ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 року м.Дніпро Справа № 904/1113/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Дармін М.О. (доповідач)

судді: Іванов О.Г., Антонік С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреністьб/н від 01.03.2018 р., адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 66/П4/2018 від 01.11.2018 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2018 (повне рішення оформлене 12.07.2018, суддя Загинайко Т.В.) у справі №904/1113/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин", м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград

про стягнення 222 594 грн. 89 коп.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі 904/1113/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" 184 497 грн. 27 коп. - інфляційних нарахувань, 38 097 грн. 62 коп. - річних, 3 338 грн. 92 коп. - витрат по сплаті судового збору та 28 808 грн. 70 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що умовами п.5.3 Договору поставки не визначений порядок зарахування коштів у разі надходження коштів за рішенням суду в межах виконавчого провадження, а тому позивач правомірно при розрахунках застосовував порядок визначений ст.534 ЦК України. Витрати позивача на послуги адвоката , суд першої інстанції визнав співрозмірними, заперечення відповідача щодо необґрунтованості витрат за професійну правничу допомогу безпідставними, та такими, що підлягають стягненню з відповідача у загальному розмірі 28 808 грн. 70 коп.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що місцевий господарський суд не врахував правової позиції, яка викладена в постанові ВСУ від 02.03.2016р., в частині того, що судове рішення забезпечує примусове виконання зобовязання, яке існувало з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобовязання, крім випадків встановленими положеннями норм чинного законодавства. Крім цього судом неправомірно задоволено вимоги щодо оплати послуг адвоката, оскільки такі послуги здійснені шляхом видачи готівки за видатковим касовим ордером, що суперечить вимогам бухгалтерського обліку та податкового законодавства.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. У відзиві вказує, що судом грошові кошти, що надходили від ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції за період з 25.05.2016 року по 05.03.2018 року частками, були спрямовані ТОВ "Запорізький завод електричних машин" згідно з ч. 1 ст. 534 Цивільного кодексу України у встановленій процесуальним законодавством черговості, вказане підтверджується бухгалтерськими довідками № 1-7. Посилання скаржника на п. 5.3 Договору поставки № 1668-ПУ від 08.12.2014 року є безпідставними, оскільки вказаний пункт зобов'язує постачальника та покупця при підготовці первинних та платіжних документів зазначати номер та дату цього Договору з метою здійснення контролю за виконанням договірних зобов'язань. Однак відповідачем за період з серпня 2015 року по березень 2018 року заборгованість по вказаному договору сплачена не була, що стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом. Крім того у період з травня 2016 року по березень 2018 року грошові кошти надходили не в рамках вищезазначеного договору, а в межах виконавчого провадження ВП № 50932277. Стосовно посилань відповідача на безпідставність задоволення місцевим господарським судом витрат на оплату правничої допомоги, зазначає, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, якому здійснено оплату, а також подано відповідні докази фактичної оплати йому коштів на підставі укладеного договору, а тому місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Як вірно встановлено місцевим, господарським судом, підтверджується матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору :

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016р. у справі №904/11030/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення 797 303 грн. 50 коп. позов задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних мереж" 733 296 грн. 00 коп. основної суми боргу, 8 274 грн. 34 коп. - 3% річних, 34 041 грн. 10 коп. пені, 21 692 грн. 06 коп. втрат від інфляції, 11 959 грн. 56 коп. судового збору (а.с. 12-14).

29.02.2016р. на виконання вказаного рішення суду видано судовий наказ Господарського суду Дніпропетровської області про примусове виконання у справі №904/11030/15 (а.с. 15)

21.04.2016р. Відділом державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/11030/15 виданого 29.02.2016р. (24)

Грошові кошти у загальному розмірі 733 296 грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості надходили в період з 25.05.2016р. по 05.03.2018р., що підтверджується наступними платіжними дорученнями, які надходили від Павлоградського МР ВДВС :

24.05.2016р. Платіжне доручення № 764 на 5 200,00 грн (а.с. 26)

17.08.2016р. Платіжне доручення № 1571 на 8 900,00 грн (а.с. 28)

19.09.2016р. Платіжне доручення № 1784 на 5 600,00 грн (а.с. 30)

21.03.2017р. Платіжне доручення № 345 на 17 000,00 грн (а.с. 32)

19.02.2017р. Платіжне доручення № 830 на 58 706,00 грн (а.с. 34)

26.02.2017р. Платіжне доручення № 977 на 25 000,00 грн (а.с. 36)

05.03.2017р. Платіжне доручення № 1023 на 688 856,49 грн (а.с. 38)

Головним бухгалтером ТОВ «ЗЗЕМ» складено бухгалтерські довідки щодо зарахування грошових коштів, які надійшли від Павлоградського МР ВДВС згідно вищезазначених платіжних доручень, відповідно до періодів надходження :

25.05.2016р. Довідка № 1 (а.с. 25);

18.08.2016р. Довідка № 2 (а.с. 27);

21.09.2016р. Довідка № 3 (а.с. 29);

23.03.2017р. Довідка № 4 (а.с. 31);

20.02.2017р. Довідка № 5 (а.с. 33);

28.02.2017р. Довідка № 6 (а.с. 35);

06.03.2017р. Довідка № 7 (а.с. 37)

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно до абзацу 4 пункту 3.12. Постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму ВГСУ « Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» , під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом позову у даній справі є матеріально правова вимога позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" інфляційних нарахувань та 3% річних нарахованих ТОВ « Запоріжський завод електричних машин» в звязку з простроченням виконання грошового зобовязання встановленого рішенням суду, яке набрало законної сили.

Згідно ч. 1, 2, 4,5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як зазначалося вище, Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016р. у справі №904/11030/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних машин" до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення 797 303 грн. 50 коп. позов задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод електричних мереж" 733 296 грн. 00 коп. основної суми боргу, 8 274 грн. 34 коп. - 3% річних, 34 041 грн. 10 коп. пені, 21 692 грн. 06 коп. втрат від інфляції, 11 959 грн. 56 коп. судового збору.

На виконання вказаного рішення суду видано наказ Господарського суду Дніпропетровської області про примусове виконання від 29.02.2016р. у справі №904/11030/15.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В подальшому 21.04.2016р. Відділом державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/11030/15 виданого 29.02.2016р., проте грошові кошти надходили на погашення заборгованості за період з 25.05.2016р. по 05.03.2018р. у загальному розмірі 733 296 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями та бухгалтерськими довідками (а.с. 25-38), а саме 24.05.2016р. Платіжне доручення № 764 на 5 200,00 грн (а.с. 26), 25.05.2016р. Довідка № 1 від 25.05.2016р. (а.с. 25), 17.08.2016р. Платіжне доручення № 1571 на 8 900,00 грн (а.с. 28), 18.08.2016р. Довідка № 2 (а.с. 27), 19.09.2016р. Платіжне доручення № 1784 на 5 600,00 грн (а.с. 30), 21.09.2016р. Довідка № 3 (а.с. 29), 21.03.2017р. Платіжне доручення № 345 на 17 000,00 грн (а.с. 32), 23.03.2017р. Довідка № 4 (а.с. 31), 19.02.2017р. Платіжне доручення № 830 на 58 706,00 грн (а.с. 34), 20.02.2017р. Довідка № 5 (а.с. 33), 26.02.2017р. Платіжне доручення № 977 на 25 000,00 грн (а.с. 36), 28.02.2017р. Довідка № 6 (а.с. 35), 05.03.2017р. Платіжне доручення № 1023 на 688 856,49 грн (а.с. 38), 06.03.2017р. Довідка № 7 (а.с. 37).

Аналізуючи доводи апеляційної скарги в частині відсутності правових підстав для нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат колегія суддів виходить з наступного :

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012р. у справі N6-49цс12, від 24.10.2011 у справі N6-38цс11).

Посилання скаржника на постанову ВСУ від 02.03.2016р. у справі № 6-2491цс15 відхиляються колегією суддів з огляду на наступне:

У справі № 6-2491цс15, яка переглядалася Верховним Судом України, було визнано недійсним договір купівлі продажу, в зязку із чим було застосовано двосторонню реституцію, на виконання якої суду вирішив стягнути з відповідачів на користь позивача отримані від нього за продаж будинку кошти і зроблено висновок, що у разі стягнення безпідставно набутих і одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Інформаційним листом № 01-06/1697/17 від 28.11.2017р. «Про доповнення інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2011р. № 01-06/249 «Про постанови ВСУ, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» зазначив : «Правовий аналіз положень ст.ст. 526,599,611,625ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України».

Стаття 534 ЦК визначає черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням. А саме, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

- у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

- у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Можливість застосування ст.534 ЦК України ставиться в залежність від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов'язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст.534 ЦПК України застосовуватися не може.

У випадку, якщо стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості, розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України.

Правовою підставою для даного висновку є Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.3.8), затверджена постановою Національного банку Україні від 21.01.2004р. № 22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95 p., згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Оскільки у вищезазначених платіжних дорученнях ( а.с. 26, 28, 30, 32, 34, 36, 38) реквізит "Призначення платежу" не містив повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснювалося перерахування коштів отримувачу, відповідачем призначення платежу чітко визначено не було, вказувалось як загальна підстава - "на виконання наказу № 904/11030/15 перер.борг з ПАТ ДТЕК "Павлоградвугілля" без зазначення дати, номеру та серії конкретного рахунку або конкретного періоду заборгованості та конкретного призначення платежу, місцевий господарський суд вірно встановив, що в даному випадку розподіл коштів може здійснюватись саме кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України.

За твердженням Позивача, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016р. у справі №904/11030/15 відповідачем виконано у повному обсязі лише 05.03.2018р. (що відповідачем не заперечується), та фактично сплачено суму заборгованості у розмірі 733 296 грн. 00 коп., у зв'язку із чим позивачем донараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 25.05.2016р. по 05.03.2018р. у розмірі 38 097 грн. 62 коп.; інфляційні втрати за період з вересня 2016р. по лютий 2018р. у розмірі 184 497 грн. 27 коп.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 38 097 грн. 62 коп. за період з 25.05.2016 року по 05.03.2018 року та інфляційних втрат у розмірі 184 497 грн. 27 коп. за загальний період прострочення з вересня 2016 року по лютий 2018 року, нарахованих у відповідності із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки прострочення сплати боргу з боку відповідача мало місце.

Стосовно судових витрат на оплату правничих послуг позивача, колегія судів зазначає:

Розподіл судових витрат у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів підлягає зміні з покладанням документально підтверджених витрат за подання позовної заяви (а.с. 46-52) на Відповідача.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 підтверджуються: договором про надання правової допомоги адвоката № 01/03-18 від 01.03.2018 та додаток до Договору із визначенням вартості послуг професійної правничої допомоги адвоката; акт здачі-приймання послуг від 05.04.2018 року; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю від 20.12.2005; видатковим касовим ордером від 12.04.2018 року на суму 10 000 грн., видатковим касовим ордером від 13.04.2018 року на суму 9 646 грн. 30 коп., та копії квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с. 46-52), видатковий касовий ордер від 15.05.2018 року на суму 9 162 грн. 40 коп. та квитанція до прибуткового касового ордеру (а.с. 133-134).

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, якому було сплачено кошти, наявні докази надання адвокатом правової допомоги у даній справі та фактичної сплати позивачем грошових коштів адвокату, що підтверджується квитанціями до прибуткового ордеру та бухгалтерською довідкою позивача № 15/05-01 від 15.05.2018 року вказана оплата була здійснена на підставі укладеного договору про надання правової допомоги адвоката № 01/03-18 від 01.03.2018, а тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про правомірність заявлених позивачем вимог щодо стягнення 28 808 грн. 70 коп. як витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Посилання відповідача на відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з нього витрат на правничу допомогу, через ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження оплати послуг адвоката, не приймаються судом з наведених нижче підстав:

Так, позивачем на підтвердження оплати послуг адвоката надані видатковий касовий ордером від 12.04.2018 року на суму 10 000 грн., видатковим касовим ордером від 13.04.2018 року на суму 9 646 грн. 30 коп., видатковий касовий ордер від 15.05.2018 року на суму 9 162 грн. 40 коп., вказані первинні документи підписано директором підприємства та головним бухгалтером, крім того до матеріалів справи додані копії квитанції до прибуткового касового ордеру та квитанція до прибуткового касового ордеру.

Видатковий касовий ордер - це документ (п. 26 розділу ІІІ Порядку № 148), який використовується для оформлення видачі готівки з каси, у т.ч. при внесенні готівки в банк, видачі готівки на відрядження, виплати зарплати чи оплати отриманої продукції.

Згідно Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, яке було чинним на момент спірних правовідносин, касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Пунктом 3.3. цього Положення встановлено, що приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Касові ордери або видаткові відомості одразу ж після одержання або видачі за ними готівки підписуються касиром, а на доданих до них документах ставиться відбиток штампа або напис "Оплачено" із зазначенням дати (число, місяць, рік).

Згідно пункту 7 вказаного Положення Фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою:

1) із суб'єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50 000 (п'ятдесяти тисяч) гривень включно.

Платежі на суму, що перевищує 50 000 гривень, проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством України порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, шляхом переказу коштів із поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської фінансової установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку.

За таких обставин врахувавши рівень складності справи та обсяг доказів, що підлягали вивченню та аналізу, участь адвоката у судових засіданнях, здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що співрозмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду справи у цій справі є 28 808 грн. 70 коп.

Інші доводи Скаржника зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують висновків до яких дійшов суд апеляційної інстанції переглядаючи справу у відповідності до вимог частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції у відповідності до п.1 ч. 1 ст.275 ГПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга, відповідно без задоволення.

Розподіл судових витрат у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, - 276, 281 - 284, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2018 (повне рішення оформлене 12.07.2018, суддя Загинайко Т.В.) у справі №904/1113/18 залишити без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покласти на скаржника Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

Касаційна скарга на судове рішення подається в порядку, визначеному статтею 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови у відповідності до статті 233 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.12.2018 року.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік