ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 Справа № 912/1124/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1Г, посвідчення №1431 від 26.09.2014, ордер серії ПТ №085698 від 26.11.2018, адвокат

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.07.2018 у справі №912/1124/18 (суддя Макаренко Т.В.; рішення ухвалене о 11:36 год. у місті Кропивницький, повне рішення складено 03.08.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НАН МЕТАЛ", смт.Власівка, м.Світловодськ, Кіровоградська область

до Товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром", смт.Власівка, м.Світловодськ, Кіровоградська область в особі Заводу металевих конструкцій, м.Світловодськ, Кіровоградська область

про стягнення 504534,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "НАН МЕТАЛ" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій про стягнення 323821,84 грн. - основного боргу, 127910,13 грн. - втрат від інфляції, 4228,91 грн. - трьох процентів річних, 48573,85 грн. - пені та 7568,02 грн. судового збору.

Заявою №3 від 07.06.2018 позивач зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій 331823,85 грн. основного боргу, 130781,98 втрат від інфляції, 17030,15 грн. пені, 4323,66 грн. трьох процентів річних та сплачений судовий збір.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 0112-16 від 29.12.15, а також позадоговірних зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 27.07.2018 у справі №912/1124/18 (суддя Макаренко Т.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАН МЕТАЛ" заборгованість в сумі 331823,85 грн., 130781,98 грн. - втрат від інфляції, 3012,92 грн. - трьох процентів річних, пеню в сумі 5981,66 грн., а також судовий збір в сумі 7074,01 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що матеріалами справи доведено факт невиконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" звернулося з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, за недоведених обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки якого не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.07.2018 у справі №912/1124/18 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову у даній справі відмовити повністю, у т.ч. враховуючи необхідність застосування позовної давності у відповідній частині.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" зазначає, що розрахунок основної заборгованості заявлений позивачем та підтриманий судом ґрунтується виключно за критерієм співпадіння номерів наданих позивачем видаткових накладних, рахунків-фактур та призначень проведених відповідачем платежів. Так, надані позивачем первинні документи стосуються лише частини здійсненних сторонами господарських операцій у період 2013-2014р.р, що підтверджується актами звірки розрахунків наданих обома сторонами. Відповідач вказує, що за даними звірки розрахунків позивача вказана сума основного боргу відповідача 332008,20 грн. включає в себе начебто наявну заборгованість на початок періоду відповідної заборгованості (02.12.2014) в сумі 50185,35 грн. Проте, доказів такої заборгованості не надано. Проте, за даними звірки розрахунків відповідача, ні за період 2013-2014 років, ні за заявлений у даній справі період за межами встановленого законом загального 3-річного строку позовної давності (04.12.2014-05.05.2015) - заборгованості відповідач не мав. Відповідач посилається на те що за заявлений у даній справі період сплачено відповідачем на користь позивача 2087305,03 грн., що відображено в бухгалтерському обліку постачання товарів на загальну суму 2048800,71 грн., що вказує на наявність переплати в сумі 38504,32 грн. При цьому відповідач зазначає, що у зв'язку з виникненням простроченої заборгованості відповідача станом на травень 2016 року ним погашалась така кредиторська заборгованість без визначення окремих поставок в призначеннях платежів, зокрема, 31.05.2016, 16.06.2016, 17.06.2016, 23.06.2016, 01.07.2016, 11.07.2016 на загальну суму 50000,00 грн. До того ж, на думку скаржника, суд проігнорував доводи відповідача про відсутність доказів факту вчинення господарської операції, заявленої позивачем до стягнення на підставі видаткової накладної №1128-1 від 28.11.2016 на суму 91084,96 грн. Також апелянт зазначає, що відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності в частині стягнення основної заборгованості на суму 111188,82 грн. по трьом поставкам (за видатковими накладними №1204-1 від 04.12.2014, №0316-1 від 22.04.2015 та №0427-1 від 27.04.2015) суд першої інстанції вказав на переривання її перебігу згідно з положеннями ст. 264 ЦК України. Підтвердженням вчинення такої дії відповідачем суд визначив складений стороною позивача ОСОБА_2 №2-1 засідання робочої групи позивача від 31.05.2016, за змістом якого на такому засіданні начебто був присутній директор Заводу металевих конструкцій відповідача ОСОБА_3 і який начебто визнав існуючу заборгованість станом на 31.05.2016 року. Проте, відповідач заперечує факт участі директора у будь-яких засіданнях робочої групи позивача, визнання боргу.

Таким чином, за доводами апеляційної скарги відповідача наявність кредиторської заборгованості відповідача перед позивачем в межах заявлених доводів позову та наявних доказів не встановлена у відповідності до вимог ст.ст. 76-79 ГПК України.

ТОВ "НАН МЕТАЛ" у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що оскаржуване рішення прийняте у відповідності та з дотриманням вимог ст.ст. 236, 237 ГПК України. Ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим. Ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судом першої інстанції ретельно перевірено кожний доказ, наданий сторонами у справі. Під час прийняття оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції виконані всі вимоги господарського судочинства; справу вирішено згідно із законом. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення від 27.07.2018 у справі №912/1124/18 - без змін.

17.12.2018 до початку судового засідання від апелянта надійшло клопотання, в якому викладено прохання провести судове засідання по справі №912/1124/18 за позовом ТОВ "НАН МЕТАЛ" про стягнення заборгованості, без участі представника ТДВ "ОДЕБП". Також апелянт просить прийняти постанову, якою задовольнити повністю апеляційну скаргу ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром", скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області в частині задоволення позовних вимог ТОВ "НАН МЕТАЛ", відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "НАН МЕТАЛ" повністю.

У судовому засіданні 17.12.2018 представник позивача заперечував на задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржене рішення суду без змін, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 17.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

У період з грудня 2014 по листопад 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "НАН МЕТАЛ" (надалі - позивач) передало Товариству з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій (надалі - відповідач) товар - металопрокат на загальну суму 752640,83 грн. на підставі наступних видаткових накладних: №1204-1 від 04.12.2014 на суму 49492,40 грн., №0316-1 від 22.04.2015 на суму 74473,60 грн., №0427-1 від 27.04.2015 на суму 187952,82 грн., №0518-1 від 18.05.2015 на суму 39521,16 грн., №0511-1 від 19.05.2015 на суму 49479,70, №0515-1 від 15.05.2015 на суму 71364,30 грн., №0519-2 від 19.05.2015 на суму 2343,00 грн., №0625-1 від 25.06.2015 на суму 945,00 грн., №0724-1 від 24.07.2015 на суму 112396,84 грн., №0805-2 від 26.08.2015 на суму 52747,20 грн., №0805-1 від 17.08.2015 на суму 56051,66 грн., №1102-1 від 02.11.2015 на суму 9746,72 грн., №1021-1 від 21.10.2015 на суму 7610,40 грн., №1123-1 від 23.11.2015 на суму 9042,00 грн., №1125-1 від 25.11.2015 на суму 29474,04 (а.с.56-81 т.1).

Постачання вказаного товару здійснювалось на підставі заявок відповідача, які фіксувались позивачем в Журналі телефонограм (заявок) ТОВ "НАН МЕТАЛ" (а.с.78-94 т.1).

На оплату вартості відвантажених товарно-матеріальних цінностей за вищевказаними видатковими накладними позивачем виставлено на оплату відповідачеві рахунки-фактури: №1204-1 від 04.12.2014 на суму 49492,40 грн., №0316-1 від 16.03.2015 на суму 74473,60 грн., №0427-1 від 27.04.2015 на суму 187952,82 грн., №0505-1 від 05.05.2015 на суму 39521,16 грн., №0515-1 від 15.05.2015 на суму 71364,30 грн., №0519-2 від 19.05.2015 на суму 2343,00 грн., №0625-1 від 25.06.2015 на суму 945,00 грн., №0724-1 від 24.07.2015 на суму 112396,84 грн., №0805-2 від 05.08.2015 на суму 52747,20 грн., №0805-1 від 05.08.2015 на суму 56051,66 грн., №0918-1-1 від18.09.2015 на суму 9746,72 грн., №1021-1 від 21.10.2015 на суму 7610,40 грн., №1123-1 від 23.11.2015 на суму 9042,00 грн., №1125-1 від 25.11.2015 на суму 29474,04 (а.с.56-81 т.1).

Позивач повної оплати за вказаний товар не здійснив, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої на 27.04.2018 становить 206 843,52 грн., а саме:

- по рахунку-фактурі №1204-1 від 04.12.2014 на суму 49492,40 грн. (товар переданий за видатковою накладною №1204-1 від 04.12.2014);

- по рахунку-фактурі №0316-1 від 16.03.2015 на суму 54743,60 грн. (товар переданий за видатковою накладною №0316-1 від 22.04.2015);

- по рахунок-фактурі №0427-1 від 27.04.2015 на суму 6952,82 грн. (товар переданий за видатковою накладною №0427-1 від 27.04.2015);

- по рахунку-фактурі №0505-1 від 05.05.2015 на суму 10521,16 грн. (товар переданий за видатковою накладною №0518-1 від 18.05.2015);

- по рахунку-фактурі №0511-1 від 11.05.2015 на суму 12471,54 грн. (товар переданий за видатковою накладною №0511-1 від 19.05.2015);

- по рахунку-фактурі № 0515-1 від 15.05.2015 на суму 948,30 грн. (товар переданий за видатковою накладною №0515-1 від 15.05.2015);

- по рахунку-фактурі №0519-2 від 19.05.2015 на суму 2343,00 грн. (товар переданий за видатковою накладною №0519-2 від 19.05.2015);

- по рахунку-фактурі №0625-1 від 25.06.2015 на суму 945,00 грн. (товар переданий за видатковою накладною №0625-1 від 25.06.2015);

- по рахунку-фактурі №0724-1 від 24.07.2015 на суму 812,40 грн. (товар переданий за видатковою накладною №0724-1 від 24.07.2015);

- по рахунку-фактурі №0805-2 від 05.08.2015 суму 32747,20 грн. (товар переданий за видатковою накладною №0805-2 від 26.08.2015);

- рахунку-фактурі №0805-1 від 05.08.2015 на суму 6051,66 грн. (товар переданий за видатковою накладною № 0805-1 від 17.08.2015);

- рахунку-фактурі №1021-1 від 21.10.2015 на суму 7610,40 грн. (товар переданий за видатковою накладною №1021-1 від 21.10.2015);

- рахунку-фактурі №1123-1 від 23.11.2015 заборгованість на суму 2000,00 грн. (товар переданий за видатковою накладною № 1123-1 від 23.11.2015);

- рахунку-фактурі №1125-1 від 25.11.2015 заборгованість на суму 19474,04 грн. (товар переданий за видатковою накладною №1125-1 від 25.11.2015).

Відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зважаючи на викладене та встановлені під час розгляду справи обставини щодо прийняття відповідачем товару, поставленого позивачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про укладення між сторонами договору поставки у спрощений спосіб шляхом поставки позивачем та прийняття відповідачем товару і здійснення його часткової оплати.

Також матеріалами справи підтверджено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "НАН МЕТАЛ" (далі - Постачальник) та Товариством з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" (далі - Покупець) укладено договір №0112-16 від 29.12.2015 на поставку товарів та металопрокату.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного вище Договору Постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені Договором передати товар у власність Покупцеві, в певній кількості, відповідної якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених у цьому договорі.

Асортимент товару, що поставляється і ціни, по яких він поставляється, вказані в рахунках (пункт 1.2. Договору)

Відповідно до пункту 2.1. Договору поставка товару проводиться після отримання та узгодження заявки Покупця. При цьому сторони погодили, що Покупець надає Постачальнику заявку, а Постачальник зобов'язаний підтвердити заявку Покупця на протязі одного банківського дня. В якості підтвердження заявки Постачальник надає Покупцю рахунок на оплату товару.

Згідно пункті 2.2. Договору датою поставки вважається дата відмітки представника Покупця або перевізної організації про прийняття товару у відповідних товаросупровідних документах, після чого Постачальник не несе відповідальності за збереження товару.

Покупець зобов'язаний здійснити оплату за товар в національній валюті, в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у розмірі 100% оплати вартості кожної партії товару протягом, як найбільш 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дати поставки кожної окремої партії товару на підставі рахунку (пункт 3.1. Договору).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016 з правом пролонгації його на наступний рік (пункт 6.1. Договору).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

На виконання умов договору №0112-16 від 29.12.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "НАН МЕТАЛ" поставлено відповідачу за період з лютого 2016 по грудень 2016 товар на загальну суму 244674,77 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: №0119-1 від 19.02.2016 на суму 7398,00 грн., №0317-1 від 18.03.2016 на суму 45954,04 грн., №0418-1 від 19.04.2016 на суму 20023,20 грн., №0601-1 від 01.06.2016 на суму 11100,00 грн., №0808-1 від 31.08.2016 на суму 69114,57 грн., №1128-1 від 08.12.2016 на суму 91084,96 грн. (а.с. 102, 103, 105, 107, 108, 110 т.1).

На оплату вартості відвантаженого за вказаним Договором товару позивачем виставлено відповідачу відповідні рахунки-фактури: №0119-1 від 19.02.2016 на суму 7398,00 грн., №0315-1 від 15.03.2016 на суму 45954,04 грн., №0418-1 від 18.04.2016 на суму 20023,20 грн., №0601-1 від 01.06.2016 на суму 11100,00 грн., №0808-1 від 08.08.2016 на суму 69114,57 грн., №1128-1 від 28.11.2016 на суму 91084,96 грн., а всього на суму 244 674,77 грн. (а.с. 102, 104, 106, 107, 109, 111 т.1).

За отриманий від позивача товар відповідач повністю не розрахувався, що підтверджується виписками по банківських рахунках ТОВ "НАН МЕТАЛ" в АТ "ПриватБанк", АТ "Полтава-банк", внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним Договором, яка станом на 07.06.2018 становить 124980,33 грн.

Таким чином, загальна сума основного боргу відповідача перед позивачем складає за усіма наведеними вище поставками товару складає 331823,85 грн.

Як правильно встановив суд першої інстанції, вказана вище заборгованість відповідача повністю підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку, поданими до матеріалів справи, та не спростована відповідачем. Доказів оплати вказаної заборгованості останнім до матеріалів справи не надано.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, визначено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Матеріалами справи підтверджено, що оплата за отримані матеріальні цінності відповідачем проводилась на підставі рахунків-фактур з цільовим призначенням платежів (розрахунків за отримані матеріальні цінності), а тому посилання апелянта в апеляційній скарзі, що нібито розрахунок заборгованості позивачем проведений за формальним співпадінням номерів видаткових накладних та зазначення такого ж номеру рахунку-фактури у призначеннях платежів проведених ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій є безпідставними та непідтвердженими належними доказами.

Зарахування позивачем здійснених відповідачем оплат відповідно до зазначеного в платіжних документах призначення платежу відповідає наведеним вище положенням Інструкції.

Тому посилання апелянта на нібито повну оплату за всі передані матеріальні цінності та навіть існування у останнього нібито перед ТОВ "НАН МЕТАЛ" переплати у розмірі 38504,32 грн. не підтверджена належними доказами.

Що стосується посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі, про відсутність на його думку доказів факту вчинення господарської операції, заявленої до стягнення ТОВ "НАН МЕТАЛ" на підставі видаткової накладної №1128-1 від 28.11.2016 на суму 91084,96 грн., то таке твердження теж є безпідставними, оскільки не підтверджене належними доказами, натомість позивачем у справі було надано всі докази на підтвердження того, що товар відповідачеві був відвантажений та ним отриманий.

Відтак, передача товару підтверджується належно оформленими до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" видатковими накладними скріпленими підписом та печаткою Покупця, вказаний первинний бухгалтерський документ має силу товаросупровідного документу, що належно підтверджує факт передачі товару Постачальником Покупцю, а випискою по особовому рахунку ТОВ "НАН МЕТАЛ" за період з 01.08.2014 по 05.09.2017 підтверджується відсутністю оплати за отримані матеріальні цінності Покупцем Постачальнику.

Правовідносини сторін виникли з приводу поставки товару, тому регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Частина перша статті 265 Господарського кодексу України визначає, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень частини шостої статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За вимогами частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відтак, враховуючи встановлені судом фактичні обставини поставки товару та приписи статті 692 Цивільного кодексу України, з моменту прийняття товару у відповідача виник перед позивачем обов'язок оплатити його вартість.

Заперечуючи проти виконання такого обов'язку, відповідач подав у даній справі заяву про застосування строку позовної давності та просить відмовити у задоволенні позову, у тому числі, з підстав пропуску такого строку.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки, що передбачено статтею 257 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Тобто, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 Цивільного кодексу України.

Частинами третьою - п'ятою статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що оскільки в даному випадку термін виконання відповідачем зобов'язання з оплати отриманого товару чітко визначений спеціальною нормою права, а саме статтею 692 Цивільного кодексу України, то право позивача є порушеним, починаючи після закінчення наступного дня після дня отримання відповідачем товару за кожною видатковою накладною окремо.

Як вбачається з відбитку поштового штемпеля на конверті, в якому позовну заяву направлено до Господарського суду Кіровоградської області, ця заява здана на пошту 05.05.2018.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі поза межами трирічного строку щодо дати виникнення обов'язку відповідача оплатити товар по трьох поставках, які є предметом спору у даній справі, а саме: за видатковою накладною №1204-1 від 04.12.2014 на суму 49492,40 грн., №0316-1 від 16.03.2015 на суму 54473,60 грн. та №0427-1 від 27.04.2015 на суму 6952,82 грн., усього на загальну суму 110918,82 грн.

Частина перша статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами договору у письмовій формі про збільшення позовної давності щодо поставок товару, оплата вартості якого є предметом позову.

Положення статті 264 Цивільного кодексу України містять також правила щодо переривання перебігу позовної давності.

Згідно наведеної норми перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як правильно встановив суд першої інстанції, в матеріалах справи міститься ОСОБА_2 №2-1 засідання робочої групи ТОВ "НАН МЕТАЛ" від 31.05.2016, зі змісту якого вбачається, що присутній на засіданні робочої групи директор Заводу металевих конструкцій ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" ОСОБА_3 існуючу заборгованість станом на 31.05.2016 по рахунках: №0918-1 від 18.09.2014, №1204-1 від 04.12.2014, №0316-1 від 16.03.2015, №0427-1 від 27.04.2015, №0505-1 від 05.05.2015, №0519-2 від 19.05.2015, №0625-1 від 25.06.2015, №0724-1 від 24.07.2015, №0805-2 від 05.08.2015, №0805-1 від 05.08.2015, №0918-1 від 18.09.2015, №1021-1 від 21.10.2015, №1123-1 від 23.11.2015, №1125-1 від 25.11.2015, №0119-1 від 19.02.2016, №0315-1 від 15.03.2016, №0418-1 від 18.04.2016 на загальну суму 393692,20 грн. визнав та зобов'язався, що в найкоротший строк борг буде погашений Заводом перед ТОВ "НАН МЕТАЛ". При цьому директор відповідача посилався на тимчасове тяжке матеріальне становище, яке склалось на Заводі, та просив продовжити відпускати до погашення заборгованості матеріальні цінності із-за виниклої виробничої необхідності замовника.

Із вказаного вище протоколу вбачається, що прийнято наступне рішення: у зв'язку із довготривалими відносинами, які склались з контрагентом, враховуючи надані уповноваженою особою заводу ОСОБА_3 гарантії щодо вирішення питання про погашення в найкоротші строки визнаного боржником боргу за несплаченими рахунками ТОВ "НАН МЕТАЛ" №0918-1 від 18.09.2014, №1204-1 від 04.12.2014, №0316-1 від 16.03.2015, №0427-1 від 27.04.2015, №0505-1 від 05.05.2015, №0519-2 від 19.05.2015, №0625-1 від 25.06.2015, №0724-1 від 24.07.2015, № 0805-2 від 05.08.2015, № 0805-1 від 05.08.2015, №0918-1 від 18.09.2015, №1021-1 від 21.10.2015, №1123-1 від 23.11.2015, №1125-1 від 25.11.2015, №0119-1 від 19.02.2016, №0315-1 від 15.03.2016, №0418-1 від 18.04.2016 на загальну суму 393692,20 грн.

Оцінюючи наданий позивачем до справи протокол на предмет визнання відповідачем в такому акті заборгованості та, як наслідок, переривання строку позовної давності за позовною вимогою про стягнення заборгованості по спірним поставкам, суд першої інстанції правильно встановив, що дійсно наданий протокол містить посилання на усі три видаткові накладні (№1204-1 від 04.12.2014, №0316-1 від 22.04.2015 та №0427-1 від 27.04.2015), на підставі яких обліковувались відповідні господарські операції, та питання позовної даності за якими є предметом розгляду. Вказаний протокол датовано 31.05.2016. Тому у суду наявні підстави вважати, що вказаний протокол є визнанням відповідачем саме спірної заборгованості за видатковими накладними №1204-1 від 04.12.2014, №0316-1 від 22.04.2015 та №0427-1 від 27.04.2015.

Посилання апелянта (відповідача), що нібито службовою запискою ОСОБА_3 від 23.05.2018 року заперечується факт участі директора у будь-яких засіданнях робочої групи ТОВ "НАН МЕТАЛ", визнання відповідного боргу - не підтверджено належними доказами - є безпідставними та спростовується, до того ж, самим текстом службової записки.

Таким чином, визнання відповідачем вказаної заборгованості перервало перебіг позовної давності.

За встановлених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності у господарського суду відсутні, тому позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 331823,85 грн. (з урахуванням заяви позивача від 07.06.2018 №3) слід задовольнити.

Предметом спору у даній справі є також вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 17030,15 грн. за загальний період з 19.02.2016 по 06.08.2017, трьох процентів річних за загальний період з 04.12.2014 по 23.06.2017 у сумі 3012,92 грн. та втрати від інфляції за грудень 2014 - квітень 2018 у сумі 130781,98 грн.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Таким чином, правові підстав для стягнення з відповідача пені наявні лише щодо заборгованості, що виникла в результаті невиконання відповідачем своїх зобов'язань за письмовим договором №0112-16 від 29.12.2015.

Пунктом 3.2 вказаного Договору визначено, що за несвоєчасне перерахування грошових коштів покупець зобов'язаний заплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. При неоплаті товару на протязі більше 60 днів, окрім вищепереліченого, покупець зобов'язаний заплатити постачальнику інфляційні витрати за весь період прострочення.

Окрім того, відповідно до частини другої статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Виходячи із положень статті 266, частини другої статті 258 Цивільного кодексу України примусове стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З урахуванням того факту, що позовну заяву подано 05.05.2018, відповідно до наведених вище норм законодавства, суд першої інстанції правильно визначив за своїм перерахунком, що стягненню підлягає пеня за період з 05.05.2017 по 06.08.2017 (кінець періоду визначено самим позивачем) 5981,66 грн., а тому правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення пені частково - на суму 5981,66 грн., а в задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення пені обґрунтовано відмовив.

Щодо решти позовних вимог позивача в частині стягнення трьох процентів річних за загальний період з 04.12.2014 по 23.06.2017 у сумі 3012,92 грн. та втрат від інфляції за грудень 2014 - квітень 2018 у сумі 130781,98 грн., то дослідивши розрахунки позивача, судова колегія погоджується з тим, що суд першої інстанції правильно встановив, що наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, відповідає положенням статті 625 Цивільного кодексу України, які встановлюють, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а тому правомірно задовольнив ці вимоги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об'єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені скаржником у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.07.2018 у справі №912/1124/18 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 26.12.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова