ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

19.12.2018 м.Дніпро Справа № 908/1517/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі
головуючого судді: Дарміна М.О. - доповідач

розглянувши апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.09.2018 (суддя Воронько В.Д., повний текст рішення складено 04.10.2018 року) у справі №908/1517/18

за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ

до відповідача: військової частини НОМЕР_1 , 69068, Запорізька обл., м. Запоріжжя

про стягнення 17802,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.10.2018 у справі №908/1517/18 (суддя Корсун В.Л.) позов задоволено частково та стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро суму страхового відшкодування (завдану шкоду в порядку регресу) у розмірі 16 502 (шістнадцять тисяч п`ятсот дві) грн. 55 коп. та 1633 (одну тисячу шістсот тридцять три) грн. 28 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено. Не погодившись з вищезазначеним рішенням, військова частина А 1978 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення господарським судом при його прийнятті норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, просить рішення господарського суду Запорізької області від 09.10.2018 року у справі № 908/1517/18 скасувати.

Апелянтом не сплачено судовий збір, натомість скаржником заявлено клопотання про відстрочку сплати судового збору.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до 14 років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до 14 років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Норми вказаної статті не містять посилання на інші підстави, за наявності яких суд може задовольнити клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Розмір судового збору за подання апеляційної скарги, який підлягає сплаті становить 2643 грн. 00 коп. (1762 грн. 00 коп. *150%).

Клопотання про відстрочку судового збору вмотивоване посиланнями на Наказ МОУ № 88 від 09.02.2017 року "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік", який на час надходження апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду втратив чинність.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та підтверджували можливість сплати судового збору до прийняття рішення у справі.

Апеляційна скарга не містить посилань щодо можливості сплати судового збору до прийняття рішення.

Заявником не надано доказів на підтвердження своїх доводів щодо скрутного майнового стану, відсутність коштів та ін..

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010р. у справі "Пелевін проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013р. у справі " Наталія Михайленко проти України").

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, № 28249/95, від 19.06.2001р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено право суду на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір").

Суд зазначає, що даною статтею передбачене право, а не обов`язок суду щодо прийняття рішення про відстрочку, розстрочку або звільнення від сплати судового збору, з урахуванням належності поданих стороною доказів неможливості здійснення такої оплати та складного фінансового становища.

Ст.129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги та звертає увагу скаржника, що відповідно до п. 2 ч. 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Відповідно до п. п. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на момент подання апеляційної скарги) за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Апелянт не надав доказів сплати судового збору, тому для усунення такого недоліку необхідно сплатити судовий збір в розмірі 2643 грн. 00 коп. (1762 грн. 00 коп. *150%).

Відповідно до п. 2 ч. 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно вимог ст. 259 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Апелянтом не надано суду доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу.

Крім того скаржник в апеляційні скарзі просить відновити строк на апеляційне оскарження рішення.

В обґрунтування поважності причин пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 09.10.2018 року скаржник, зокрема, зазначив, що ним отримано повний текст рішення 26.10.2018 року, однак у зв`язку з особливістю військової служби, а саме, ускладненим поштовим та документальним обігом в зоні проведення бойових дій в умовах воєнного стану( військова частина НОМЕР_1 приймає участь в операціях об`єднаних сил по захисту територіальної цілісності України), строк на подання апеляційної скарги було пропущено.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Розглянувши вказане клопотання щодо поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги, суд вважає підстави, наведені скаржником в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними, з огляду на наступне:

Апеляційна скарга була подана з пропуском процесуального строку 01.12.2018р., що підтверджується штампом поштового зв`язку "Укрпошта" в місті Запоріжжя на поштовому конверті.

Як вбачається з матеріалів справи в судовому засіданні під час оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення був присутній представник відповідача, а тому був обізнаний про винесення рішення по даній справі.

Посилання скаржника про особливість військової служби, а саме пов`язаним з ускладненим поштовим та документальним обігом в зоні проведення бойових дій в умовах воєнного стану не приймається до уваги, оскільки скаржником не наведено доказів ускладнення поштового сполучення між містами Дніпро і Запоріжжя , з юридичної адреси відповідача (м. Запоріжжя, вул. Стефанова, 1), відповідно до даних які містяться на поштовому конверті, була відправлена скарга.

Відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішення суду від 09.10.2018 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/77182961) надіслано судом 17.10.2018 року, зареєстровано: 18.10.2018. Оприлюднено: 22.10.2018.

Отже, апелянт отримав копію судового рішення завчасно та мав достатньо часу для оскарження судового рішення в межах двадцятиденного процесуального строку з дня складення повного тексту судового рішення, проте оскаржив судове рішення з пропуском цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частинами 3, 4 статті 260 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Отже, в кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин такого пропуску.

Норми Господарського процесуального кодексу України, встановлюючи строки на апеляційне оскарження, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне провадження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню та обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

З урахуванням суд доходить висновку, що скаржником не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а також факту ухвалення судом першої інстанції рішення про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, що унеможливило б скаржнику звернутись із апеляційною скаргою у строки, встановленні статтею 256 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, відповідна можливість залежала виключно від волевиявлення скаржника (мала суб`єктивний характер).

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що підстави, вказані скаржником, на поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження не є поважними.

Враховуючи вищевикладене, частиною 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За наведених обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху для надання можливості апелянту усунути вищевказані недоліки у строк, встановлений судом.

Керуючись статтями ст. ст. 174, 234, 256, 258, 259, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.09.2018 (суддя Воронько В.Д., повний текст рішення складено 04.10.2018 року) у справі №908/1517/18 - залишити без руху.

Повідомити Військову частину НОМЕР_1 про можливість усунути недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху:

- Надати заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги з наведенням інших причин такого пропуску з відповідними доказами;

- надати суду докази сплати судового збору у розмірі 2 643 грн. 00 коп., шляхом надання оригінала платіжного доручення про сплату судового збору до Центрального апеляційного господарського суду;

- надати суду докази (опис вкладення з фіскальним чеком) надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами позивача.

Роз`яснити скаржнику, що якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не буде подано в зазначений строк суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому п. 4 ч. 1 ст. 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Дармін