Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/555/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В. розглянувши матеріали позовної заяви №50/05-800 від 15.08.2018 р.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ"

про визнання недійсним правочину

Секретар судового засідання : Сідлецька Ю.Р.

Представники сторін :

від позивача : Карачун Н.М.

від відповідача : Янкевич Л.Д.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося в Господарський суд Рівненської області із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" про визнання недійсним правочину. Позовні вимоги мотивовані тим, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" направило до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заяву від 04.07.2018 року №RV01.2-СЛ-3478-0718 про припинення зобов'язань зарахуванням своїх зустрічних однорідних вимог. Вказаною заявою відповідач повідомив, що припиняє свої зобов'язання за договором від 01.10.2004 №14/1291/04 на суму 205 494,20 грн. шляхом зарахування своїх зустрічних вимог до позивача: за договором на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 01.10.2014 №14/1290/04 (Договір-1) на суму 110 833,44 грн.; за договором на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 01.10.2014 №141 (Договір-2) на суму 94 660,76 грн. Позивач вказує, що не визнає зустрічні вимоги, викладені у заяві від 04.07.2018 року №RV01.2-СЛ-3478-0718 про припинення зобов'язань зарахуванням своїх зустрічних однорідних вимог. На думку позивача, заява суперечить чинному законодавству та порушує інтереси позивача, а тому просить суд визнати вказану заяву недійсною.

Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/555/18, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, справу призначено до слухання в підготовчому засіданні на 19 вересня 2018 року.

14 вересня 2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить в задоволенні позову відмовити повністю, зокрема відповідач зазначає що додатковою угодою №2 (в редакції рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2014 року у справі №910/12807/14) було викладено умови Договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1290/04 від 01.10.2004 року в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 року відповідно до типового договору, затвердженого постановою НКРЄКП №228 від 07.03.2013 року. Відповідач вказує, що станом на 01.07.2018 року у відповідності до умов вказаного договору ПАТ "РІВНЕГАЗ" надало позивачу послуги на загальну суму 453 831,42 грн. Як стверджує відповідач, позивач в порушення умов договору не виконує своїх зобов'язань щодо оплати наданих послуг. Зазначає, що заявою від 25.01.2017 року ПАТ "РІВНЕГАЗ" було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог по спірному договору на суму 342 997,98 грн. та заявою від 04.07.2018 року на суму 110 833,44 грн., а всього на суму 453 831,42 грн.

Крім того, додатковою угодою №2 (в редакції рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 року у справі №910/12806/14) було викладено умови Договору оренди газопроводів та споруд на них №141 від 24.03.2005 року в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 року відповідно до типового договору, затвердженого постановою НКРЄКП №228 від 07.03.2013 року. Відповідач вказує, що станом на 01.07.2018 року у відповідності до умов вказаного договору ПАТ "РІВНЕГАЗ" надало позивачу послуги на загальну суму 321 842,57 грн. Як стверджує відповідач, позивач в порушення умов договору не виконує своїх зобов'язань щодо оплати наданих послуг. Зазначає, що заявою від 25.01.2017 року ПАТ "РІВНЕГАЗ" було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог по спірному договору на суму 227 181,81 грн. та заявою від 04.07.2018 року на суму 94 660,76 грн., а всього на суму 321 842,57 грн..

Вказує, що заявою про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 04.07.2018 року ПАТ "РІВНЕГАЗ" проведено зарахування зустрічних однорідних вимог по договору від 01.10.2004 року (в редакції від 01.10.2014 року) №14/1290/04 в сумі 110 833,44 грн. та по договору від 24.03.2005 року (в редакції від 01.10.2014 року) №141 в сумі 94 660,76 грн. Звертає увагу, що в даній заяві про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог проводиться зарахування заборгованості з оплати за 2017 рік та січень-червень 2018 року, так як попередня заборгованість була зарахована заявою від 25.01.2017 року.

19 вересня 2018 року оголошено перерву до 01 жовтня 2018 року.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року підготовче засідання відкладено на 17 жовтня 2018 року.

17 жовтня 2018 року від позивача надійшло заперечення на відзив, відповідно до якого останній вказує, що не визнає заборгованість за договорами у зв'язку з тим, що відповідачем не було дотримано порядку укладення вказаних договорів, який визначений рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2014 року у справі №910/12807/14 та рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 року у справі №910/12806/14. Зазначає, що вказаними рішеннями визначено, що договори є укладеними і набирають чинності з дати підписання їх сторонами, однак на даний час вказані договори не підписані. Також позивач зазначає, що заява не відповідає вимогам чинного законодавства до правочинів. Вказує, що заява не містить жодної інформації щодо періоду виникнення заборгованості.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №918/555/18 на 30 днів до 19 листопада 2018 року.

17 жовтня 2018 року оголошено перерву до 01 листопада 2018 року.

30 жовтня 2018 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких останній вказує, що день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше, відтак додаткове підписання не вимагається. Вказує, що направляючи заяву про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 04.07.2018 року, ПАТ "РІВНЕГАЗ" було проведено часткове зарахування боргу перед позивачем по договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1291/04, що не спростовує і сам позивач, та борг позивача перед ПАТ "РІВНЕГАЗ" по Договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1290/14 від 01.10.2004 року в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 року відповідно до типового договору, затвердженого постановою НКРЄКП №228 від 07.03.2013 року та Договору оренди газопроводів та споруд на них №141 від 24.03.2005 року в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014 року відповідно до типового договору, затвердженого постановою НКРЄКП №228 від 07.03.2013 року.

Відповідач вказує, що ПАТ "РІВНЕГАЗ" використало своє право та припинило зобов'язання проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог. Вказані вимоги за своєю правовою природою є однорідними, оскільки в обох випадках присутнє грошове зобов'язання однієї сторони перед іншою. Крім того, на юридичну однорідність не впливає природа договорів, на підставі яких виникає зобов'язання, а має значення лише природа зобов'язання, в даному випадку зобов'язання обох сторін є грошовими, тобто однорідними.

01 листопада 2018 року оголошено перерву до 19 листопада 2018 року.

16 листопада 2018 року від відповідача надійшли додатковими письмові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 11 грудня 2018 року.

21 листопада 2018 року від позивача надійшло заперечення на пояснення по справі.

В судовому засіданні 11.12.2018 р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Натомість представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, господарським судом встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" надіслало на адресу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заяву про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № RV01.2-СЛ-3478-0718 від 04.07.2018 року (арк.с. 41).

В заяві зазначено, що за даними бухгалтерського обліку рахується заборгованість Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" за договором на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України у сумі 205 494,20 грн., а саме:

- за договором від 01.10.2004 (в редакції від 01.10.2014) №14/1290/04 у сумі 110 833,44 грн.;

- за договором від 24.03.205 (в редакції від 01.10.2014) №141 у сумі 94 660,76 грн.

В свою чергу станом на 30.06.2018 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" має кредиторську заборгованість перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за договором оренди від 01.10.2004 року №14/1291/04 в сумі 985 265,42 грн.

Таким чином, вищевказані зобов'язання, у сумі 205 494,20 грн. є зустрічними, однорідними.

Зважаючи на викладене та керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" заявило про припинення зобов'язань перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" в сумі 205 494,20 грн., яка виникла на підставі договору оренди від 01.10.2004 року №14/1291/04, шляхом повного зарахування зустрічних зобов'язань Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" перед ПАТ "РІВНЕГАЗ" на загальну суму 205 494,20 грн., які виникли за договором від 01.10.2004 (в редакції від 01.10.2014) №14/1290/04 у сумі 110 833,44 грн., за договором від 24.03.2005 (в редакції від 01.10.2014) №141 в сумі 94 660,76 грн.

Спір виник внаслідок того, що позивач дане зарахування вважає таким, що суперечить нормам статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України, у зв'язку з чим односторонній правочин - заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог , на думку позивача, є недійсним.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" надіслало на адресу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заяву про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № RV01.2-СЛ-3478-0718 від 04.07.2018 року, відповідно до якої Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" заявило про припинення зобов'язань перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" в сумі 205 494,20 грн., яка виникла на підставі договору оренди від 01.10.2004 року №14/1291/04, шляхом повного зарахування зустрічних зобов'язань Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" перед ПАТ "РІВНЕГАЗ" на загальну суму 205 494,20 грн., які виникли за договором від 01.10.2004 (в редакції від 01.10.2014) №14/1290/04 у сумі 110 833,44 грн., за договором від 24.03.2005 (в редакції від 01.10.2014) №141 в сумі 94 660,76 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Оспорювана заява № RV01.2-СЛ-3478-0718 від 04.07.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог, враховуючи положення статті 202 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою є одностороннім правочином, що направлений на припинення зобов'язань.

Таким чином, надіслана відповідачем на адресу позивача заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином відповідача, спрямованим на припинення грошових зобов'язань відповідача перед позивачем.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Аналогічні норми щодо припинення господарського зобов'язання виконанням або зарахуванням передбачено частинами 3 та 4 статті 203 Господарського кодексу України, відповідно до яких господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Господарське зобов'язання може бути припинено зарахуванням страхового зобов'язання, якщо інше не випливає з закону або змісту основного чи страхового зобов'язання.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Виходячи з приписів наведених норм, зарахування представляє собою спосіб припинення зобов'язання та можливе за наявності умов їх зустрічності та однорідності, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

Випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог передбачені в ст. 602 Цивільного кодексу України та ч. 5 ст. 203 Господарського кодексу. Так, відповідно до вказаних норм не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було заявлено до зарахування однорідні вимоги, а саме грошова заборгованість проти грошової заборгованості.

Також, суд дійшов висновку, що вимоги є зустрічними, оскільки обумовлені наявністю зобов'язань між сторонами у справі, а саме за договорами від 01.10.2004 року (в редакції від 01.10.2014 року) №14/1290/04 та від 24.03.2005 року (в редакції від 01.10.2014 року) №141 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є боржником, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" кредитором, а за договором від 01.10.2004 року №14/1291/04 навпаки - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є кредитором, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" є боржником.

Перевіряючи настання строків виконання зобов'язань за договором від 01.10.2004 року №14/1291/04 суд приходить до висновку, що вони настали, оскільки сторонами дана обставина не оспорюється та зворотного матеріали справи не містять.

Щодо настання строків виконання зобов'язань за договорами від 01.10.2004 року (в редакції від 01.10.2014 року) №14/1290/04 та від 24.03.2005 року (в редакції від 01.10.2014 року) №141 судом встановлено, що проводиться зарахування заборгованості з оплати за 2017 рік та січень-червень 2018 року (арк.с. 65-87).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оспорювана заява відповідача про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином відповідача, що вчинений останнім у відповідності до ст.ст. 601, 602 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним правочину - заяви про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № RV01.2-СЛ-3478-0718 від 04.07.2018 року позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настанням відповідних наслідків.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України.

Частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що умови договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання недійсними правочину - заяви № RV01.2-СЛ-3478-0718 від 04.07.2018 року відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відтак, доводи позивача, що викладені у позовній заяві, та наданих у процесі підготовчого провадження інших його заявах та поясненнях, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи, а тому відхиляються судом.

Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи встановлені господарським судом обставини, суд дійшов висновку що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано "14" грудня 2018 року.

Суддя Бережнюк В.В.