ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Черкаси справа № 925/881/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 - керівник,

від відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Приватного підприємства УКРТРАНСБРОКЕР

до Приватного виробничо комерційного підприємства ОГРАНТ

про стягнення 72916, 86 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство УКРТРАНСБРОКЕР звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного виробничо комерційного підприємства ОГРАНТ, в якому просить суд стягнути 35396,57 грн заборгованості та 37520, 29 грн пені, які виникли внаслідок невиконання умов договору про надання транспортно експедиційних послуг від 22.03.2018.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч умов укладеного сторонами договору про надання транспортно-експедиційних послуг №18-18 від 22.03.2018, відповідач не виконав своїх зобов'язань перед позивачем щодо оплати вартості наданих йому послуг перевезення в розмірі 35396,57 грн. У звязку з прострочення сплати заборгованості позивач нарахував відповідачеві неустойку у виді пені в розмірі 37520,29 грн, яку разом з основною заборгованістю просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, мотивуючи свої заперечення наступним. Як стверджує відповідач, позивачем були порушені умови договору в частині термінів доставки вантажу. У звязку з цим, на підставі п.п. 6.6 договору сторін, відповідачем були нараховані за час прострочення доставки вантажу 22286,73 грн відшкодування. Тому відповідач вважає, що оскільки він розрахувався з позивачем за надані послуги в сумі 2621, 11 грн, тобто з вирахуванням розміру відшкодування за прострочення доставки вантажу, то позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 30.08.2018 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представники відповідача у засіданні суду проти задоволення позовних вимог заперечили повністю з викладених у відзиві на позов підстав та мотивів.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 17.12.2018 проголошена вступна та резолютивна частини рішення суду.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступні обставини справи.

22 березня 2018 року між Приватним підприємство УКРТРАНСБРОКЕР (Виконавець позивач у справі) та Приватним виробничо комерційним підприємством ОГРАНТ (Замовник відповідач у справі) було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №18-18 (далі-Договір). Копія Договору знаходиться в матеріалах справи. Договір підписаний представниками обох сторін.

Відповідно до п. 1 Договору предметом даного Договору є порядок взаємовідносин, які виникають між замовником та виконавцем при плануванні, здійсненні і оплаті транспортно-експедиційних послуг при перевезеннях вантажу в автомобільному сполученні.

Згідно з п.п. 2.2. Договору на кожне окреме завантаження оформляється договір-заявка, який має опис умов і особливостей перевезення і являється невідємним додатком до даного Договору.

Відповідно до п.п. 2.3. підтвердженням факту надання послуги є оригінал товарно-транспортної накладної (CMR) встановленого зразка з відмітками вантажовідправника, одержувача вантажу і митних органів.

Згідно з п.п. 4.2.1. виконавець зобов'язаний здійснювати перевезення по заявкам замовника, дотримуючись умов отриманого замовлення.

Відповідно до Договору-заявки №18-127 від 16 травня 2018 року, яка є невід'ємною частиною договору, виконавець (позивач у справі) 17 та 18 травня 2018 року отримав вантаж у містах Ізмір та Стамбул, (Туреччина) та зобов'язався здійснити його доставку на адресу замовника Черкаси (Україна) (відповідач у справі) не пізніше 28-29 травня 2018 року. Вартість перевезення за вказаною заявкою становила 1680 Дол. США.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, вантаж не був доставлений на адресу відповідача у погоджений сторонами строк.

Станом на 30.05.2018 вантаж перебував у Іллічівському морському рибному порту, що підтверджується листом позивача, копія якого міститься в матеріалах справи.

Окрім того, у вказаному листі позивач вказав, що згідно Договору №18-18 від 22.03.2018, він зобов'язується компенсувати кожен день прострочки поставки вантажу, в розмірі 50 дол. США.

Порядок проведення розрахунків і плата за перевезення вантажу врегульовані розділом 5 Договору.

Так, відповідно до положень п. 5.3. Договору після виконання перевезення замовнику надають: оригінал акту виконаних робіт, оригінал рахунку-фактури в одному екземплярі, оригінал CMR накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та інших додаткових документів вказаних у транспортному замовленні. Підписаний та скріплений печаткою замовника Акт виконаних робіт підтверджує отримання ним вищезазначених документів.

Строк оплати послуг відповідно до п.п. 5.4 Договору становить 2 банківські дні з часу фактичного виконання перевезення.

Умови оплати наданих послуг, визначені Договором, мають переважну силу по відношенню до умов, визначених Договором-заявкою, та обов'язкові до виконання замовником.

Позивач на виконання умов вказаного Договору надав послуги щодо перевезення вантажу.

На підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань за Договором позивач надав Акт про надані послуги №289 від 18.06.2018. Копія вказаного Акта знаходиться в матеріалах справи (а.с. 22).

Відповідно до вказаного Акта взяті на себе зобов'язання позивач виконав повністю на загальну суму 38017,68 грн.

Відповідач за надані послуги розрахувався частково на суму 2621,11 грн. Вказане підтверджується платіжним дорученням № 4743 від 04.07.2018, копія якого знаходиться у матеріалах справи, та не заперечується відповідачем.

Відповідач стверджує, що він розрахувався за надані послуги в належному розмірі. Вказані обставини відповідач мотивує тим, що позивачем був порушений термін доставки вантажу, а отже порушені вимоги Договору. Тому на підставі пункту 6.6. Договору відповідач нарахував за спізнення розвантаження вантажу відшкодування в загальній сумі 22286,73 грн. Окрім того, відповідач нарахував реальні збитки в загальній сумі 13109,84 грн на підставі п.п. 6.2. Договору сторін, відповідно до якого у випадку понесення збитків з вини однієї з сторін, винна сторона зобов'язана відшкодувати збитки іншій стороні відповідно до діючого законодавства України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі матеріалів справи встановлено, що позивач дійсно виконав доставку вантажу з порушенням строку, передбаченого Договором-заявкою №18-127 від 16/05/2018. Так, у вказаному Договорі-заявці, що є невід'ємною частиною Договору сторін, сторони погодили дату розвантаження 28-29 травня 2018 року.

Судом встановлено, що розвантаження товару у місті призначення (Черкаси, Україна) відбулось 16 червня 2018 року. Вказана обставина підтверджується митною декларацією UA902050/2018/505982, копія якої міститься в матеріалах справи. Таким чином, позивач здійснив доставку вантажу з порушенням строку, встановленого Договором сторін.

Отже, суд вважає, що відповідач має право на відшкодування завданих йому збитків, відповідно до умов укладеного сторонами Договору і рішення про стягнення з нього боргу за отримані послуги не позбавляють його права вимагати відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 180 ГПК України відповідач мав право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідач не скористався цим правом, що не позбавляє його можливості заявити окремий позов з відповідними позовними вимогами до позивача.

Оскільки судом встановлено, що позивачем були надані послуги на виконання умов Договору сторін на суму 38017,68 грн, а відповідач розрахувався за надані послуги частково у розмірі 2621,11 грн, то позивачем правомірно заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги в сумі 35396,57 грн.

Таким чином, строк для оплати наданих послуг настав 18.06.2018, проте станом на 09.08.2018 вищевказана сума перерахована не була.

Отже, за доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, відповідач на день подачі позову має заборгованість за договором перевезення вантажу в сумі 35396,57 грн. Відповідач у справі борг не сплатив, чим порушив взяті на себе зобов'язання згідно з Договором.

Заперечень проти неотримання документів та проти доводів позивача про настання строку платежу відповідач суду не надав. Доказів існування спору між сторонами з приводу якості наданих позивачем послуг у справі немає.

Відповідно до положень статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписом статті 86 цього кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд, встановивши всі обставини справи на підставі поданих суду доказів, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами договір, укладений між позивачем та відповідачем, за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу та відповідає вимогами діючого законодавства.

Частиною 1 ст. 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, строк виконання зобов'язання по оплаті послуг перевезення вантажу для відповідача вже є таким, що настав. Доказів сплати боргу в сумі 35396,57 грн відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 35396,57 грн боргу за надані послуги перевезення.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Виконання зобовязання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Статтями 1, 3 вказаного Закону встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога позивача про стягнення пені заявлена на підставі п.п. 6.7 Договору, відповідно до якого у випадку несвоєчасної оплати наданих послуг, замовник зобовязується сплатити виконавцю пеню в розмірі 2% від загальної вартості перевезення за кожну добу прострочення.

Таким чином, заявлений позивачем розмір пені не відповідає приписам ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 37520,29 грн. Враховуючи положення Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розрахунок пені позивачем зроблено не вірно.

Суд самостійно за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу Еліт: ОСОБА_2 перерахував суму пені та прийшов до висновку, що вимоги про стягнення пені підлягають до часткового задоволення у розмірі 1774,68 грн, оскільки відповідно до положень статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідач у справі 06.11.2018 та 14.11.2018 звертався до суду із заявами однакового змісту «про введення суду в оману та постановлення окремої ухвали», у яких просить винести окрему ухвалу щодо наявності в діях позивача ознак складу злочину, передбаченого ст. 384 КК України та направити її прокурору для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України.

Заяви обґрунтовані тим, що на різних примірниках договору №18-18 про надання транспортно-експедиційних послуг від 22.03.2018 підписи керівників позивача та відповідача, а також відбитки печаток підприємств знаходяться в різних місцях, проте текст у всіх примірниках ідентичний. Подаючи до суду позовну заяву позивач не зазначив у ній ту обставину, що він порушив строки виконання зобовязань по договору і зобовязався компенсувати відповідачу 850 доларів США.

Керівник відповідача вбачає у зазначених обставинах ознаки введення позивачем суду в оману і вважає, що у діях позивача містяться ознаки злочину, передбаченого ст. 384 Кримінального кодексу України, а отже господарський суд має винести окрему ухвалу та направити її прокурору.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, господарський суд вважає заяви відповідача такими, що не підлягають до задоволення з таких правових підстав та мотивів.

Відповідно до ст. 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обовязків, неналежного виконання професійних обовязків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких входить притягнення вказаних осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність у діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Суд постановляє окрему ухвалу щодо свідка, експерта чи перекладача у разі виявлення під час розгляду справи відповідно неправдивих показань, неправдивого висновку експерта чи неправильного перекладу, підробки доказів та направляє її прокурору чи органу досудового розслідування.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Отже, під час розгляду справи господарським судом не встановлено жодної із вказаних вище підстав для постановлення у справі окремої ухвали.

Обставини наявності розбіжностей розміщення реквізитів різних примірників одного договору та відсутність у позовній заяві відомостей про порушення зобовязань по договору надання послуг не вказують на наявність у діях керівника позивача чи його представника ознак діянь, переслідуваних кримінальним законом, в тому числі і ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання).

При цьому господарський суд також приймає до уваги ті обставини, що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань вже зареєстроване кримінальне провадження за заявою відповідача «щодо складання та видачі підробних документів ПП «Укртрансброкер», які є офіційними».

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 938,50 грн витрат на сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 129, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного виробничо комерційного підприємства ОГРАНТ (вул. Сурікова, 4, м. Черкаси, 18027, ) на користь Приватного підприємства УКРТРАНСБРОКЕР (вул. Грушевського, 74, м. Черкаси, 18007, ) 35396, 57 грн боргу, 1774, 68 грн пені, 938, 50 грн витрат на сплату судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складене 22 грудня 2018 року.

Суддя О.В. Чевгуз