РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.12.2018Справа № 910/15570/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков" (18030, м. Черкаси, вул.Чехова, 41)

до Фізичної особи-підприємця Ілюхіна Станіслава Вікторовича (02156, АДРЕСА_1)

про стягнення 56 849,47 грн.

за участю представників

від позивача: Іванченко І.М.

від відповідача: не зявився

В судовому засіданні 19.12.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Торговий Дім Поляков" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Ілюхіна Станіслава Вікторовича про стягнення 56 849,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору поставки №2 від 01.08.2017, а саме в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, у останнього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 56 849,47 грн., з яких: 41 485,43 грн. - основний борг; 1 012,69 грн. - 3%річних; 11 696,31 грн. - пеня та 2 655,04 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/15570/18 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судовому засіданні 19.12.2018.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про його право подати відзив на позовну заяву, на адресу останнього, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала Господарського суду м. Києва про відкриття провадження у справі.

Станом на дату розгляду справи конверт з ухвалою суду про відкриття провадження у справі повернуто не було, при цьому, як підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku про відстеження рекомендованого поштового відправлення за № 517 поштове відправлення не було вручене відповідачу, про що вказано: відправлення не вручене під час доставки: інші причини.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від18.01.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

18.12.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних, відповідно до якої останній повідомляє про сплату відповідачем основної суми боргу у розмірі 41 485,43 грн. та просить суд стягнути з відповідача іншу частину заявлених позовних вимог, а саме: 1 012,69 грн. 3 % річних, 2 655,04 грн. інфляційні втрати та 11 696,31 грн. пені.

У судове засідання, призначене на 19.12.2018, зявився представник позивача, який підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив прийняти її до розгляду.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 статті 252 цього Кодексу визначено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на те, що заява позивача про зменшення позовних вимог відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне прийняти останню до розгляду.

У судовому засіданні суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги з урахування заяви про зменшення та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не зявився.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 серпня 2017 року між Приватним підприємством "Торговий Дім Поляков" (далі позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Ілюхіним Станіславом Вікторовичем (далі відповідач, покупець) був укладений договір поставки №2 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставляти товари по цінах і в асортименті вказаними в Специфікації, разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець зобовязується прийняти такі товари і оплачувати.

Даний договір був укладений з протоколом узгодження розбіжностей від 31.07.2017, який підписаний повноважними представниками сторін та скріплено печатками.

Згідно з п. 4.1. договору постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP до місця призначення, вказаного в замовлені (правила «Інкотермс» в редакції 2010), тобто постачальник зобовязується прийняти від покупця замовлення на поставку товару, і здійснити її своїми засобами і за свій рахунок на адресу і в строки вказані в такому замовленні.

Відповідно до п. 5.1. договору, з урахуванням протоколу розбіжностей, встановлено, що підставою для приймання товару покупцем є відповідність поставки замовленню покупця, підтвердженого постачальником.

При поставці товару, покупець приймає товар по кількості, шляхом перевірки фактичної наявності товару з кількістю, вказаною в накладній. (п. 5.2. договору).

Згідно з п. 2.1. договору ціни на товари, що поставляються, вказуються в Специфікації і видаткових накладних, які з моменту їх підписання, є невідємною частиною договору. Ціни вказуються у національній валюті, а також вартість упаковки, маркування і доставки товарів постачальником у вказані в замовленні місце поставки.

Пунктом 6.1 договору, з урахуванням змін внесених в його текст протоколом розбіжностей, передбачено, що покупець оплачує поставлений товар на умовах відстрочки платежу в термін 30 (тридцяти) календарних днів з дати прийому товару на торговому обєкті.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 01.02.2018. (п. 9.1. договору).

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору позивачем у грудні 2017 року було поставлено відповідачу товар на загальну суму 47 179,34 грн., про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін видаткові накладні.

В той же час, відповідачем було частково повернуто поставлений товар та здійснено оплату на загальну суму 5 693,91 грн.

Спір у справі виник внаслідок неналежного, на думку позивача, виконання відповідачем умов договору щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару, внаслідок чого у останнього утворився борг перед позивачем у розмірі 41 485,43 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Судом встановлено, що у відповідності до умов договору №2 від 01.08.2017 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 47 179,34 грн., що підтверджується належним чином оформленими, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств видатковими накладними.

При цьому, відповідач частково повернув поставлений товар та здійснив оплату прийнятого товару на загальну суму 5 693,91 грн.

Тобто, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, неоплаченою залишилась частина товару на суму 41 485,43 грн. (47 179,34 грн - 5 693,91 грн.)

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, в період з 27.11.2018 по 14.12.2018, тобто, після відкриття провадження у справі, відповідачем було повністю погашено існуючу перед позивачем заборгованість за поставлений товар на суму 41 485,43 грн., про що свідчить наявна у матеріалах справи виписка по рахунку Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков".

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем основного боргу у розмірі 41 485,43 грн. після звернення позивача з позовом до суду, суд дійшов висновку щодо закриття провадження у справі № 910/15570/18 в частині стягнення основного боргу у звязку з відсутністю предмету спору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обовязку щодо вчасного та належного розрахунку за поставлений товар не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобовязання (у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобовязань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно, є підстави для застосування до відповідача встановленої законом відповідальності.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, позивачем за прострочення грошового зобовязання щодо оплати поставленого товару нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1012,69 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 655,04 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційні втрати, суд дійшов висновку, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому вимоги в цій частині правомірні та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 11 696,31 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на викладене, судом встановлено, що статтею 547 Цивільного кодексу України імперативно визначено умову, згідно якої забезпечення виконання зобов'язання має відбуватися у письмовій формі, тобто встановлення штрафних санкції за порушення виконання зобов'язання має бути вчинене у письмові формі, як того вимагає зазначена норма закону.

Оскільки у договорі поставки №2 від 01.08.2017 сторони не передбачили відповідальності покупця за порушення виконання зобов'язання щодо оплати поставленого товару, позовна вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 11 696,31 грн задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині закриття провадження на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині основного боргу у розмірі 41 485,43 грн.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ілюхіна Станіслава Вікторовича (02156, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства "Торговий Дім Поляков" (18030, м. Черкаси, вул. Чехова, 41, ідентифікаційний код 32268131) 3% річних у розмірі 1 012 (одна тисяча дванадцять) грн. 69 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 655 (дві тисячі шістсот пятдесят пять) грн. 04 коп. та судовий збір у розмірі 1 399 (одна тисяча триста девяносто девять) грн. 48 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.12.2018

Суддя Пукшин Л.Г.