ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 року м.Дніпро Справа № 904/3463/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіна О.В. (доповідач)

судді: Вечірко І.О., Кузнецов В.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2018, ухвалене суддею Васильєвим О.Ю., повний текст якого складений 13.09.2018, у справі №904/3463/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтобаз України”, м. Київ

до: Радушненське житлово-комунального підприємства, смт. Радушне

про: стягнення 39 836, 40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2018 у справі №904/3463/18 (суддя Васильєв О.Ю.) в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати покладено на позивача.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, здійснення невірних висновків у справі, просив рішення суду від 13.09.2018 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач вважає неправомірним застосування судом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. До того ж наявність заборгованості станом на 30.11.2016р. унеможливлює списання нарахування та застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону.

Товариство вказує, що неустойка, інфляційні нарахування і проценти річних, які підлягають списанню з підприємств, які підпадають під дію положень Закону повинні бути відображені в бухгалтерському обліку відповідача. Відповідач вправі відображати у своїй фінансовій звітності суми неустойки, інфляційних та відсотків лише у разі наявності рішення суду або визнання у добровільному порядку вимог позивача. У іншому випадку це призведе до порушення ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу – залишити без змін. Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим без порушення судом норм матеріального та процесуального права, натомість апеляційна скарга не відповідає дійсним обставинам, які підтверджені доказами, дослідженими у порядку встановленому ГПК України, а тому не підлягає задоволенню. Зокрема, відповідачем зазначено, що посилання скаржника на неправомірність застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” є такими, що не відповідають дійсності. Виконання положень ст.7 вказаного Закону як норми прямої дії є однозначною та сталою, виконання цієї норми не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено лише в залежність до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2018 для розгляду справи №904/3463/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Березкіна О.В. (доповідач), суддів: Кузнецов В.О., Вечірко І.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.10.2018 прийнято до свого провадження справу №904/3463/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтобаз України”, м. Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2018, ухвалене суддею Васильєвим О.Ю., повний текст якого складений 13.09.2018, у справі №904/3463/18.

Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діє з 15.12.2017р.) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.14р. між ПАТ “НАК “Нафтогаз” (продавець) та Радушненським ЖКП (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу постачання природного газу №2479/14-БО-5, відповідно до умов якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 природний газ, ввезений на митну територію України НАК “Нафтогаз України” за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору (п.1.1. договору). Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцю в період з 01 січня 2014 по 31 грудня 2014 газ обсягом до 127, 2 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів визначених в графіку, що міститься в договорі (а.с. 12).

За розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр (куб. м), приведений до стандартних умов (t)=20 градусів Цельсія, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика)(101,325 кПа). (п. 2.3. договору).

Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу у розмірі +/-5% від узгодженого сторонами згідно з пунктом 2.1. цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (пп. 2.1.2 договору).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що кількість газу, яка продається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу.

Згідно з пунктом 5.2. договору (з урахуванням додаткової угоди № 6 від 15.12.2014р., а.с.23), ціна за 1000 куб. м. газу становить 5 900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ – 2%;           податок на додану вартість за ставкою – 20%; крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366, 70 грн., крім того ПДВ -20% - 73, 34 грн., всього, з ПДВ – 440, 04 грн.; до сплати за 1000 куб.м. природного газу – 6 384, 70 грн. , крім того ПДВ -20% - 1 276, 94 грн., всього з ПДВ – 7 661, 64 грн.”.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газ; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу. В платіжних дорученнях покупець повинен обов’язково зазначити номер договору , дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду , за який здійснюється оплата; за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли вад покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоду по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості; кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. (п.6.3. договору). У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені , штрафів , інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються , що грошова сума , яка надійшла від покупця , погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов’язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;3) у третю чергу погашається основана сума боргу. (п.6.4. договору).

В п.7.2. договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. (а.с.12-17).

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 465 324, 55 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі, які містяться в матеріалах справи (а.с. 24-28).

Позивач посилається на наявність у відповідача заборгованості з оплати за поставлений природний газ в розмірі 0,05 грн., згідно наданого позивачем розрахунку станом на 24.04.18р. (а.с.9-11), що є підставою для нарахування пені за неналежне виконання відповідачем умов договору– 17 013, 63 грн., 3% річних у розмірі 2 525,82 грн., інфляційних втрат у розмірі 20 296, 90грн.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що цивільні та господарські зобов’язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Порушенням зобов’язання визначено його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов’язання (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

За вимогами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При порушенні цивільного обов'язку, що виникає з укладеного сторонами договору настає договірна відповідальність. Однією із форм такої відповідальності є сплата неустойки.

Згідно ч.1. ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Застосування пені у разі несвоєчасного виконання грошового зобов’язання за укладеним сторонами договором передбачено п. 7.2.: «У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов’язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу».

Частина 2 ст. 625 ЦК України зобов’язує боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 03.11.2016р. №1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», дія закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії .

За визначенням наведеним у ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Абзацом 9 ч. 1 ст. 1 Закону процедура врегулювання заборгованості визначена, як заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (далі - реєстр) (ч.1 ст. 3 Закону).

Аналогічна норма наведена у абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону, яким визначено, що учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Процедура включення підприємства до реєстру наведена в ч. 2 ст. 3 Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було сплачено заборгованість за поставлений газ в повному розмірі, останній платіж був здійснений в розмірі 58 229, 27 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням №145 від 30.11.15р. (а.с.68)., тобто, основний борг погашений до набрання чинності Законом від 03.11.2016р. №1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

В графі призначення платежу вказаного платіжного доручення, зазначено “ Оплата за природний газ за листопад 2015 згід. Дог. №1323/15-БО-5 від 25.12.14р. та погаш. Остаточного боргу згідно дог.№2479/14БО-5 від 28.01.14р. заг. сум. дог. не передбачена”. Тобто заборгованість перед позивачем за природний газ до набрання чинності Законом була відсутня.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками попереднього суду, що здійснена оплата відповідача згідно платіжного дорученням №145 від 30.11.15р. не була враховані позивачем під час розрахунку заборгованості відповідача у цій справі, а різниця в оплаті за спожитий природний газ у розмірі 5 копійок, свідчить лише про недоліки у веденні бухгалтерського обліку відповідача, і не може свідчити про розумність та справедливість доводів позивача щодо існування заборгованості у зазначеному розмірі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про погашення суми основного боргу відповідачем до набрання чинності Законом, що дозволяє списувати нараховані неустойку, інфляційні та 3% річних незалежно від будь-яких інших умов.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані на фактично погашену заборгованість на підставі ч.3 ст.7 Закону.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду з аналогічних спорів, зокрема від 16.04.2018р. у справі №904/11361/16, від 06.06.2018 у справі №904/10292/17, від 25.07.2018 у справі № 910/15874/13, від 11.04.2018 року у справі №15/5005/153/2012.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на них та спростовуються наведеними положеннями ГПК України та Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, у зв'язку з чим відхиляються як необґрунтовані.

За встановлених судом обставин справи рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права з урахуванням фактичних обставин справи, підстави, встановлені ст.277 Господарського процесуального кодексу України, для його скасування відсутні; рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2018 у справі №904/3463/18 – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 17.12.2018 р.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов