ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2018 р. м. Київ Справа № 911/1215/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Зоря В.С., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління № 33" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплий дім Україна" про стягнення 53018,04 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Батьоха О.О. - довіреність від 26.07.2018;

від відповідача: Ігнатенко О.О. - довіреність від 17.09.2018.

Приватне акціонерне товариство "Будівельно-монтажне управління № 33" (далі - позивач) подало до суду позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплий дім Україна" (далі - відповідач), у зв'язку з неналежним виконанням останнім умов договору поставки № 9 від 20.04.2017, 53018,04 грн заборгованості, з яких: 39692,06 грн попередньої оплати за непоставлений товар, 6348,55 грн пені, 1370,00 грн 3% річних та 5607,43 грн інфляційних нарахувань.

Ухвалою від 11.06.2018 Господарський суд Київської області відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 19.07.2018.

Ухвалою від 19.07.2018 Господарський суд Київської області продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання на 11.09.2018.

Ухвалою від 11.09.2018 Господарський суд Київської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.10.2018.

В судових засіданнях від 11.10.2018 та від 08.11.2018 Господарський суд Київської області оголосив перерви до 08.11.2018 та 29.11.2018 відповідно.

До початку судового засідання до суду від позивача надійшла заява від 29.11.2018 про зменшення позовних вимог.

Після перерви представник позивача в засіданні суду 29.11.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви від 29.11.2018.

Представник відповідача в судовому засідання 29.11.2018 проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях від 30.11.2018 вих. № 20/11/18/2 та заяві про застосування строків позовної давності від 30.11.2018 вих. № 20/11/18/1. Заяву позивача від 29.11.2018 про зменшення позовних вимог вважає такою, що суперечить приписам законодавства, оскільки нею позивач фактично змінив підстави та предмет позову.

Протокольною ухвалою від 29.11.2019 Господарський суд Київської області відмовив у прийнятті до розгляду заяви позивача від 29.11.2018 про зменшення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріали справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2017 між Приватним акціонерним товариством "Будівельно-монтажне управління № 33" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплий дім Україна" (постачальник) було укладено договір поставки № 9 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язався передати у встановлений у договорі термін у власність покупця будівельні матеріали (далі - товар), а покупець зобов'язався оплатити вартість товару та прийняти його відповідно до умов договору.

Згідно з п. 1.2 договору сторони погодили, що ціна, загальна кількість, асортимент та розгорнута номенклатура товару, що поставляється за цим договором, складається на підставі письмового замовлення покупця та визначається у рахунках-фактурах постачальника або з інших додатків до договору та у видаткових накладних постачальника.

За умовами п. п. 2.1 - 2.3 договору, поставка товару за цим договором здійснюється постачальником за допомогою автомобільного транспорту, залізничних перевезень на умовах СРТ до станції одержувача, яка вказана у договорі, якщо інше не регламентовано у специфікації, у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року з урахуванням змін), які застосовуються з урахуванням особливостей, що випливають із умов цього договору.

На кожну партію товару, поставленого згідно умов п. 2.1 даного договору, постачальник передає разом з товаром: а) рахунок-фактуру (оригінал); б) видаткову накладну (оригінал).

Постачальник зобов'язується передати покупцеві товар протягом 5 днів з дати отримання передоплати покупця на дану партію товару, якщо інше сторони не погодили додатково. Строк поставки партії товару погоджується сторонами у специфікації на дану партію товару. За згодою покупця допускається дострокова поставка товару постачальником.

У відповідності до п. 4.1 договору, товар вважається поставленим постачальником та прийнятим покупцем (дата поставки товару) з моменту підписання покупцем видаткової накладної.

Оплата товару здійснюється покупцем шляхом 100% передоплати згідно виставленого рахунку-фактури шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі або у рахунках-фактурах, специфікаціях чи інших додатках до договору (п. 3.3 договору).

Пунктом 10.1 договору сторони передбачили, що він вважається укладеним і набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань за договором.

Як вбачається із позовної заяви, спір у справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку поставити товар за умовами договору, що, як вказує позивач, є підставою для повернення йому попередньої оплати товару в сумі 39692,06 грн.

На підтвердження своїх доводів, позивач у позові посилається на сформовані та виставлені відповідачу на підставі договору рахунки на оплату товару (цегли ТеплоКерам 2,12 NF M100, М125, М150, керамічної рядової порожнистої М100) на загальну суму 728379,94 грн, а саме: № 120 від 14.03.2017, № 153 від 28.03.2017 та № 172 від 10.04.2017.

Позивач вказує, що на виконання рахунків на оплату, ним було перераховано відповідачу грошові кошти у сумі 100% передоплати за товар, що підтверджується платіжними дорученнями доданими до позовної заяви, однак відповідачем не було поставлено позивачу товар на суму 39692,06 грн відповідно до сплаченого ним рахунку на оплату за № 153 від 28.03.2017.

Тобто вимоги позивача, заявлені у позові, грунтуються на укладеному з відповідачем договорі поставки № 9 від 20.04.2017, отже підставою позову у даній справі є неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині поставки товару, визначеного умовами договору, а предметом позову - вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача суми попередньої оплати за оплачений, однак непоставлений у строк товар.

Оцінивши всі обставини справи згідно з поданих сторонами до справи доказів, господарський суд підтверджує, що у період з 14.03.2017 по 25.04.2017 між позивачем та відповідачем дійсно існували відносини по поставці товару (цегли ТеплоКерам 2,12 NF M100, М125, М150, керамічної рядової порожнистої М100).

Поставка товару здійснювалася позивачем на підставі виставлених відповідачем рахунків на оплату № 120 від 14.03.2017 на суму 370440,00 грн, № 145 від 27.03.2017 на суму 61344,00 грн, № 153 від 28.03.2017 на суму 306720,00 грн, № 172 від 10.04.2017 на суму 29568,00 грн та № 203 від 24.04.2017.

Поставка товару по рахунку № 120 від 14.03.2017 на суму 370440,00 грн повністю підтверджена наявними у справі видатковими накладними: № 193 від 16.03.2017 на суму 30672,00 грн, № 194 від 16.03.2017 на суму 30672,00 грн, № 209 від 17.03.2017 на суму 30672,00 грн, № 218 від 20.03.2017 на суму 30672,00 грн, № 225 від 25.03.2017 на суму 30672,00 грн, № 238 від 23.03.2017 на суму 30672,00 грн, № 239 від 23.03.2017 на суму 30672,00 грн, № 240 від 23.03.2017 на суму 30672,00 грн, № 241 від 23.03.2017 на суму 30672,00 грн, № 340 від 05.04.2017 на суму 32660,42 грн, № 341 від 05.04.2017 на суму 32660,00 грн, № 347 від 07.04.2017 на суму 32660,00 грн. Суд встановив, що за останньою видатковою накладною позивачем було навіть поставлено відповідачу товару надміру на суму 3588,42 грн.

В підтвердження поставки товару по рахунку № 145 від 27.03.2017 на суму 61344,00 грн, позивачем додано до позовної заяви видатковому накладну № 184 від 14.03.2017 на суму 61344,00 грн.

Поставка товару по рахунку № 153 від 28.03.2017 на суму 306720,00 грн частково підтверджена наявними у справі видатковими накладними: № 357 від 10.04.2017 на суму 32660,00 грн, № 358 від 10.04.2017 на суму 32660,00 грн, № 371 від 12.04.2017 на суму 32660,00 грн, № 382 від 12.04.2017 на суму 32660,00 грн, № 400 від 13.04.2017 на суму 35216,00 грн, № 521 від 16.05.2017 на суму 38987,52 грн, № 522 від 16.05.2017 на суму 38987,52 грн. Сума недопоставленого товару склала 62888,96 грн.

Поставку товару у кількості, що вказана у розрахунку № 172 від 10.04.2017 на суму 29568,00 грн, позивач підтвердив шляхом долучення до справи видаткової накладної за №356 від 10.04.2017.

Що стосується рахунку на оплату № 203 від 24.04.2017, то останній в матеріалах справи відсутній, однак на нього сторонами було здійснено посилання при оформленні видаткової накладної на товар № 443 від 25.04.2017 на суму 19608,48 грн.

Також в матеріалах справи містяться докази оплати виставлених відповідачем позивачу рахунків. Зокрема рахунок № 120 від 14.03.2017 на суму 370440,00 грн був оплачений позивачем двома платежами 14.03.2017 на суму 111132,00 грн та 17.03.2017 на суму 259308,00 грн. Рахунок № 145 від 27.03.2017 на суму 61344,00 грн позивач оплатив у повному розмірі 03.04.2017. Рахунок № 153 від 28.03.2017 на суму 306720,00 грн також був оплачений позивачем у повному розмірі 05.04.2017. 14.04.2017 позивач перерахував відповідачу на підтвердження оплати по рахунку № 172 від 10.04.2017 29568,00 грн. Докази оплати рахунку № 203 від 24.04.2017 в матеріалах справи відсутні.

Відповідач в своїх письмових поясненнях від 30.11.2018 вих. № 20/11/18/2 не заперечує, що між ним та позивачем у спірний період існували відносини з поставки цегли ТеплоКерам 2,12 NF M100, М125, М150, керамічної рядової порожнистої М100, однак вказує, що поставка товару здійснювалася на підставі усної домовленості між сторонами, яка свідчить про укладення між ними договору, однак в спрощеній формі.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами закотнодавства, договори поставки (як й інші господарські договори) укладаються в письмовій формі: повній - шляхом підписання єдиного документа чи скороченій - шляхом обміну листами, телеграмами, телетайпограмами, телефонограмами, радіограмами чи шляхом прийняття постачальником замовлення покупця до виконання (ст. ст. 205, 206, 208, 639 ЦК України, ст. 265 ГК України, п. 18 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення та п. 15 Положення про поставки товарів народного споживання).

Отже поставка продавцем покупцю товару на підставі усної домовленості, яка була підтверджена продавцем шляхом прийняття до виконання замовлення покупця, є нічим іншим як поставкою товару на підставі договору, укладеного між сторонами у спрощений формі.

Проаналізувавши заперечення відповідача щодо підставності позову, викладені ним у письмових поясненнях від 30.11.2018 вих. № 20/11/18/2, суд вважає їх обгрунтованими з огляду на те, що поставка позивачем товару (цегли ТеплоКерам 2,12 NF M100, М125, М150, керамічної рядової порожнистої М100) відбулася у період ще до набрання чинності договором поставки № 9 від 20.04.2017, оскільки п.10.1 вказаного договору передбачено, що він набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін.

Суд встановив, що датою підписання договору поставки № 9 від 20.04.2017 є 20.04.2017. Сторони не передбачили необхідність нотаріального посвідчення договору за для встановлення іншої дати набрання чинності договором (ч. 4 ст. 639 ЦК України) та не включили до його змісту пункти, за якими би умови договору застосовувалися до відносин між сторонами, які виникли до його укладення (ч. 3 ст. 631 ЦК України, ч. 7 ст. 180 ГК України).

Звідси суд доходить висновку, що договір поставки № 9 від 20.04.2017 не може бути підставою для вимог позивача про повернення йому попередньої оплати за товар та відшкодування штрафних санкцій за порушення договірного зобов'язання, оскільки поставка товару, про який вказано у позовній заяві, відбувалася не на виконання умов цього договору.

Що стосується рахунку на оплату № 203 від 24.04.2017, який виписаний в період дії договору поставки №9 від 20.04.2017, то суд вказує, що за відсутності в матеріалах справи його оригіналу або належним чином засвідченої копії, суд позбавлений можливості встановити підставу його оформлення. До того ж, у процесі розгляду справи відповідач заперечував, що і даний рахунок був виставлений на підставі вищевказаного договору поставки, натомість вказав, що цим рахунком підтверджена усна домовленість сторін по поставці товару, відмінного від того, який був предметом укладеного договору поставки №9 від 20.04.2017.

Підставою позову є юридичні факти, на основі яких позивач обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права. Ці факти породжують позов і вказують на наявність або відсутність правовідносин між позивачем і відповідачем, на обґрунтованість вимог позивача, що з них випливають.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України унормовано право позивача на зміну предмета або підстави позову шляхом подання письмової заяви лише до закінчення підготовчого засідання у справі.

Підготовче провадження у даній справі було закінчено 11.09.2018, про що постановлена ухвала суду.

Позивач до вказаної дати до суду з заявою про зміну підстави позову не звернувся, наданим ч. 3 ст. 46 ГПК України правом у встановлений процесуальним законом строк не скористався.

Враховуючи, що суд не вправі самостійно змінювати підстави позову вказані позивачем у позовній заяві, та зважаючи на встановлені в процесі вирішення спору обставини, які свідчать про те, що позивачем заявлено вимогу про повернення йому попередньої оплати за товар, поставка якого відбулася не на виконання умов договору № 9 від 20.04.2017, суд вбачає безпідставними вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 53018,04 грн заборгованості, яка складається з 39692,06 грн попередньої оплати за непоставлений товар, 6348,55 грн пені, 1370,00 грн 3% річних та 5607,43 грн інфляційних, нарахованих позивачем за неналежне виконання відповідачем умов вищевказаного договору.

Крім того, враховуючи, що відповідач у своїй заяві від 30.11.2018 вих. № 20/11/18/1 стверджує про пропуск позивачем строку позовної давності, суд вказує, що оскільки підставою відмови у позові є необгрунтованість позовних вимог, приписи щодо позовної давності, в даному випадку, не впливають на результат вирішення спору.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Будівельно-монтажне управління № 33" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплий дім Україна" про стягнення 53018,04 грн заборгованості відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 17.12.2018

Суддя В.М. Антонова