ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2561/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Маяцький Олександр Вікторович, 36007, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1

до Приватного підприємства "Харківспецпостач", 61044, м. Харків, пр. Московський, 259, код 31436081

про стягнення 1 041 730,15 грн.

за участю представників:

позивача - Гетьман А.А. за договором №12/10/18ФО від 12.10.2018

відповідача - не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ФОП Маяцький О.В. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ПП "Харківспецпостач" 1 041 730,15 грн. заборгованості за договором перевезення № 17ФОП-12 від 10.03.2017.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2018, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 17.09.2018 було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 16.10.2018.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 16.10.2018 про відкладення підготовчого засідання на 08.11.2018.

Ухвалою суду від 08.11.2018 були продовжені строки підготовчого провадження до 25.11.2018.

У підготовчі засідання відповідач не з'являвся, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався.

Ухвалою суду від 08.11.2018 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 22.11.2018.

В судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 22.11.2018 про відкладення розгляду справи на 11.12.2018.

Позивач надав до суду клопотання (вх. № 34619 від 11.12.2018) відповідно до якого просить долучити до матеріалів справи акт звірки взаєморозрахунків станом на 30.11.2018 та згідно якого заборгованість відповідача становить 941 730,15 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказав про часткове погашення відповідачем заборгованості на суму 100 000,00 грн., у зв"язку з чим заборгованості за договором перевезення № 17ФОП-12 від 10.03.2017 становить 941 730,15 грн.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву не надав. Звернувся до суду з клопотанням (вх. № 34352 від 10.12.2018) про відкладення розгляду справи у зв"язку з відрядженням його представника.

Вирішуючи клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду доказів обґрунтування свого клопотання, доказів того, що його представник не може з'явитися в судове засідання з поважних причин, та доказів того, чому спір не може бути розглянутий судом по суті.

Обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового засідання.

Суд також зазначає, що згідно ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов'язані 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

За таких обставин, в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 11.12.2018 про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.12.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2017 р. між ФОП Маяцький Олександр Вікторович (Перевізник, Позивач) та Приватним підприємством «Харківспецпостач» (Замовник, відповідач) був укладений договір перевезення № 17ФОП-12.

Пунктом 1.1. цього Договору визначено, що у відповідності до даного договору, Перевізник надає послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, та зобов'язується доставити ввірений йому Замовником вантаж до пункту призначення в оговорений сторонами час та видати його уповноваженій особі Замовника (вантажоотримувачу), а Замовник зобов'язується оплатити надані Перевізником послуги.

На виконання умов вказаного договору, Позивачем були надані послуги по перевезенню на загальну суму 2 638 306, 25 грн., що підтверджується відповідними актами наданих послуг, підписаними Сторонами, копії яких додані до матеріалів справи.

Пунктом 3.2. вказаного Договору передбачено, що розрахунок за надані послуги по перевезенню вантажу здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Перевізника протягом 5 банківських днів після підписання сторонами акта прийому-передачі наданих послуг та надання останнім оригіналів товаротранспортних документів, які підтверджують доставку вантажу вантажоотримувачу.

До обов'язків відповідача (Замовника за Договором) згідно п. 2.1.5 належить сплатити Перевізнику вартість наданих послуг в строки та в розмірі вказаному в розділі З даного договору.

Відповідачем не оспорено вказану заборгованість, відзиву на позовну заяву не надано.

Сторонами було проведено звірку взаєморозрахунків станом на 30.11.2018 за договором №17ФОП-12 від 10.03.2017, про що складено та підписано акт звірки згідно якого заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 941 730,15 грн.

При цьому, суд зазначає, що акт звірки взаєморозрахунків не вважається документом, що підтверджує здійснення господарської операції між сторонами чи наявність зобов'язання за господарським договором, а доводить лише обставини про звіряння сторонами розрахунків між собою за певний період часу чи на конкретну дату.

Доказами виконання умов договору Позивачем щодо надання послуг по перевезенню на загальну суму 2 638 306, 25 грн., суд зазначає саме акти наданих послуг (№143 від 31.05.2017 на суму 77 576,10 грн., №177 від 29.06.2017 на суму 126 000,00 грн. №180 від 30.06.2017 на суму 135 790,52 грн., №202 від 21.07.2017 на суму 6 000,00 грн., № 215 від 27.07.2017 на суму 12 000,00 грн., № 223 від 31.07.2017 на суму 494 205,70 грн., №256 від 31.08.2017 на суму 465 433,62 грн., № 309 від 30.09.2017 на суму 334 578,31 грн., №435 від 30.11.2017 на суму 206 984,9 грн., №425 від 28.11.2017 на суму 1500,00 грн., №382 від 07.11.2017 на суму 14 500 грн., № 374 від 31.10.2017 на суму 763 737,10 грн.) підписані Сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як зазначає Позивач, Відповідачем було здійснено часткову оплату наданих послуг на суму 1 696 576,10 грн.

Таким чином сума непогашеної заборгованості становить 941 730,15 грн.

Дослідивши акт звірки взаєморозрахунків, наданий позивачем, суд встановив, що 100 000,00 грн. були сплачені відповідачем 15.08.2018, тобто до звернення позивача з позовною заявою до господарського суду.

Таким чином, на момент звернення Позивача до суду з позовом (14.09.2018), заборгованість Відповідача перед Позивачем становила 941 730,15 грн., у зв'язку з чим, вимоги позивача про стягнення 100 000,00 грн. основного боргу є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення, зокрема, вантажу, здійснюється за договором перевезення.

Згідно ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

За перевезення, зокрема, вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідачем не надано доказів оплати за послуги з перевезення вантажу в повному обсязі, також не надано заперечень на вимоги позивача.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не оплачені надані позивачем послуги з перевезення, він є таким, що прострочив виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на положення ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, яке виникає на підставі договору, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 941 730,15 грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Судовий збір, відповідно приписів п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на сторін пропорційно задоволених вимог.

Інших судових втрат позивачем заявлено не було.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, 185, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Маяцького Олександра Вікторовича до Приватного підприємства "Харківспецпостач" задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Харківспецпостач" (61044, м. Харків, пр. Московський, 259, код 31436081) на користь Фізичної особи - підприємця Маяцького Олександра Вікторовича (36007, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) - 941 730,15 грн. заборгованості за договором перевезення № 17ФОП-12 від 10.03.2017.

В частині стягнення 100 000 грн. заборгованості за договором перевезення № 17ФОП-12 від 10.03.2017 відмовити в позові.

Судові витрати покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Стягнути з Приватного підприємства "Харківспецпостач" (61044, м. Харків, пр. Московський, 259, код 31436081) на користь Фізичної особи - підприємця Маяцького Олександра Вікторовича (36007, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) - 14 125,95 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Фізична особа - підприємець Маяцький Олександр Вікторович (36007, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1).

Відповідач - Приватне підприємство "Харківспецпостач" (61044, м. Харків, пр. Московський, 259, код 31436081).

Повне рішення складено 18.12.2018 р.

Суддя С.А. Прохоров