ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Справа № 906/489/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін:

позивача - прокурор Лис Н.В.

відповідача Райгородоцької сільської ради - не з'явився

відповідача ФОП Ткачука Ігоря Миколайовича - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 21.08.2018р. (ухвалене у м. Житомирі об 10:43 год., повний текст складено 23.08.2018р.)

у справі №906/489/18 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави

до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області

до Фізичної особи-підприємця Ткачука Ігоря Миколайовича

про визнання недійсним договору оренди №3/2017 від 17.05.2017р. гідротехнічної споруди та повернення майна

В С Т А Н О В И В :

До місцевого господарського суду прокурором подано позов, в якому прокурор просить визнати недійсним договір оренди № 3/2017 від 17.05.2017 укладений між Райгородоцькою сільською радою та фізичною особою-підприємцем Ткачуком Ігорем Миколайовичем щодо передачі в строкове платне користування нерухомого майна, а саме гідроспоруди, що розташована в с. Мартинівка, по вул. Гагаріна, 39, Бердичівського району, Житомирської області; зобов'язати фізичну особу-підприємця Ткачука Ігоря Миколайовича повернути орендоване нерухоме майно комунальної власності - гідротехнічну споруду, яка знаходиться в с. Мартинівка, по вул.Гагаріна, 39, Бердичівського району, Житомирської області, в комунальну власність територіальної громади Райгородоцької сільської ради шляхом укладення акта приймання-передачі.

Обґрунтовуючи позов прокурор зазначає, що спірний договір не відповідає вимогам закону, оскільки гідроспоруди не можуть бути об'єктами оренди відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", тому відповідно до ст.203 та ст.215 ЦК України договір є недійсним.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.08.2018 у справі №906/489/18 відмовлено в задоволенні позову Керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області та Фізичної особи-підприємця Ткачука Ігоря Миколайовича про визнання недійсним договору оренди № 3/2017 від 17.05.2017 гідротехнічної споруди та повернення майна.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Житомирської області, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 21.08.2018 у справі № 906/489/18 скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено загальновизнані процесуальні принципи здійснення правосуддя, яким є законність, всебічне, повне і об'єктивне дослідження обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що спірний договір не відповідає вимогам закону, оскільки гідроспоруди не можуть бути об'єктами оренди відповідно до ч. 2 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". На думку скаржника, наявні підстави для визнання договору оренди №3/2017 від 17.05.2017р. гідротехнічної споруди недійсним та повернення майна в комунальну власність.

У відзиві на апеляційну скаргу Райгородоцька сільська рада Бердичівського району Житомирської області заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу Фізична особа-підприємь Ткачук Ігор Миколайович заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що при укладенні договору оренди комунального майна порушено інтереси держави, що є підставою для представництва прокурором для інтересів держави.

У судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Інші учасники у справі в судове засіданя не з'явилися, про дату, час і місце повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення рекомендованого повідомлення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.05.2017р між Райгородоцькою сільською радою Бердичівського району Житомирської області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ткачуком Ігорем Миколайовичем (орендар) укладено договір оренди (далі - договір) /а.с.13/.

Згідно п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об'єкт нерухомого майна, а саме: гідротехнічну споруду, що розташована за адресою: вул.Гагаріна, 39, с. Мартинівка Бердичівського району Житомирської області.

17.05.2017р актом прийому-передачі орендованого майна Райгородоцька сільська рада передала в оренду фізичній особі-підприємцю Ткачуку Ігорю Миколайовичу в строкове платне користування гідротехнічну споруду №1 , що розташована за адресою: вул.Гагаріна, 39, с. Мартинівка Бердичівського району Житомирської області. До складу майна входить гідротехнічна споруда №1, водовипуск залізобитонний довжиною 59,6 м з переїздом (дорога з асфальтованим покриттям) та металевою огорожею. Заслонка дерев'яна з металевим швелером /а.с.17/.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських) договорів недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як вбачається із позовної заяви та апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", де вказано, що не можуть бути об'єктами оренди захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи).

Колегія суддів зазначає, що згідно ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні споруди. Основні положення" гідротехнічні споруди - споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також захисту від шкідливого впливу вод.

Згідно з п.1.3 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах, затверджених наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України №661 від 03.04.2012р., гідротехнічна споруда - інженерна споруда, призначена для керування водним режимом, використовування водних ресурсів або для запобігання шкідливій дії вод.

Тобто, гідроспоруди можуть бути такими, що призначені для використання водних ресурсів та такими, які призначені для захисту від шкідливого впливу вод, тобто захисті.

Прокрор обґрунтовує свої вимоги нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна" де вказано, що не можуть бути об'єктами оренди захисні гідроспоруди. Проте, такої вимоги не зазначено щодо гідророспоруд, що призначені для використання водних ресурсів.

Прокурором не представлено доказів того, що гідроспоруда, яке є предметом оренди, є захисною. Відповідачі заперечують що вона є захисною, зазначають, що вона призначена для регулювання рівня води, тобто фактично для використання водних ресурсів.

Доказів, які б підтверджували факт віднесення спірної гідроспоруди до захисної, до матеріалів справи не надано.

Отже, вимоги про зобов'язання ФОП Ткачука І.М. повернути орендоване нерухоме майно комунальної власності - гідротехнічну споруду є похідними від вимоги про визнання договору недійсним, тому задоволенню не підлягають.

Прокурор звернувся із позовом про визнання недійсним договору оренди №3/2017 від 17.05.2017р. гідротехнічної споруди та повернення майна.

Згідно з ч.ч. 1, 3-5 ст. 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 1, абз. 1-2 ч. 3, абз. 1-2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва."

Аналіз вищевказаних правових норм свідчить, що звернутися з позовом в інтересах держави без зазначення в якості позивача органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, прокурор може виключно у двох випадках: у разі відсутності такого органу; у разі відсутності у такого органу повноважень щодо звернення до суду.

У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" порушенням Райгородською сільською радою при укладенні вказаного договору оренди Конституцією України та Законів України, зокрема, Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Крім того, в результаті укладенні договору оренди комунального майна, створені умови неправомірного розпорядження об'єктом нерухомого майна комунальної власності (гідротехнічної споруди).Також зазначено, про відсутність органу, який уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що прокурором обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у даній справі.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 21.08.2018р. у справі №906/489/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 21.08.2018р. у справі №906/489/18 залишити без змін.

3. Справу №906/489/18 повернути Господарському суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "17" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Тимошенко О.М.