ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 17-05-10-14-01-08/103

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючий, Погребняка В.Я., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.;

за участю представника Публічного акціонерного товариства «Христинівський завод комбікормів і круп» - Кононенко О.В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018

у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Кропивної Л.В., Дідиченко М.А.

та на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 12.04.2018

у складі судді Хабазні Ю.А.

за позовною заявою ОСОБА_5

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

у справі за заявою Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Калита»

до Публічного акціонерного товариства «Христинівський завод комбікормів і круп»

про визнання банкрутом.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Розгляд справи відбувається відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону від 22.12.2011 № 4212-VІ, чинній після 19.01.2013).

Хронологія подій та опис фактів, встановлених судами першої та апеляційної

інстанції

1. 08.08.2001 ОСОБА_5 звільнено з посади голови правління СГВАТ «Христинівський завод комбікормів і круп», однак у день звільнення розрахунку з ним проведено не було, належна до виплати сума по заробітній платі складала 1 712, 94 грн. Вказана сума заробітної плати була виплачена 27.12.2004. Ці обставини встановлені рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2009 у справі № 2-110-2009 (т. 26, а.с. 87).

2. Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20.12.2002 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп».

3. 14.08.2006 рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі № 2-33/06 (т. 26, а.с.89) позовну заяву ОСОБА_5 задоволено частково: визнано незаконними і недійсними рішення Спостережної ради СГ ВАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» від 08.08.2001 № 2/08-1, від 08.08.20014 № 2/08-2, від 10.08.2001 № 2/08-3 та наказ від 13.08.2001 № 2/08-1 в частині звільнення ОСОБА_5 з посади голови правління СГВАТ «Христинівський завод комбікормів і круп»; поновлено останнього на цій посаді з 09.08.2001 та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період (із розрахунку 514, 25 грн) за період з 27.07.2005 по 14.08.2006 в сумі 6451, 50 грн та 100 грн витрат на правову допомогу. При цьому, відповідно до резолютивної частини вищевказаного рішення з сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Христинівський завод комбікормів і круп» на користь ОСОБА_5 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.07.2005 по 14.08.2006 з розрахунку середнього заробітку 514, 25 грн, що складає 6 451, 50 грн та 100 грн витрат на правову допомогу, в решті позовних вимог відмовлено.

4. 29.11.2006 ОСОБА_5 поновлено на посаді голови правління ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп (т. 31, а.с.113).

5. 29.11.2006 ОСОБА_5 подано заяву про звільнення із займаної посади за згодою сторін відповідно до п. 1 частини першої статті 36 КЗпП України (т. 31, а.с.114).

6. 29.11.2006 ОСОБА_5 звільнено із займаної посади наказом № 99-К (Т. 31, а.с. 115) та доручено бухгалтерії підприємства здійснити остаточний розрахунок, а саме виплатити компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 2001 по 2006 роки в сумі 4 709 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 29.11.2006 № 78 (т. 31, а.с.116).

7. Окрім того, ОСОБА_5 виплачено повністю грошові кошти, присуджені рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі № 2-33/06 в сумі 6 551, 50 грн, що підтверджується заявою ОСОБА_5 від 29.11.2006 (т. 31, а.с.117) на ім'я начальника ДВС у Христинівському районі про закриття виконавчого провадження про стягнення 6 551, 50 грн за вказаним рішенням, в зв'язку з проведенням повного розрахунку, а також постановою ДВС у Христинівському районі від 29.11.2006 у ВП № 2552797 (яке було відкрите 27.11.2006 (т. 31, а.с. 137-138).

8. У подальшому, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі № 22ц-96-2007р., зміненим додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 (т. 26, а.с. 90-104) апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково: рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі від 14.08.2006 № 2-33/06 змінено в частині визначення розміру суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_5 з 6 451, 50 грн до 7 689, 39 грн та в частині періоду, за який цю суму нараховано - за період з 09.08.2001 по 14.08.2006, а також стягнуто 3 000 грн моральної шкоди.

9. 10.04.2007 на виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі №22ц-96-2007р. в частині стягнення 7 689, 39 грн середньомісячного заробітку видано виконавчий лист № 2-33-2006р., згідно якого: 1. стягнуто 1 599, 53 грн, 2. 06.06.2007 відмовлено у відкритті. 3. Виконавчий лист повернуто як виконаний (т. 26, а.с. 193).

10. 19.04.2007 на виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі № 22ц-96-2007р. в частині стягнення 3 000 грн моральної шкоди видано виконавчий лист № 2-332007, згідно якого: 1. 06.06.2007 відмовлено у відкритті. 2. Станом на 27.01.2009 згідно ухвали Господарського суду Черкаської області виконавче провадження зупинено.

11. 18.12.2007 старшим державним виконавцем відділу ДВС Христинівського районного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 4057115 за виконавчим листом № 2-33 2006 від 10.04.2007, виданим на підставі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області про стягнення 7 689, 39 грн (прим.суду: 6 089, 86 грн (6 090, 39 грн)+1 599, 53 грн (1 599 грн), у зв'язку із сплатою боргу в повному обсязі згідно з видатковим касовим ордером від 18.12.2007 (т. 31, а.с. 124).

12. 02.10.2009 Уманським міськрайонним судом Черкаської області у справі № 2-110-09 прийнято заочне рішення (т. 26, а.с. 87) про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_5 Стягнуто на користь останнього 157 065, 48 грн середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати, 8 100 грн компенсації за невикористані відпустки та 5 000 грн моральної шкоди. При цьому, у останньому не вказано конкретний період, за який стягнуто середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, але його розрахунок здійснено за 81 місяць та, виходячи із розміру середньомісячного заробітку, визначеного управлінням праці та соціального захисту Христинівської райдержадміністрації.

13. На виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області 22.12.2009 видано виконавчий лист (т. 26, а.с. 82), згідно якого: 1. Стягнуто кошти в сумі 33 687, 66 грн - 21.10.2011; 2. Станом на 20.12.2012 стягнуто кошти в сумі 39 969, 96 грн; 3. Станом на 26.06.2013 стягнуто борг в сумі 40 203, 59 грн.

14. В провадженні Господарського суду Черкаської області перебуває справа № 05-10-14-01-08/103 за заявою СГ ВАТ «Калита» до ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» про визнання банкрутом.

15. Постановою господарського суду Черкаської області від 25.11.2014 у даній справі ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича.

Подача до суду заяв

16. 22.01.2015 ОСОБА_5 звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою, в якій просив суд визнати його кредитором ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» та включити до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру кредиторів вимоги в сумі 50 393, 22 грн, оскільки вищевказані вимоги складаються з заборгованості боржника по заробітній платі та моральній шкоді (т. 26, а.с. 77).

17. 16.11.2016 ОСОБА_5 звернувся до Господарського суду Черкаської області з додатковою позовною заявою, в якій просив суд стягнути з боржника 238 506, 84 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати; 383 262, 16 грн компенсації за затримку її виплати; 123 869,11 грн індексації заробітної плати; 243 600 грн моральної шкоди (т. 29, а.с. 9).

18. 07.04.2017 ОСОБА_5 до суду першої інстанції подав уточнення до позовної заяви від 22.01.2015 та просив стягнути з боржника: 234 628, 68 грн. середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати на підставі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі № 2-33/06, зміненому рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 та додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі № 22ц-96-2007, 3% річних та інфляційних втрат в сумі 18 386, 69 грн; 176 456, 28 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.10.2009 у справі № 2-110-09, 3% річних та інфляційних втрат в сумі 99 016, 71 грн та 243 600 грн моральної шкоди. Також, просив зобов'язати боржника надати корегуючі документи персоніфікованого обліку на ОСОБА_5 до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про нарахування заробітної плати відповідно до рішення суду по місяцях та роках (т. 30, а.с. 27).

19. 13.04.2017 ОСОБА_5 до суду першої інстанції подав уточнення до позовної заяви від 16.11.2016, в якому просив стягнути з боржника: 234 628, 68 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати та 243 600 грн моральної шкоди (т. 30, а.с. 173).

20. Обґрунтовуючи свої вимоги сумі 234 628, 68 грн, ОСОБА_5 вказував на те:

що 09.08.2001 його було звільнено з посади голови правління ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп», однак всупереч вимог статей 116, 117 КЗпП України розрахунку проведено не було, заборгованість із заробітної плати складала 1 712, 94 грн;

що постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 (якою скасовано ухвалу Господарського суду Черкаської області від 20.04.2015 в частині відхилення грошових вимог заявника в сумі 10 625, 50 грн та віднесення грошових вимог в сумі 8 000 грн моральної шкоди до першої черги) та визнано і зобов'язано ліквідатора банкрута включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ОСОБА_5 до боржника: в сумі 10 625, 50 грн (в тому числі: 6 090, 39 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, що ґрунтуються на рішенні Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі №2-33/06, зміненому рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007, додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі №22ц-96-2007), а також вимоги нараховані заявником за період прострочення оплати 8 000 грн з листопада 2009 року по дату відкриття ліквідаційної процедури у даній справі, 3% річних - 1 216, 44 грн та інфляційних втрат в сумі 3 318, 67 грн;

Також, зазначав на те, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-144ц13, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки при звільненні.

Окрім того, звертав увагу на те, що оскільки суму 6 090, 39 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу стягнуто рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі №2-33/06, зміненим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007, додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі №22ц-96-2007 у строки, визначені статті 116 КЗпП України, підприємством-боржником йому виплачено не була, він відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середньомісячного заробітку за весь час затримки його виплати. Згідно розрахунку, проведеного ОСОБА_5, період затримки становить 123 місяці (з 27.03.2007 року по 30.04.2017 року), оскільки згідно з довідкою Христинівської райдержадміністрації від 06.04.2007 № 0-46 розмір його середньомісячного заробітку становить 1 939, 08 грн, то середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за вказаний період складає 234 628, 68 грн (121 міс. х 1 939, 08 грн).

Розгляд справи судами

21. Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.04.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017:

припинено провадження в частині вимоги про стягнення компенсації та індексації на суму заборгованості по заробітній платі за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

в частині вимог про стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки та відшкодування моральної шкоди додаткову позовну заяву з уточненнями до неї від 07.04.2017 та від 13.04.2017 задоволено частково;

визнано ОСОБА_5 кредитором ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» на суму 178 395, 36 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати, з віднесенням боргу до першої черги погашення вимог кредиторів;

в частині вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 243 600 грн відмовлено (т. 30, а.с. 181, 265).

22. Постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 зазначені вище судові рішення скасовано частково в частині визнання ОСОБА_5 кредитором ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» першої черги на суму 178 395, 36 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати; справу в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області (т. 31, а.с.49).

23. Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, в порушення приписів статей 33, 34, 43 ГПК України, не надали належну правову оцінку доводам ліквідатора банкрута з приводу того, що сума 6 090, 36 грн, на яку ОСОБА_5 здійснені відповідні нарахування, є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (присуджена ОСОБА_5 рішенням Монастирищевського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 року у справі № 2-33/06, зміненого рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 року у справі № 22ц-96-2007 року та додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 року у справі № 22ц-96-2007; не встановили правову природу коштів, за затримку виплати яких ОСОБА_5 були здійснені відповідні нарахування; чи відноситься ця заборгованість до сум, які підлягають виплаті працівнику під час звільнення, та чи застосовуються в цьому випадку приписи статей 116, 117 КЗпП України; не встановили чи можливе за порушення трудових прав працівника при одному звільненні одночасне застосування стягнення середнього заробітку, як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України.

24. Під час нового розгляду справи Господарським судом Черкаської області постановлено ухвалу від 12.04.2018, залишену без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018, якою відмовлено у задоволенні уточнення від 07.04.2017 до позовної заяви від 22.01.2015 та уточнення від 13.04.2017 до позовної заяви від 16.11.2016 в частині вимог, які передані на новий розгляд постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017.

25. Суди першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на положення статті 235 КЗпП України, зазначили, що рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі №2-33/06 від 14.08.2006 (змінене рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі №22ц-96-2007р. та додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007) є остаточним у вирішенні одночасно і питання поновлення на роботі, і питання розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Додатково та окремо від поновлення на роботі питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішено бути не може у силу закону. У зв'язку з цим суди вказали, що ОСОБА_5 27.01.2004 звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області з додатковим позовом до боржника, у якому просив, зокрема, поновити його на посаді голови правління боржника та стягнути втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 660 грн/місяць і 24.01.2005 змінив вимоги щодо суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу (який надалі був задоволений (т. 26, а.с. 9). Майже одночасно, в лютому 2005 року ОСОБА_5 звернувся до Уманського міськрайонного суду з позовом до боржника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, з розрахунку 1 939, 08 грн/місяць, який також був задоволений (т. 26, а.с. 87). Залишок невиплачених сум за цими вимогами було повністю визнано у межах цієї справи про банкрутство.

Тому суди дійшли висновку, що належна звільненому працівникові сума заробітної плати 1 712, 94 грн на момент незаконного звільнення ОСОБА_5 08.08.2001 боржником не оспорювалась, але була виплачена 27.12.2004. Ця сума не стягувалась за рішеннями судів.

Водночас, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7 689, 39 грн був стягнений за рішенням суду одночасно з поновленням на роботі і ОСОБА_5 виплачений боржником та погашений у виконавчому провадженні, про що винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2007 ВП № 4057115 ( т. 31, а.с. 124). На момент поновлення і другого звільнення 29.11.2006 ОСОБА_5 були виплачені суми, визначені рішенням Монастирищенського районного суду від 14.08.2006 у справі № 2-33/06, а сума 7 689, 39 грн (складовою якої ОСОБА_5 зазначає суму 6 090, 39 грн) ще не була присуджена рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.02.2007 у справі № 22ц-96-2007р. та додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі № 22ц-96-2007.

При цьому необґрунтованими є доводи ОСОБА_5 про те, що постанови про закінчення виконавчого провадження у в зв'язку з сплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу є сфальсифікованими, оскільки належних та допустимих доказів зазначених тверджень останній суду не надав.

Суди визнали обґрунтованими доводи ліквідатора банкрута про те, що сума 6 090, 36 грн (на яку ОСОБА_5 здійснені відповідні нарахування) є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з тим уточненням, що математично різниця цієї суми складає 6 089, 86 грн). При цьому, правова природа цих коштів - середній заробіток за час вимушеного прогулу, а не «середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку» та не «належна звільненому працівникові сума» та не заборгованість по заробітній платі. При цьому, у даному випадку приписи статей 116 і 117 КЗпП України не застосовуються, оскільки вони застосовуються у разі законного звільнення. У даному ж випадку мало місце незаконне звільнення 08.08.2001, тому підлягають застосуванню норми статті 236 КЗпП України, як вони й були застосовані рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.08.2006 у справі № 2-33/06 (зміненому рішенням Апеляційного суду Черкаської області у справі №22ц-96-2007р. та додатковим рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.03.2007 у справі №22ц-96-2007р).

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

26. 28.07.2018 ОСОБА_5 подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 12.04.2018 та прийняти нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «Христинівський завод комбікормів і круп» 178 395, 36 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки додаткової заробітної плати та віднести її до першої черги з включенням до реєстру вимог кредиторів.

Посилання зроблені на неправильне застосування статей 116, 117 КЗпП України, невідповідність встановлених судами обставин справи обставинам, які мали місце при виникненні спірних правовідносин, а також на неналежну перевірку доказів позивача.

Б. Доводи відзиву на касаційну скаргу

6. 23.11.2018 до Верховного Суду від ліквідатора ПАТ «Христинівський завод комбікормів і круп» Левченка В.М. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому з посиланням на правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права наведено прохання залишити оскаржені судові рішення без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Зазначено, що на момент звільнення усі належні працівникові суми було виплачено.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи

і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

А. Щодо суті касаційної скарги

27. Визначальним питанням для правильного вирішення спору у цій справі є визначення обґрунтованості вимог ОСОБА_5 у визнанні його кредитором боржника в сумі 178 395, 36 грн середньомісячного заробітку за весь час затримки заробітної плати.

28. Як зазначено вище, Вищий господарський суд України в постанові від 20.09.2017, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції саме у вказаній частині позовних вимог, дав вказівки судам встановити правову природу спірних коштів.

29. Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні цих вимог ОСОБА_5, на виконання вказівок суду касаційної інстанції встановили, що 7 689, 39 грн (складовою якої є вказана заявником сума 6 090, 39 грн і саме з наявністю якої ОСОБА_5 обгрунтовує нарахування заявленої вимоги 234 628, 68 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу) саме є сумою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_5 за період з 09.08.2001 по 14.08.2006, а не середньомісячною заробітною платою і не сумою заборгованості по заробітній платі на момент звільнення. Це не «належна звільненому працівникові сума» (яка є предметом регулювання статтею 116 КЗпП України у разі законного звільнення), а сума, яка нарахована судом за весь період після незаконного звільнення (тому є предметом регулювання статтею 235 КЗпП України). Законом не передбачено можливості нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на визначену судом суму середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

30. Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

31. Так, згідно з положеннями частин першої та другої статті 235 КЗпП України (в редакції на момент звільнення) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

32. На переконання колегії суддів, правова природа коштів, якою ОСОБА_5 обгрунтовує нарахування розміру середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, є середнім заробітком за час вимушеного прогулу. При цьому ця сума не відноситься до сум, які підлягають виплаті працівнику у момент звільнення, оскільки на момент звільнень (ні першого звільнення, що відбулося 08.08.2001, ні другого звільнення, яке відбулося 29.11.2006) вона не існувала, а виникла лише за рішенням суду одночасно з поновленням на роботі.

33. Оскільки ця вищезазначена сума не є належною звільненому працівникові сумою (яка є предметом регулювання статтею 116 КЗпП України у разі законного звільнення), а є сумою, яка нарахована судом за весь період після незаконного звільнення (є предметом регулювання статтею 235 КЗпП України), то відповідно законодавством не передбачено можливості нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на визначену судом суму середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

34. Відтак, не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги про неправильне застосування положень статей 116, 117 КЗпП України.

35. Крім того, суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 ГПК України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права. При цьому суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

36. Тому судова колегія відхиляє доводи касаційної скарги стосовно неповноти встановлення обставин справи і неналежної перевірки доказів, оскільки це призведе до встановлення нових обставин справи та переоцінки доказів, тобто до виходу за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Доводів, які б спростовували правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, у касаційній скарзі не наведено.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

37. Таким чином, оскільки оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_5 і про залишення без змін постанови Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 12.04.2018.

В. Висновки про правильне застосування норм права

38. Оскільки сума, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не є належною звільненому працівникові сумою (яка є предметом регулювання статтею 116 КЗпП України у разі законного звільнення), а є сумою, яка нарахована судом за весь період після незаконного звільнення (є предметом регулювання статтею 235 КЗпП України), то відповідно законодавством не передбачено можливості нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на визначену судом суму середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Г. Судові витрати.

39. Понесені позивачем у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 315 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 12.04.2018 у справі № 17-05-10-14-01-08/103 залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді В.Я. Погребняк

Н.Г. Ткаченко