номер провадження справи 27/116/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 Справа № 908/1592/18

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 11/15, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Владар Україна» (69032, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 9, )

про стягнення 567 021 грн. 72 коп.

за участю

представника позивача: Пегза К.К., дов. № Ц/з-04/100-18 від 14.02.2018 р.

представник відповідача: Чулой І.С., дов. № б/н від 12.06.2018 р.

СУТЬ СПОРУ:

14.08.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії «Центр забезпечення виробництва» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Владар Україна» про стягнення 567021 грн. 72 коп. штрафних санкцій.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2018 р., справу № 908/1592/18 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 16.08.2018 р., прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1592/18, присвоєно справі номер провадження 27/116/18 та призначено підготовче судове засідання на 30.08.2018 р.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

28.08.2018 р. від відповідача до суду надійшов відзив № 28-1/08 від 28.08.2018 р. на позовну заяву, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Владар Україна» зазначає, що при підписанні Рознарядки від 14.08.2017 р. та від 14.12.2017 р. позивачем не були надані документи, які свідчили б про повноваження осіб, що їх підписували, зокрема, довіреностей, в зв’язку з чим, відповідач зазначає про існування дефектів Рознарядок, та заперечує проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 30.08.2018 р. підготовче засідання, відповідно до ст. 183 ГПК України, відкладено на 04.10.2018 р., у зв’язку з неявкою представника позивача.

01.10.2018 р. на електронну адресу суду надійшло клопотання № ЦЗВ-20/3540 від 25.09.2018 р. (вх. № 08-08/17481/18) позивача, в порядку ст. 197 ГПК України, про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вказане клопотання, що надійшло на електрону адресу суду не містить електронного підпису, 02.10.2018 р. оригінал клопотання № ЦЗВ-20/3540 від 25.09.2018 р. отримано на поштову адресу господарського суду за вх. № 08-08/17521/18).

Ухвалою суду від 02.10.2018 р. у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

04.10.2018 р. у підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання № 03-2/09 від 03.10.2018 р. (вх. № 08-08/15766/18) в порядку ст. 81 ГПК України, про витребування доказів у позивача, а саме копії довіреностей на підставі яких, станом на 14.08.2017 р., директор філії В.Б. Цвігну та заступник директора філії С.А. Іванча підписали рознарядку № ЦЗВ-20/3260, довіреностей на підставі яких, станом на 14.12.2017 р., заступник директора Є.С. Нікітін та в.о. заступника директора філії О.М. Онисимюк підписали рознарядку № ЦЗВ-20/5972, копії редакції статуту ПАТ «Українська залізниця», яка діяла станом на 14.08.2017 р., редакції статуту ПАТ «Українська залізниця», яка діяла станом на 14.12.2017 р.

Представник позивача проти клопотання відповідача в порядку ст. 81 ГПК України, не заперечив, проте повідомив, що не отримував копії вказаного клопотання та не мав часу для ознайомлення з ним.

Клопотання відповідача в порядку ст. 81 ГПК України, судом задоволено частково, оскільки копії довіреностей на підставі яких, станом на 14.08.2017 р., директор філії В.Б. Цвігну та заступник директора філії С.А. Іванча підписали Рознарядку № ЦЗВ-20/3260, довіреностей на підставі яких, станом на 14.12.2017 р., заступник директора Є.С. Нікітін та в.о. заступника директора філії О.М. Онисимюк підписали рознарядку № ЦЗВ-20/5972 – представник позивача надала для огляду представнику відповідача.

Ухвалою суду від 04.10.2018 р. відповідно до ч. 3 ст. 177 ГПК України, строк підготовчого засідання продовжено на тридцять днів, на підставі ст. 183 ГПК України, підготовче засідання було відкладено та призначено на 12.11.2018 р.

08.10.2018 р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив № ЦЗВ-20/3609 від 01.10.2018 р., відповідно до якої позивачем зазначено, що Рознарядки підписані з дотриманням правил двох підписів уповноваженими на це посадовими особами, які діяли на підставі довіреностей та мали необхідний обсяг повноважень. Копії довіреностей, чинних на момент підписання Рознарядок надані суду.

Від відповідача на адресу суду 22.10.2018 р., надійшло клопотання, відповідно до якого ТОВ «Владар Україна» просить суд витребувати у позивача копію балансу підприємства за 2017 р. та розрахунок збитків понесених у зв’язку із несвоєчасною поставкою товарів по договору від 23.06.2017 р. № ЦЗВ-03-02717-01, при винесенні рішення просить врахувати вказані документ та зменшити суму неустойки заявлену позивачем.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача щодо зменшення неустойки, на підставах викладених у письмовому запереченні № ЦЗВ-20/4963 від 08.11.2018 р. (вх. № 08-08/20193/18 – надійшло на електрону адресу суду 09.11.2018 р., надійшло поштою 20.11.2018 р.).

20.11.2018 р. від позивача надійшло уточнення до відповіді на відзив, відповідно до якого просив суд задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 567021 грн. 72 коп.

У підготовчому засіданні 12.11.2018 р. представники сторін звернулись до суду з письмовою заявою в порядку ч. 6 ст. 183 ГПК України про розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 12.11.2018 р. підготовче провадження закрито, суд перейшов до розгляду справи по суті. Оголошено перерву в судовому засіданні до 10 грудня 2018 р.

29.11.2018 р. від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що Рознарядки не мають юридичної сили і не можуть породжувати правові наслідки для сторін Договору та вказав про майнові стани сторін задля можливості зменшення суми штрафних санкцій.

10.12.2018 р. відповідач надав суду пояснення, відповідно до якого вказано, що ТОВ «Владар України» не визнає позовні вимоги, зазначивши, що розрахунок здійснений з дати Рознарядок є помилковим надавши роздруківку довідок Укрпошти про отримання відповідачем Рознарядок.

У судовому засіданні 10.12.2018 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу “Оберіг”.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз’яснено представникам позивача та відповідача, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 10.12.2018 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити, проти задоволення клопотання про зменшення штрафних санкцій заперечив.

Представник відповідача в засіданні суду 10.12.2018 р. заперечив проти позовних вимог, на підставах викладених у письмовому відзиві, письмових поясненнях та просив суд клопотання про зменшення штрафних санкцій задовольнити.

В засіданні суду 10.12.2018 р. здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 10.12.2018 р., на підставі статті 217 ГПК України суд закінчив з’ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів – ст. 218 ГПК України.

Заслухавши представників сторін, після судових дебатів, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз'яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб’єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір – є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків. Цивільні права і обов’язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір – це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. До зобов’язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов’язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов’язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

16.06.2017 р. між ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Владар Україна» (Постачальник) укладений Договір поставки № ЦЗВ-03-024117-01 (Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов’язується поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити Продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі.

Згідно з п. 1.2 Договору визначено найменування Продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів).

Постачальник зобов'язаний здійснити поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) - пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010). Вантажовідправником може бути третя особа, зазначена Постачальником (п. 5.1 Договору).

Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії Договору, тільки після письмової рознарядки Замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Замовника до прийому Продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе Замовник. Рознарядка надається Постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти. Після отримання рознарядки по електронній пошті постачальник повинен протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту Замовника, що підтверджує отримання рознарядки та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначений термін Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказано у рознарядці (п. 5.2 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, Замовник направляв на адресу Постачальника рознарядки на відвантаження продукції:

-          від 14.08.2017 р. № ЦЗВ-20/3260 на суму 2 7248 930,00 грн. (з ПДВ);

-          від 14.12.2017 р. № ЦЗВ-20/5972 на суму 2 611 572,00 грн. (з ПДВ).

Протягом строку дії Рознарядки від 14.08.2017 р. № ЦЗВ-20/3260 (з 14.08.2017 р. по 13.09.2017 р. включно) Постачальником відвантажено продукцію на суму 169 056,00 грн., а саме:

04.09.2017 р. - на суму 45 786,00 грн., акт приймання-передачі продукції від 04.09.2017 № 40;

04.09.2017 р. - на суму 52 830,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 04.09.2017 № 109;

04.09.2017 р. - на суму 70 440,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 04.09.2017 № 41.

З порушенням строків (термінів) поставки, відвантажено продукцію на суму - 2579874,00 грн.:

20.10.2017 р. - на суму 539 220,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 20.10.2017 р. № 86;

23.10.2017 - на суму 528 654,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 23.10.2017 р. №85;

13.11.2017 р. - на суму 504 000,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 13.11.2017 р. №93;

15.11.2017 р. - на суму 504 000,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 15.11.2017 р. № 121;

16.11.2017 р. - на суму 504 000,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 16.11.2017 № 92).

Протягом строку дії Рознарядки від 14.12.2017 р. № ЦЗВ-20/5972 (з 14.12.2017 р. по 13.01.2018 р. включно) Постачальником відвантажено продукцію на суму 2 409 972,00 грн.:

15.12.2017 р. - на суму 504 000,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 15.12.2017 р. №8;

19.12.2017 р. - на суму 553 308,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 19.12.2017 р. №43;

19.12.2017 р. - на суму 511 044,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 19.12.2017 р. № 44;

20.12.2017 р. - на суму 841 620,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 20.12.2017 р. № 40.

З порушенням строків (термінів) поставки 06.04.2018 р. відвантажено продукцію на суму — 201 600,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 06.04.2017 р. №04.

Таким чином, ТОВ «Владар Україна» свої зобов'язання за Договором виконало неналежним чином, з порушенням вимог п. 5.2 Договору., в зв’язку з чим, позивачем на підставі п. 10.1 Договору нараховано суму пені в розмірі 149800 грн. 62 коп. та штраф в розмірі 417221 грн. 10 коп.

В зв'язку з невиконанням ТОВ «Владар Україна» умов Договору, позивач надсилав на адресу відповідача претензію від 19.03.2018 р. № ЦЗВ-20/1256 з вимогою сплатити штрафні санкції у сумі 562 788,12 грн., однак матеріали справи не містять відповіді ТОВ «Владар України» на вказану претензію. Станом на момент подання позову сума штрафних санкцій відповідачем не сплачена.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб’єкта, який порушив зобов’язання, не звільняє цього суб’єкта від обов’язку виконати зобов’язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов’язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обов’язків (зобов’язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір поставки № ЦЗВ-03-02417-01 від 16.06.2017р.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У зв'язку з тим, що відповідачем було порушено строк поставки продукції, відповідачем було порушено своє зобов'язання за Договором, а саме порушено п. 5.2 Договору.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені в розмірі 149800 грн. 62 коп. (за Рознарядкою від 14.08.2017 р. в сумі 133269 грн. 42 коп. за період з 14.09.2017 р. по 15.11.2017 р., за Рознарядкою від 14.12.2017 р. в сумі 16531 грн. 20 коп. за період з 14.01.2018 р. по 05.04.2018 р.) та штраф в розмірі 417221 грн. 10 коп. (за Рознарядкою від 14.08.2017 р. в сумі 386981 грн. 10 коп., за Рознарядкою від 14.12.2017 р. в сумі 30240 грн. 00 коп.), загальною сумою штрафні санкції - 567021 грн. 72 коп., які нараховані за порушення строків поставки продукції за Договором.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов’язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що при порушенні зобов'язання настають правові наслідки, які встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що за порушення термінів постачання Постачальник оплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2 даного Договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому, Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово Замовник.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу здійснені позивачем, господарський суд вважає їх вірними, а суму до стягнення в розмірі 567021 грн. 72 коп. штрафних санкції (пені в розмірі 149800 грн. 62 коп. та штраф в розмірі 417221 грн. 10 коп.) обґрунтованою.

Заперечення відповідача на позовну заяву, викладені у відзиві на позовну заяву та в письмових поясненнях є необґрунтованими, спростовуються вищевикладеним, та матеріалами справи. Доводи та докази, що пред’явив позивач спростовують позицію відповідача.

Разом з тим, як вже було зазначено вище, відповідачем подано клопотання про зменшення заявленої до стягнення суми штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічні приписи встановлені ст. 233 ГК України.

В обґрунтування вказаного клопотання, заявник посилається на те, що зобов’язання за Договором ним було виконано, чистий прибуток підприємства відповідача за 2017 р. складає 124,5 тис. грн., а стягнення штрафних санкцій в розмірі 567 021 грн. 72 коп. призведе до банкрутства підприємства.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій, що підлягає до стягнення, господарський суд вважає можливим задовольнити частково, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як свідчать матеріали справи, спірне зобов'язання відповідачем на момент розгляду даної справи виконано у повному обсязі; прострочення в поставці мало місце, однак тільки частина продукції була поставлена з порушенням строку поставки та на незначний проміжок часу.

Керуючись вказаними нормами, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення суми пені та штрафу, та стягнути з відповідача суму штрафних санкцій в розмірі 480 000 грн. 00 коп.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід’ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов’язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховується, що згідно ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

За таких обставин, суд задовольняє позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» частково.

Слід зазначити, що в позовній заяві було вказано про стягнення 6000 грн. 00 коп. витрат, пов’язаних з розглядом справи, однак, матеріали справи не містять належних доказів, в підтвердження даної суми, яку позивач поніс в процесі розгляду справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв’язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п’яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За таких обставин, заяву про стягнення 6000 грн. 00 судових витрат, пов’язаних з розглядом справи судом залишено без розгляду, представник позивача під час судового розгляду справи по суті дану заяву не підтримав.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 8505 грн. 33 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Владар Україна», м. Запоріжжя задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Владар Україна» (69032, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 9, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 11/15, ) 480000 (чотириста вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. штрафних санкцій, 8 505 (вісім тисяч п’ятсот п’ять) грн. 33 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 20.12.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.С. Дроздова