ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Справа № 926/1981/18

За позовом Фізичної особи-підприємця Стратійчука Олександра Дмитровича, с. Чорноргузи Вижницького району Чернівецької області

до Фізичної особи-підприємця Марчука Володимира Васильовича м. Вижниця Чернівецької області

про стягнення заборгованості - 1560000,00 грн

Суддя Гончарук О. В.

Секретар судового засідання - Лунгул І.О.

Представники учасників справи:

від позивача - Стратійчук О.Д., Роскрут В.В. (адвокат, ордер ЧЦ №25052);

від відповідача - Марчук В.В.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець Стратійчук Олександр Дмитрович звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Марчука Володимира Васильовича про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 560 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на обставини, неналежного виконання відповідачем укладеного між сторонами договору позики від 07.02.2016, згідно з умовами якого позикодавець передає позичальникові у власність грошові кошти у розмірі 1560000 грн, а позичальник зобов'язується повернути суму позики у строк та в порядку зазначеному у договорі.

У позовній заяві позивач указує, що 07.06.2016 передав відповідачу грошові кошти у розмірі 1560000 грн, а останній зобов'язався їх повернути до 01.06.2018 (згідно з п. 2.3. договору позики), в підтвердження чого власноручно написав розписку.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 26.11.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18.12.2018.

У підготовчому засіданні 18.12.2018 відповідач - Марчук В.В., подавши суду письмову заяву від 18.12.2018 позов визнав у повному обсязі.

Позивач - Стратійчук О.Д. та його представник позовну заяву підтримали у повному обсязі та у зв'язку із визнанням позовних вимог відповідачем, просять суд ухвалити рішення за наслідками підготовчого засідання.

Частиною 3 статті 185 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем позову та ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, не звільняє господарський суд від обов'язку встановлення усіх обставин справи, дослідження та оцінку доказів, а також здійснення аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, заслухавши усіх учасників справи, дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, господарський суд встановив таке.

07 лютого 2016 року між фізичними особами-підприємцями Стратійчуком Олександром Дмитровичем та Марчуком Володимиром Васильовичем укладено договір позики (надалі - Договір), згідно з умовами якого (п.п. 2.1., 2.2. договору), позикодавець передає позичальникові у власність грошові кошти готівкою у розмірі 1 560 000 грн, а позичальник зобов'язується повернути суму позики у строк до 01.06.2018 у порядку зазначеному у Договорі.

Відповідно до п. 8.2. Договору позика вважається повернутою в момент фактичного отримання готівкою позикодавцем грошових коштів у сумі 1560000 грн або їх зарахування на банківський рахунок позикодавця.

Суд установив, що 07.06.2016 позивач передав відповідачу грошові кошти готівкою у розмірі 1560000 грн, що підтверджується розпискою відповідача.

Викладене вище вказує, що на підставі укладеного договору від 07.02.2016 між сторонами виникли правовідносини позики, які регулюються главою 71 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, строк виконання зобов'язань з повернення грошових коштів за договором позики настав 01 червня 2016 року, проте відповідачем позивачеві суми позики в розмірі 1560000 грн повернуто не було.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом в процесі розгляду справи встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов Договору в частині повернення позики в обумовлений сторонами строк, а тому позивачем правомірно пред'явлено позов про стягнення суми неповернутої суми позики.

Відповідач факт отримання коштів та наявність боргу не заперечує, позовні вимоги визнає.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 1560000 грн з відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частини 1 статті 130 ГПК України, які кореспондуються з положеннями частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір», унормовано, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 23400 грн., що підтверджується квитанцією від 20.11.2018 за №101.

За таких обставин та враховуючи, що відповідач визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті, позивачу належить повернути з Державного бюджету України 11700 грн (50% сплаченого позивачем судового збору за подання позову).

Решту 50% (11700 грн) судового збору слід у порядку статті 129 ГПК Українипокласти на відповідача та стягнути із нього на користь позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 4, 5, 129, 130, 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Марчука Володимира Васильовича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Стратійчука Олександра Дмитровича (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) 1560000 грн заборгованості та 11700 грн судового збору.

3. Повернути фізичній особі-підприємцю Стратійчуку Олександру Дмитровичу (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) з державного бюджету 11700 грн судового збору, сплаченого за квитанцією від 20.11.2018 за №101.

4. З часу набрання рішенням законної сили видати наказ про примусове виконання рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повне судове рішення складено 20.12.2018.

Суддя О.В. Гончарук