ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. м. Київ Справа№ 910/10267/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання Подоляк Р.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 13.12.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 (повний текст складено 12.10.2018) про призначення експертизи у справі № 910/10267/18 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-логістик"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача-Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

про стягнення 120 833,33 грн.

В судовому засіданні 13.12.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-логістик" про стягнення 120 833,33 грн.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Кредитним договором №45/03-КЛ від 03.03.2014, в частині сплати процентів з користування кредитними коштами за травень та червень 2016 у розмірі 120 833,33 грн.

Заперечуючи на позов, відповідач вказує, що кредит за договором було повністю погашено 19.05.2016, на підтвердження чого надав до суду копію аудиторського звіту (висновку) щодо виконання узгоджених процедур з перевірки документального підтвердження та правильності відображення в обліку господарських операцій ТОВ "Транс-Логістик" з погашення основної заборгованості та нарахованих відсотків за кредитами, отриманими на підставі Кредитних договорів №18/05-КЛ від 19.05.2014 та №45/03 від 03.03.2015.

21.09.2018 від відповідача надійшло клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

10.10.2018 від позивача надійшли заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, та заперечення на клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/10267/18 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" про залучення до участі у справі третьої особи.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/10267/18 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-логістик" від 21.09.2018 про призначення судової експертизи.

Призначено у справі №910/10267/18 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Поставлено на вирішення експерту наступні питання:

- чи підтверджується документально виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-логістик" зобов'язань з погашення кредиту за договором 45/03-КЛ від 03.03.2015, станом на 19.05.2016, у повному обсязі?

- чи підтверджується нормативно та документально достовірність і відповідність відображення в бухгалтерському обліку операцій з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-логістик" за кредитним договором №45/03-КЛ від 03.03.2015?

Витрати на проведення експертизи покладено на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-логістик".

Зобов'язано відповідача попередньо на вимогу експерта оплатити вартість експертизи у повному обсязі.

Зобов'язано учасників судового процесу надати на вимогу експерта необхідні документи для проведення експертизи.

Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою про призначення експертизи у справі, позивач 19.10.2018 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі обставинам справи, що призвело до винесення судом помилкової ухвали про призначення експертизи у справі.

Апелянт зазначає, що встановлення наявності заборгованості відповідача та її розміру є завданням суду та правосуддя в цілому, як питання, які вирішуються судом під час ухвалення рішення суду, згідно зі ст. 237 ГПК України та судом може бути надана відповідь на ці питання на підставі законодавства України без необхідності спеціальних знань у сфері фінансово - кредитних операцій.

На думку апелянта, судом на вирішення судової економічної експертизи у справі поставлено питання права, оскільки підтвердження документального виконання зобов'язання чи взагалі виконання зобов'язання є виключно питанням права, а саме інституту виконання зобов'язання, що врегульовано гл. 22 ГК України та гл. 48 ЦК України.

Апелянт вказує, що судом було прийнято оскаржувану ухвалу без з'ясування позиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На переконання апелянта, призначення судової економічної експертизи у даній справі є недоцільним і таким, що суперечить принципу розумності строків вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що докази у справі є взаємно суперечливі, що обґрунтовано судом, а відповідно наявні підстави для призначення судової економічної експертизи у справі та вказує, що поставлені експерту питання не є питаннями права, що відповідає ст. 98 ГПК України.

У відповіді на відзив позивач спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та посилається на справу №910/10572/17, під час розгляду якої у задоволенні аналогічного клопотання про призначення судової економічної експертизи з фінансово - господарських операцій апеляційним судом було відмовлено.

В поясненнях позивач зазначає, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.12.2018 задоволено касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" та скасовано ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 у справі №910/10572/17 про призначення судової економічної експертизи у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2018 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 у справі №910/10267/18 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 у справі №910/10267/18 оголошено перерву у справі на 13.12.2018, враховуючи необхідність додаткового з`ясування обставин справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018, у зв'язку з перебуванням суддів Михальської Ю.Б. та Разіної Т.І. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 у справі №910/10267/18 відкрито апеляційне провадження у справі, зазначено, що розгляд справи відбудеться 13.12.2018.

13.12.2018 від представника відповідача надійшла заява про відвід колегії суддів.

13.12.2018 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляд справи, яке було відхилено господарським судом з огляду на його безпідставність.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 13.12.2018 представником відповідача подано заяву про відмову від заяви про відвід колегії суддів.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 13.12.2018 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та в додаткових поясненнях, поданих до суду апеляційної інстанції, просили її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 13.12.2018 заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції 13.12.2018 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/10267/18 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-логістик" від 21.09.2018 про призначення судової експертизи.

Призначено у справі №910/10267/18 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Поставлено на вирішення експерту наступні питання:

- чи підтверджується документально виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-логістик" зобов'язань з погашення кредиту за договором 45/03-КЛ від 03.03.2015, станом на 19.05.2016, у повному обсязі?

- чи підтверджується нормативно та документально достовірність і відповідність відображення в бухгалтерському обліку операцій з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-логістик" за кредитним договором №45/03-КЛ від 03.03.2015?

Задовольняючи вищевказане клопотання відповідача, місцевий господарський суд виходив з того, що для вирішення питань щодо належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-логістик" зобов'язань з погашення кредиту за договором № 45/03-КЛ від 03.03.2015, станом на 19.05.2016, у повному обсязі та встановлення достовірності і відповідності відображення в бухгалтерському обліку операцій з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-логістик" за кредитним договором №45/03-КЛ від 03.03.2015, необхідні спеціальні знання.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Як встановлено ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Тобто, експертиза призначається, коли для вирішення справи необхідні спеціальні знання в певній галузі, а призначення судової експертизи є правом господарського суду, яке він використовує для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні спору і потребують спеціальних знань.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 120 833,33 грн. заборгованості за нарахованими та простроченими процентами у період з 01.05.2016 по 30.06.2016 за кредитним договором №45/03-КЛ від 03.03.2015.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» визначено, що відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови пленуму питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Згідно з п. 12 цієї ж постанови недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Призначаючи у справі судову експертизу, господарський суд не навів дійсної необхідності її призначення, не вказав, які саме спеціальні знання необхідні для вирішення поставлених питань, не обґрунтував неможливості розгляду позовних вимог по суті за результатами оцінки наявних у справі доказів без призначення судової експертизи.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, і цього ж дня вирішено клопотання про призначення експертизи.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов'язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 42 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти, оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Однак, судом першої інстанції в порушення прав третьої особи без надання можливості останній скористатися своїми правами та обов'язками, як учасника справи, не надано можливість, зокрема, надати суду пояснення чи заперечення щодо клопотання відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи.

Водночас, частина 1 статті 101 ГПК України надає учаснику справи право подати суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Аналізуючи наведені норми, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що відповідач не позбавлений можливості самостійно замовити проведення експертизи, у разі наявності у нього сумнівів щодо повноти відображення в обліку Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" операцій з погашення відповідачем кредитної заборгованості та відображення на рахунках банку сум погашеного кредиту за кредитним договором №45/03-КЛ від 03.03.2015 на день введення Національним банком України тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Михайлівський».

До того ж, варто зауважити, що перед судовими експертами неприпустимо ставити питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Питання, наведені відповідачем у клопотанні про призначення експертизи не є такими, що потребують спеціальних знань, а суд, в свою чергу, не позбавлений можливості надати належну правову оцінку діям позивача на їх відповідність вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність», Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 16.08.2006 №320 та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254.

Таким чином, судова експертиза має призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

За таких обставин, з урахуванням наведеного вище, при прийнятті ухвали про призначення судової експертизи у даній справі, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував неможливість самостійного встановлення судом фактичних обставин при розгляді даної справи щодо питань, які поставлені на вирішення судового експерта, крім того судом не надано обґрунтування необхідності вирішення поставлених на експертизу питань, враховуючи предмет спору.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішеннях судів та інших органах з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються (§ 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Севярін та інші проти України").

У § 23 та § 25 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про призначення експертизи у даній справі та поставленні на вирішення експерта питань, що не потребують спеціальних знань.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/10267/18 про призначення судової економічної експертизи є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегією суддів відхиляються з вищевикладених підстав як необґрунтовані.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" є обґрунтованою, підлягає задоволенню з підстав, викладених у ній, а ухвала Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/10267/18 про призначення судової економічної експертизи, прийнята з порушенням норм процесуального права, без детального з'ясування обставин справи, підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 про призначення експертизи у справі №910/10267/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 про призначення експертизи у справі №910/10267/18 скасувати.

3. Матеріали справи №910/10267/18 повернути до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 18.12.2018.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Л.В. Чорна