27.08.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/501/18 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.09.2018.

26.09.2018 до суду від Відповідача надійшов відзив № б/н від 26.09.2018 на позовну заяву, в якому останній вказує, що невиконання зобов'язань в частині повної оплати за поставлений товар виникло внаслідок форс мажорних обставин (приморозків) внаслідок чого частина сільськогосподарської продукції на земельних ділянках, якими користується ТОВ «ГРЕНВІС» була знищена, що спричинило суттєві збитки виробнику, та стало основною причиною в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Наголошує на тому, що ТОВ «ГРІНВІС» погоджувалось і погоджується на укладання договорів з Позивачем щодо розстрочення розрахунку або мирової угоди на основну суму боргу 3 488 480,49 грн. Разом з тим, позов в частині вимог про стягнення штрафних санкцій, оперативно-господарських санкцій Відповідач вважає поданим зі спливом строків позовної давності. Крім того, у відзиві, міститься клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву з поважних причин та про оголошення перерви в підготовчому засіданні у зв'язку з невиконанням вимог ухвали про відкриття провадження у справі у встановлений строк.

В судовому засіданні 26.09.2018 судом поновлено строк на подачу відзиву та прийнято його до розгляду. Відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про оголошення перерви в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 26.09.2018 підготовче засідання відкладено на 23.10.2018.

Ухвалою суду від 23.10.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 08.11.2018.

30.10.2018р. до суду від Позивача надійшла відповідь №2115 від 12.10.2018р. на відзив, де останній заперечує проти доводів Відповідача та зазначає, що порушення Відповідачем умов Договору щодо оплати товару є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК України платежів, а наявність обставин непереборної сили за Договором не звільняє Відповідача від встановленого законом обов'язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами та належним чином виконати основне зобов'язання. Заперечує Позивач та не погоджується на умови підписання розстрочення розрахунку чи підписання мирової угоди.

Щодо доводів Відповідача відносно спливу строків позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій, Позивач посилається на п. 6.8. Договору поставки №1018/17/22 від 16.08.2016 яким встановлено, що Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим Договором відповідно до п. 6 ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

08.11.2018р. до суду від Відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів, а саме платіжних доручень. У клопотанні, окрім іншого, вказано, що після подачі позову на розрахункові рахунки Позивача було перераховано частина заборгованості у розмірі 1 631 376,00грн. Таким чином, станом на 06.11.2018р. основна сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 1 857 104, 49 грн. Проте в позовних вимогах позивачем визначено суму штрафних та оперативно-господарських санкцій, пені та % річних на суму 1 590 372,29грн., що фактично відповідає сумі основного боргу. З огляду на загальну вартість поставленого на загальну суму 10 700 378,50 грн. за укладеним між сторонами договором, виконання зобов'язання Відповідачем до подання позову в суд і сумі 7 371 039,17грн., виникнення заборгованості лише на суму 3 329 339, 33грн., а також співвідношення розміру нарахованої Позивачем неустойки у порівнянні з наслідками порушення Відповідачем зобов'язання, останній вважає, що у випадку задоволення позову про стягнення заборгованості у даному випадку наявні підстави для зменшення належних до сплати штрафних санкцій (неустойки) до 535 019 грн., що становить 5% від загальної суми поставки за укладеним між сторонами Договором.

Підготовче засідання, призначене судом на 08.11.2018, не відбулось, оскільки, згідно даних табелю Господарського суду Вінницької області з 29.10.2018 по 09.11.2018 суддя Матвійчук В.В. перебував на лікарняному, а в період з 12.11.2018 по 16.11.2018 перебував у відрядженні.

Станом на 22.11.2018 суддя Матвійчук В.В. перебуває на роботі.

Ухвалою суду від 22.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 07.12.2018.

При розгляді справи 07.12.2018 судом оголошено перерву до 12.12.2018.

12.12.2018 до суду від Відповідача надійшла письмова промова в судових дебатах де зазначено, що Позивачем не надано доказів щодо наявності збитків, які він зазнав або міг зазнати у зв’язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов’язання, та не надав жодних доказів понесення таких збитків або наявності загрози їх понесення, тому Відповідач вважає, що справедливим та розумним є зменшення розміру штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів).

На визначену судом з’явились представники Позивача та Відповідача. Представник Позивача позовні вимоги підтримав в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань, та відсотків. Представник Відповідача заперечив проти позову.

У судовому засіданні 12.12.2018 прийнято судове рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

16 серпня 2016 року між Малим приватним підприємством Фірма «ЕРІДОН» (Позивач, за Договором Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРЕНВІС» (Відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки № 1018/17/22 (далі - Договір).

Згідно з предметом Договору, Постачальник зобов’язується поставити Покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (надалі Товар), а Покупець зобов’язується прийняти та оплатити вартість такого Товару.

Найменування, асортимент та кількість Товару, який підлягає поставці за цим Договором, зазначаються в Додатках, які є його невід’ємною частиною. (п. 1.2. Договору)

Відповідно до п. 2.1. Договору ціна Товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у Додатках до цього Договору.

Ціна Товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати Товару на умовах цього Договору. Еквівалент Товару в іноземній валюті, який зазначено в Додатку до цього Договору, є незмінним на весь період дії цього Договору. (п. 2.2. Договору)

Загальна вартість Товару, що постачається за цим Договором (ціна Договору), визначається Додатками та видатковими накладними, з врахуванням п. 3.2. Договору. У випадку розбіжності даних у Додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни Товару, перевагу має видаткова накладна. (п. 2.3. Договору)

Оплата Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та Додатками до нього. У випадку поставки Товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка Товару на підставі Рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення Додатків до цього Договору. Датою оплати Товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника. (п. 3.1. Договору)

Сторони погодили, що визначення ціни та загальної ціни вартості Товару, що підлягає оплаті Покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні , встановленому на Міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати Товару (надалі курс Міжбанку). Для визначення курсу Міжбанку Сторони використовують дані, розміщені на веб-сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в Додатках до цього Договору (надалі Джерело курсу іноземних валют). (п. 3.2. Договору)

Оплата Товару, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється Покупцем на підставі Рахунку на оплату, сформованого Постачальником, з врахуванням умов пунктів 3.1. та 3.2. Договору. Термін дії Рахунку на оплату складає 3(три) банківських дні, включаючи дату його оформлення, якщо інше не буде погоджено Сторонами. В разі порушення строків оплати, визначених Рахунком на оплату, зарахування платежів здійснюється Постачальником, виходячи з курсу Міжбанку, встановленого на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника. Оплата Товару, який постачається на умовах відстрочення оплати чи з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється Покупцем, з дотриманням пунктів 3.2. та 3.5. цього Договору. (п. 3.3. Договору)

Оформлення видаткових накладних та Товару, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється за цінами, зазначеними в Рахунку на оплату. У разі недотримання Покупцем строків оплати Товару, встановлених Рахунком на оплату, оформлення видаткової накладної здійснюється за цінами, визначеними з дотриманням умов пункту 3.2. цього Договору, на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника. Оформлення видаткових накладних на Товар, який постачається на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється за цінами, визначеними на дату формування видаткової накладної з дотриманням умов пункту 3.2. цього Договору. (п. 3.4. Договору)

В тому разі, коли на день проведення Покупцем оплати Товару, отриманого на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків (дата зарахування коштів або передача векселів), курс іноземної валюти, визначений з дотриманням умов пункту 3.2. цього Договору, є вищим за відповідний курс іноземної валюти, що використаний на дату оформлення видаткової накладної , Сторони для визначення вартості Товару, яка підлягає оплаті Покупцем, застосовують формулу:

С = А1/А2 х В, де:

С- вартість Товару, що підлягає оплаті;

В – вартість неоплаченого Товару за відповідними видатковими накладними;

А1 – курс іноземної валюти на дату оплати Товару, визначений згідно умов договору;

А2 – курс іноземної валюти на дату оформлення видаткової накладної, визначений згідно умов Договору.

У разі, коли на момент проведення розрахунків (на дату здійснення оплати або передачі векселів) курс продажу іноземних валют, визначений у відповідності до умов пункту 3.2. Договору, буде меншим за відповідний курс, використаний на момент оформлення видаткових накладних, Покупець проводить оплату отриманого Товару, виходячи із курсу продажу іноземних валют, використаного на дату оформлення видаткових накладних. (п. 3.5. Договору)

Здійснюючи плату Товар, Покупець зобов'язаний зазначити у платіжному дорученні за яким саме Додатком до цього Договору та /або Рахунку на оплату, та /або видатковою накладною, а також, у разі необхідності, за який саме Товар здійснюється оплата. У разі відсутності такої інформації, а також у разі порушення Покупцем грошових зобов'язань за цим Договором, отриманий платіж зараховується Постачальником на власний розсуд. (п. 3.7. Договору)

Умови та строки поставки Товару зазначаються у Додатках до цього Договору або у Рахунку та оплату, який містить істотні умови поставки. (п. 5.1. Договору)

Договір вступає в силу з моменту його підписання вповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків за поставлений Товар – до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору. (п. 9.2. Договору)

В рамках Договору поставки № 1018/17/22 від 16.08.2016 Сторонами підписано наступні Додатки: № 1018/17/22/1-ЗЗР від 21.02.2017, № 1018/17/22/3-ЗЗР від 15.03.2017, № 1018/17/22/4-ЗЗР від 24.03.2017, № 1018/17/22/5-ЗЗР від 06.04.2017, № 1018/17/22/6-ЗЗР від 18.04.2017, № 1018/17/22/7-ЗЗР від 19.04.2017, № 1018/17/22/8-ЗЗР від 05.05.2017, № 1018/17/22/9-ЗЗР від 05.05.2017, № 1018/17/22/10-ЗЗР від 12.05.2017, № 1018/17/22/11-ЗЗР від 15.05.2017, № 1018/17/22/12-ЗЗР від 18.05.2017, № 1018/17/22/13-ЗЗР від 29.05.2017, № 1018/17/22/14-ЗЗР від 06.06.2017, № 1018/17/22/15-ЗЗР від 13.06.2017, № 1018/17/22/16-ЗЗР від 04.07.2017, № 1018/17/22/17-ЗЗР від 29.08.2017, № 1018/17/22/18-ЗЗР від 02.10.2017, № 1018/17/22/1-МД/П від 10.02.2017, № 1018/17/22/2-МД/П від 18.04.2017, № 1018/17/22/3-МД/П від 29.05.2017, № 1018/17/22/1-МД/П від 10.02.2017, № 1018/17/22/4-МД/П від 06.06.2017, № 1018/17/22/5-МД/П від 02.10.2017.

Як встановлено судом Позивач в межах Договору поставлено Відповідачу Товару на загальну суму 10 700 378,50 грн..

Так, на підставі Додатку № 1018/17/22/1-ЗЗР від 21.02.2017, за видатковими накладними № 8754 від 07.03.2017, № 13754 від 20.03.2017, № 14358 від 21.03.2017, № 16041 від 24.03.2017, № 20573 від 31.03.2017, № 25482 від 07.04.2017, № 25491 від 07.04.2017, № 30091 від 14.04.2017, № 40630 від 10.05.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 8 528 074,42 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/3-ЗЗР від 15.03.2017, за видатковою накладною № 12993 від 17.03.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 27 216,00 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/4-ЗЗР від 24.03.2017, за видатковими накладними № 16314 від 24.03.2017, № 17277 від 27.03.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 65 152,98 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/5-ЗЗР від 06.04.2017, за видатковою накладною № 25476 від 07.04.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 128 696,40 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/6-ЗЗР від 18.04.2017, за видатковою накладною № 31209 від 18.04.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 17 663,04 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/7-ЗЗР від 19.04.2017, за видатковою накладною № 32359 від 20.04.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 11 373,96 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/8-ЗЗР від 05.05.2017, за видатковою накладною № 39918 від 05.05.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 7 724,16 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/9-ЗЗР від 05.05.2017, за видатковою накладною № 40065 від 05.05.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 160 974,72 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/10-ЗЗР від 12.05.2017, за видатковою накладною № 41923 від 12.05.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 295 956,24 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/11-ЗЗР від 15.05.2017, за видатковою накладною № 42902 від 15.05.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 127 962,40 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/12-ЗЗР від 18.05.2017, за видатковими накладними № 44899 від 18.05.2017, № 49301 від 30.05.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 88 654,56 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/13-ЗЗР від 29.05.2017, за видатковою накладною № 48761 від 29.05.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 87 703,20 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/14-ЗЗР від 06.06.2017, за видатковими накладними № 51795 від 06.06.2017, № 51858 від 06.06.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 86 295,42 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/15-ЗЗР від 13.06.2017, за видатковою накладною № 55132 від 15.06.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 292 613,16 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/16-ЗЗР від 04.07.2017, за видатковою накладною № 58773 від 04.07.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 187 504,20 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/17-ЗЗР від 29.08.2017, за видатковою накладною № 68516 від 29.08.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 22 984,80 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/18-ЗЗР від 02.10.2017, за видатковими накладними № 78202 від 02.10.2017, № 78207 від 02.10.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 85 326,00 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/1-МД/П від 10.02.2017, за видатковою накладною № 8516 від 07.03.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 259 070,40 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/2-МД/П від 18.04.2017, за видатковими накладними № 31258 від 18.04.2017, № 34868 від 18.04.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 53 136,00 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/3-МД/П від 29.05.2017, за видатковою накладною № 49903 від 01.06.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 47 520,00 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/4-МД/П від 06.06.2017, за видатковою накладною № 51789 від 06.06.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 189 288,00 грн;

На підставі Додатку № 1018/17/5-МД/П від 02.10.2017, за видатковою накладною № 78238 від 02.10.2017, Відповідачу було поставлено засоби захисту рослин на суму 29 488,44 грн.

За доводами Позивача, Відповідач провів часткові розрахунки за поставлений Товар, і оплатив Товар поставлений за Додатком № 1018/17/22/1-ЗЗР від 21.02.2017 на суму 7 371 039,17 грн, з яких 5 177 545,91 грн – відповідно до платіжних доручень, а 2 193 493,26 грн – відповідно до Угоди № 03/08/18 про залік зустрічних вимог від 03.08.2018.

Таким чином, станом на момент звернення з позовом до суду заборгованість Відповідача за Договором складала 3 329 339,33 грн.

Порушення Відповідачем умов Договору в частині проведення розрахунків за поставлений Товар стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Оцінивши докази, долучені до матеріалів справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов’язання по оплаті отриманого товару.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобов’язання за Договором в частині проведення розрахунків за поставлений товар, відповідачем повністю не виконано.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд перевіривши розрахунок суми борг, у прийшов до висновку, що Позивачем правомірно заявлено до стягнення 3 329 339,33 грн. основного боргу.

Водночас, за доводами Відповідача, на час ухвалення рішення в даній справі, останнім проведено розрахунки за Договором в повному обсязі, в підтвердження чого надано платіжні доручення на суму основного боргу за даним позовом.

При розгляді справи 07.12.2018 представник Позивача підтвердив погашення Відповідачем боргу за Договором, та просив закрити провадження у справі в цій частині.

Дослідивши надані Відповідачем докази, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлено, що в період жовтень, листопад поточного року Відповідачем за платіжними дорученнями погашено існуючу заборгованість перед Позивачем за Договором.

Обставина щодо сплати Відповідачем суми основного боргу в сумі 3 329 339,33 грн після відкриття провадження у справі ухвалою Господарського суду Вінницької області від 27.08.2018 визнається сторонами та підтверджуються належними і допустимими доказами.

З огляду на наведене, спір між сторонами в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 3 329 339,33 грн відсутній.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, провадження у даній справі підлягає закриттю у частині позовної вимоги про стягнення 3 329 339,33 грн основного боргу.

Поряд з цим, за порушення Відповідачем взятих на себе зобов'язань, Позивачем заявлено до стягнення 10% річних від простроченої суми, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 6.7. договору поставки №1018/17/22 від 16.08.2016, в сумі 245 074,40 грн.; 22 % річних за користування товарним кредитом, відповідно до ст. 536, ч. 5 ст. 694 ЦК України, умов пунктів 4. та 5. додатків №1018/17/22/1-МД/П від 10.02.2017, № 1018/17/22/1-ЗЗР від 21.02.2017, № 1018/17/22/3-ЗЗР від 15.03.2017, № 1018/17/22/4-ЗЗР від 24.03.2017, №1018/17/22/5-ЗЗР від 06.04.2017, №1018/17/22/6-ЗЗР від 18.04.2017, №1018/17/22/7-ЗЗР від 19.04.2017, №1018/17/22/9-ЗЗР від 05.05.2017, №1018/17/22/8-ЗЗР від 05.05.2017, №1018/17/22/10-ЗЗР від 12.05.2017, №1018/17/22/11-ЗЗР від. 15.05.2017, №1018/1722/12-ЗЗР від 18.05.2017, №1018/17/22/13-ЗЗР від 29.05.2017, №1018/17/22/14-ЗЗР від 06.06.2017, №1018/17/22/15-ЗЗР від 13.06.2017, №1018/17/22/16-ЗЗР від 04.07.2017, №1018/17/22/17-ЗЗР від 29.08.2017, №1018/17/22/2-МД/П від 18.04.2017, №1018/17/22/3-МД/П від 29.05.2017, №1018/17/22/4-МД/П від 06.06.2017 до Договору в сумі 519 440,76 грн.; 36 % річних за користування товарним кредитом, відповідно до ст. 536, ч. 5 ст. 694 ЦК України, умов пунктів 4. та 5. додатків №1018/17/22/18-ЗЗР від 02.10.2017, №1018/17/22/5-МД/П від 02.10.2017 до Договору в сумі 32 273,87 грн.; пеню в сумі 793 583,26 грн, та 159 141,16 грн інфляційних нарахувань.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що несвоєчасне оплату Товару Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення.

Пунктом 6.8. Договору Сторони погодили, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим Договором відповідно до п. б ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 6.7. Договору встановлено, що в разі невиконання Покупцем зобов'язань щодо оплати Товару чи невиконання зобов'язань передбачених пунктами 3.2. та 3.3. цього Договору, Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника 10% (десяти відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, Сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

В силу приписів ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного. Відповідно до ч.5. ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно умов пунктів 4. та 5. додатків №1018/17/22/1-МД/П від 10.02.2017, № 1018/17/22/1-ЗЗР від 21.02.2017, № 1018/17/22/3-ЗЗР від 15.03.2017, № 1018/17/22/4-ЗЗР від 24.03.2017, №1018/17/22/5-ЗЗР від 06.04.2017, №1018/17/22/6-ЗЗР від 18.04.20l7, №1018/17/22/7-ЗЗР від 19.04.2017, №1018/17/22/9-ЗЗР від 05.05.2017, №1018/17/22/8-ЗЗР від 05.05.2017, №1018/17/22/10-ЗЗР від 12.05.2017, №1018/17/22/11-ЗЗР від 15.05.2017, №1018/17/22/12-ЗЗР від 18.05.2017, №1018/17/22/13-ЗЗР від 29.05.2017, №1018/17/22/14-ЗЗР від 06.06.2017, №1018/17/22/15-ЗЗР від 13.06.2017, №1018/17/22/16-ЗЗР від 04.07.2017, №1018/17/22/17-ЗЗР від 29.08.2017, №1018/17/22/2-МД/П від 18.04.2017, №1018/17/22/3-МД/П від 29.05.2017, №1018/17/22/4-МД/П від 06.06.2017 сторони передбачили та встановили, що у разі порушення Покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого Товару на строк понад 30 (тридцять) календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов'язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами) у розмірі 22% (двадцять два відсотки) річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару.

Згідно умов пунктів 4 та 5 Додатків №1018/17/22/18-ЗЗР від 02.10.2017, №1018/17/22/5-МД/П від 02.10.2017 сторони передбачили та встановили, що у разі порушення Покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого Товару на строк понад 30 (тридцять) календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов'язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами) у розмірі 36% (тридцять шість відсотків) річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, інфляційних, 10% річних, 22% річних та 36% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Перевіривши за допомогою системи «ЛІГА ЗАКОН», розрахунки заявлених до стягнення сум пені, інфляційних, 10% річних, 22% річних та 36% річних судом встановлено, що розрахунки є арифметично вірними. Відтак, заявлені Позивачем сума пені в розмірі 793 583,26 грн, сума інфляційних нарахувань в розмірі 159 141,16 грн, сума 10% річних в розмірі 245 074,40грн, сума 22% річних за користування товарним кредитом в розмірі 519 440,76 грн та сума 36% річних за користування товарним кредитом в розмірі 32 273,87 грн підлягають задоволенню, як такі що передбачені Договором та законом.

Як визначає ст. 72 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач не надав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог Позивача. Доводи останнього щодо збігу строку позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій спростовуються умовами Договору, за яким Сторони передбачили, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим Договором відповідно до п. б ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до трьох років.

Як роз'яснено у п. 3.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності. Також в зазначеному п. 3.3. вказаної постанови Пленуму зазначено про можливість збільшення загальної та спеціальної позовної давності.

Крім того, Відповідач у своєму відзиві б/н від 06.12.2018, у письмовій промові в судових дебатах, а також представник Відповідача в усних поясненнях у засіданні суду просив суд про зменшення розміру нарахованих позивачем до стягнення штрафних санкцій.

Суд, розглянувши вищевказану заяву Відповідача, дійшов висновку щодо відсутності у даному випадку підстав для її задоволення з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Отже, наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме Відповідачем.

Відповідач наголошував на форс-мажорних обставинах, та зазначав, що Позивачем не надано доказів щодо наявності збитків, які він зазнав або міг зазнати у зв’язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов’язання, та не надав жодних доказів понесення таких збитків або наявності загрози їх понесення, тому Відповідач вважає, що справедливим та розумним є зменшення розміру штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів).

Відповідно до приписів ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як вбачається із заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, останнім належними та допустимими доказами не доведено суду наявності у спірному правовідношенні виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру нарахованих позивачем пені та відсотків. Не доведено останнім і форс-мажорних обставин.

Крім того, спростовуючи доводи Відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ст. 203 ЦК України умовами чинності правочинів є дотримання вимог: щодо змісту правочину; щодо цивільної дієздатності субєктів правочину; щодо відповідності волевиявлення внутрішній волі субєкта (субєктів) правочину; щодо форми правочину; щодо реальності правочину та щодо дотримання спеціальних умов.

Тобто, правочини є вольовими актами, спрямованими на досягнення певного правового результату.

Цивільно-правовий договір, будучи видом правочину, являє собою правову форму, у яку втілюються узгоджені волевиявлення сторін. Сам процес узгодження волевиявлень називається укладанням договору.

В даному випадку, договір поставки підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств без будь-яких зауважень.

Відтак, підписуючи Договір, відповідач, у відповідності з п. 3 ст. 181 ГК України, погодився з його умовами, в тому числі, щодо розміру та порядку застосуванням штрафних санкцій.

Відповідач не був позбавлений права, закріпленого в п. 4 ст. 181 ГК України, щодо надання протоколу розбіжностей до договору.

Пунктом 5 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобовязання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Доказів існування відповідного судового рішення (або, принаймні, розгляду судом відповідного спору) суду не надано.

Сторони, підписавши Договір поставки, погодили, що у разі невиконання Покупцем взятих на себе зобов'язань по оплаті поставленого Товару, встановлюються штрафні санкції.

В даному випадку, узгоджені сторонами в Договорі штрафні санкції не суперечать вимогам чинного законодавства, а тому підлягають застосуванню.

З огляду на все викладене вище, в його сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на Відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, п.2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

Провадження у справі в частині стягнення 3 329 339,33 грн основного боргу закрити.

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕНВІС» (вул. Хутірська, буд. 4, с. Криштопівка, Іллінецький район, Вінницька область, 22742, ) на користь Малого приватного підприємства Фірма «ЕРІДОН» (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143, ) 793 583 (сімсот дев'яносто три тисячі п'ятсот вісімдесят три) грн 26 коп. – пені; 245 074 (двісті сорок п'ять тисяч сімдесят чотири) грн 40 коп. – 10% річних; 519 440 (п'ятсот дев'ятнадцять тисяч чотириста сорок) грн 76 коп. - 22 % річних за користування товарним кредитом; 32 273 (тридцять дві тисячі двісті сімдесят три) грн 87 коп. – 36% річних за користування товарним кредитом; 159 141 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч сто сорок одну) грн 16 коп. – інфляційних нарахувань та 76 182 (сімдесят шість тисяч сто вісімдесят дві) грн 79 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 20 грудня 2018 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Леніна, буд. 46, с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область, 08143)

3 - відповідачу (вул. Хутірська, буд. 4, с. Криштопівка, Іллінецький район, Вінницька область, 22742)