ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/625/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Бендерук Є.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1, ордер;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність; ОСОБА_3, довіреність;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «ОСОБА_4І.»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018, ухвалене суддею Алексєєвим А.П. у м. Миколаєві, повний текст якого складено 27.09.2018 року

у справі № 915/625/18

за позовом: Приватного підприємства «ОСОБА_4І.»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАНТЕР-КЛАБ»

про: стягнення 137 168, 87 грн.

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року Приватне підприємство «ОСОБА_4І.» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАНТЕР-КЛАБ» про стягнення заборгованості за договором поставки у загальному розмірі 137168,87 грн., з яких: 95123,35 грн. основний борг; 14926,81 грн. пеня; 18534,69 грн. 24% річних; 8584,02 грн. інфляційні втрати.

Позовна заява мотивована неналежним виконанням відповідачем прийнятих згідно договору поставки № 311 від 12.08.2016 зобовязань в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 в задоволенні позову Приватного підприємства «ОСОБА_4І.» - відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що надані позивачем видаткові накладні та товарно-транспортні накладні на переміщення алкогольних напоїв в порушення п. 2.5 Договору не містять даних про прізвище та ім'я особи, яка підписала зазначені документи від відповідача, а також документ, яким підтверджується наявність у такої особи відповідних повноважень; довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей довіреними особами відповідача за договором поставки № 311 від 12.08.2016 позивачем не представлено. Крім того, позивачем не надані заявки відповідача на отримання товару, зазначеного у видаткових накладних, складання яких передбачено пунктом 1.2 Договору.

Не погоджуючись з означеним рішенням суду, Приватне підприємство «ОСОБА_4І.» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 у справі № 915/625/18 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що умови договору не містять обовязку письмового оформлення заявок на поставку товару та викладення їх окремим паперовим документом; суд вважаючи, що поставки не відбулось, зазначає про часткове повернення отриманого товару; в ході розгляду справи не зясовував чи має місце в даний правовідносинах факт централізованої поставки, до яких точок додатково позивач здійснював поставку, чи узгоджувався відповідний графік поставки, але застосував до цієї поставки умови, які чітко прописані для централізованих поставок; не зазначення у видаткових накладних розшифровки підпису особи, що отримала товар, номеру та дати довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтиск печатки підприємства, наявний на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи у здійсненні певної господарської операції; ОСОБА_5 станом на серпень 2017 року не являлась директором відповідача; за даним договором поставки відповідач отримував товар і оплачував до серпня 2017 року і видаткові накладі підписані тією ж особою. В підтвердження викладених в апеляційній скарзі обставин скаржник просив суд долучити копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та доказів їх оплати, зазначаючи, що обєктивно був позбавлений можливості надати ці документи до суду першої інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «ОСОБА_4І.» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 у справі № 915/625/18; ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ХАНТЕР-КЛАБ» строк для подання відзиву та запропоновано письмово викласти свої міркування відносно клопотання апелянта про прийняття додаткових доказів

08.11.2018 від Приватного підприємства «ОСОБА_4І.» надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

16.11.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАНТЕР-КЛАБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просив апеляційну скаргу Приватного підприємства «ОСОБА_4І.» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 по справі № 915/625/18 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. З приводу долучених до матеріалів апеляційної скарги додаткових доказів, відповідач зауважив, що останні не містять жодних даних про обставини, що мають значення для справи, а відтак не відповідають критеріям достовірності у розумінні ст. 78 Господарського процесуального кодексу України. З урахуванням викладеного, а також враховуючи недоведеність скаржником обставин неможливості представлення таких доказів до суду першої інстанції, відповідач вважав неможливим їх прийняття під час апеляційного перегляду судового рішення.

У відзиві відповідач зазначає, що у судовому засіданні визнано факт відсутності його звернення про зміну матеріально-відповідальної особи, що свідчить про дійсність повноважень щодо приймання товару лише у ОСОБА_5, і крім неї іншим особам довіреність не надавалася; договором поставки передбачено отримання товару саме матеріально-відповідальною особою, а не директором товариства; за видатковими накладними; товар Товариством не приймався, а тому і його часткове повернення не могло бути здійснено; позивач в одноособовому порядку склав накладні на повернення і підпису відповідача на них немає; позивачем не надано жодних доказів на підтвердження поставки товарно-матеріальних цінностей відповідачу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 клопотання Приватного підприємства «ОСОБА_4І.» про розгляд апеляційної скарги з повідомленням учасників справи задоволено, розгляд апеляційної скарги призначено на 14.12.2018 о 14:15год.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів зазначає наступне.

12.08.2016 між Приватним підприємством «ОСОБА_4І.» (позивач, постачальник, ПП «ОСОБА_4І.») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХАНТЕР-КЛАБ» (відповідач, покупець, ТОВ «ХАНТЕР-КЛАБ») укладено договір поставки № 311 (Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобовязався поставити, а покупець прийняти та оплатити Товар - пиво, безалкогольні напої, продукти харчування, а також пакувальну тару, яка не є поворотною (заставною) (Товар). Товар поставляється партіями.

Відповідно до п. 1.2 Договору асортимент, кількість, умови та строки поставки, вартість по кожній конкретній партії товару визначаються постачальником у відповідності до заявки покупця, з урахуванням наявності необхідного товару на складі та зазначаються у товарно-супровідних документах.

Заявка на поставку партії Товару робиться покупцем письмово або усно. Прийняття Товару покупцем на момент здійснення поставки, у відповідності до товарно-супровідних документів, сторони визнають фактом, що підтверджує те, що вони досягли згоди з усіх істотних умов даного Договору відносно партії Товару, що поставляється. (п. 1.2.1. Договору)

Згідно п. 2.1. Договору товар поставляється на умовах самовивозу або центрозавозом на склад покупця за адресою: м. Миколаїв, вул. Леніна 158-а «ХАНТЕР-КЛАБ».

Відповідно до п. 2.5 Договору при централізованій поставці товару покупець приймає фактичну його кількість, матеріально-відповідальна особа ставить круглу печатку або штамп (які відповідають наданим покупцем зразкам печатки (штампа) та підписів, оформлених належним чином на бланку довіреності постачальника) на супровідних документах, свій підпис, прізвище та ініціали.

У випадку зміни штату матеріально-відповідальних осіб покупця, останній зобовязаний належним чином повідомити про це постачальника для переоформлення довіреності. Належним повідомленням сторони визнають письмову заяву на протязі 3-х календарних днів з моменту зміни штату покупця. Якщо покупець на протязі цього строку не повідомить постачальника, постачальник розглядає факт відсутності повідомлення як факт, що підтверджує, що покупець отримав продукцію і згідно п.п. 1.1. і 4.2. зобовязаний її оплатити, і попереджений про припинення відвантаження до моменту надання довіреності. (п. 2.6. Договору)

Сторони проводять приймання товару і тари у відповідності до інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю - № П-6 від 15 червня 1965 р. і за якістю - № П-7 від 25 квітня 1966 р. (п. 3.1. Договору)

Відповідно до п. 4.1 Договору базова вартість товару вказана у товарно-супровідних документах з урахуванням інших обовязкових податків та зборів.

Покупець здійснює оплату Товару : в I і в IV кварталі року на протязі календарних днів з моменту здійснення поставки партії Товару, що оплачується; в II і в III кварталі року на протязі календарних днів з моменту здійснення поставки партії Товару, що оплачується. Оплата продукції відбувається в готівковій та безготівковій формі. (п. 4.2. Договору)

Згідно п. 4.3. Договору всі кошти, які надходять від покупця першочергово направляються в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до п. 5.2 Договору при простроченні платежів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, а також за порушення грошових зобовязань 24% річних від простроченої суми за кожний день прострочення, у відповідності до ст. 625 ГК України. До моменту повного погашення заборгованості постачальник має право припинити відвантаження товару.

Пунктом 6.1 Договору сторони погодили, що взаємовідносини сторін в частині, яка не передбачена даним Договором, регулюються діючим законодавством України.

Відповідно до п. 6.3 Договору Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного року. У випадку, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку дії даного Договору не заявить про намір розірвати Договір, він вважається пролонгованим на той самий строк та на тих самих умовах.

Договір в частині невиконаних зобовязань, а також в частині зобовязань зі сплати штрафних санкцій, вважається дійсним до моменту їх виконання (п. 6.4 Договору).

Згідно погодженого на виконання п. 2.5 договору зразка довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від 12.08.2016 ТОВ «ХАНТЕР-КЛАБ» в особі ОСОБА_5 засвідчило відтиск штампу (печатки) і особисті підписи осіб, яким довірено отримання товарно-матеріальних цінностей за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна (Центральний), 158-а.

Як зазначає позивач, згідно видаткових накладних № Т/Ф-004367 від 21.08.2017, № Т/Ф-005184 від 24.08.2017 та № Т/Ф-005427 від 28.08.2017 відповідачу поставлено товар на загальну суму 303113,36грн., частина з якого на підставі накладних на повернення № Т/Х-001265 від 15.09.2017, № Т/Х-001266 від 14.09.2017, № Т/Х-001837 від 22.09.2017, № Т/Х-001836 від 22.09.2017 була повернута.

Позивач зазначав, що відповідач впродовж 2016 року та частини 2017 року належним чином виконував свої зобовязання щодо прийняття та оплати товару, на підтвердження чого надав оборотно-сальдову відомості за Договором за період з 01.08.2017 по 19.06.2018, згідно якої станом на 19 червня 2018 року заборгованість ТОВ «ХАНТЕР-КЛАБ» перед ним становить 120923,35 грн.

20.12.2017 позивач звернувся до відповідача з листом про розірвання Договору у звязку з порушенням останнім зобовязань за ним в частині оплати вартості отриманого товару, і зазначив що відповідач зобовязаний сплатити заборгованість за Договором в сумі 93423,35 грн. та повернути зворотну (заставну) тару в кількості 20 одиниць, або сплатити її вартість в розмірі 27500,00 грн.

Проте, відповідач відповіді на дану вимогу не надав, проте отримав її 27.12.2017, що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення поштового відправлення.

Викладенні обставини стали підставою для звернення Приватного підприємства «ОСОБА_4І.» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАНТЕР-КЛАБ» з позовом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статті 11 та статті 509 Цивільного кодексу України: однією з підстав виникнення, цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору; в силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто сплатити борг.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу (поставки).

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 цієї ж норми Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно норм ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Згідно ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідно до ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Якщо продавець передав покупцеві більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний повідомити про це продавця. Якщо в розумний строк після одержання такого повідомлення продавець не розпорядиться товаром, покупець має право прийняти весь товар, якщо інше не встановлено договором.

Якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов'язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

Позивач вказує, що відповідач не оплатив поставлений у серпні 2017 року товар, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у загальному розмірі 137168,87 грн., з яких: 95123,35 грн. основний борг; 14926,81 грн. пеня; 18534,69 грн. 24% річних; 8584,02 грн. інфляційні втрати.

Отже, у справі, яка розглядається, предметом позову є стягнення заборгованості за договором поставки, і саме обставини й підстави виникнення/погашення, наявності/відсутності такої заборгованості підлягають з'ясуванню при вирішенні такого спору.

Оцінюючи представлені сторонами докази на предмет їх належності та допустимості, а отже і спроможності підтверджувати певні факти колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову, а згідно ч.2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Наведений обов'язок позивача кореспондує з приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, саме на позивачеві лежить обов'язок надання суду обґрунтованого розрахунку заявлених позовних вимог, та документального підтвердження їх розміру.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано копії видаткових накладних № Т/Ф-004367 від 21.08.2017, № Т/Ф-005184 від 24.08.2017 та № Т/Ф-005427 від 28.08.2017; копії товарно-транспортних накладних від 21.08.2017, від 24.08.2017 та 28.08.2017; накладних на повернення: № Т/Х-001265 від 15.09.2017, № Т/Х-001266 від 14.09.2017, № Т/Х-001837 від 22.09.2017, № Т/Х-001836 від 22.09.2017 та розрахунок заборгованості за Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення; для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Поряд з тим, пунктом 9 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже, підтвердженням правовідношення, за яким позивач передав товар відповідачу у власність, є документи, які оформлюють рух товарно - матеріальних цінностей, і відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (дане в свою чергу опосередковано підтверджує факт здійснення господарської операції), створило у відповідача зобов'язання оплатити прийнятий по Договору товар (в силу частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України) за ціною, яка була зафіксована у первинних бухгалтерських документах.

Між тим, матеріали справи не містять таких належних та допустимих в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів.

Наразі, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, видаткові накладні № Т/Ф-004367 від 21.08.2017, Т/Ф-005184 від 24.08.2017, № Т/Ф-005427 від 28.08.2017 та товарно-транспортні накладні на переміщення алкогольних напоїв від 21.08.2017, 24.08.2017, 28.08.2017 не містять даних про прізвище та ім'я особи, яка підписала зазначені документи, що унеможливлює її ідентифікацію.

Попри твердження скаржника, долучені до матеріалів справи копії видаткових та товарно-транспортних накладних не містять відтиску печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАНТЕР-КЛАБ», яким би засвідчувався проставлений на них від імені відповідача підпис.

За таких обставин, зміст представлених доказів не дозволяє вірогідно встановити, хто саме отримав товар (уповноважені особи), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення, дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій.

Аналогічну правову позицію щодо обставин поставки товару за накладними, що не містять реквізитів, які є обов'язковими для первинних документів, передбачених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», викладено в постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2010 у справі №32/214-08(11/390-07), від 22.08.2013 у справі №907/192/13-г, від 02.08.2016 у справі №906/1144/15, від 08.11.2016 у справі №902/212/16 тощо.

Посилання апелянта правову позицію, викладену судами касаційної інстанції у справах № К/800/25401/16, № 5023/5085/12 до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки обставини, наведені у зазначених процесуальних актах є суттєво відмінними від обставин у даній справі.

Не можуть бути прийняті до уваги в якості належних доказів й долучені до матеріалів справи накладні на повернення товару, адже останні взагалі не містять ані підпису уповноваженої особи, ані печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАНТЕР-КЛАБ».

Долучаючи до матеріалів апеляційної скарги копії видаткових, товарно-транспортних накладних та прибутково-касових ордерів, позивач зазначив, що вказані документи підтверджують факт отримання та наступної оплати відповідачем товару, за оформленими у такий же спосіб товарно-транспортними документами (складеними у період з 11.08.2017 17.08.2017).

Між тим, з представлених суду доказів неможливо достеменно встановити, що отриманий за представленими товаросупровідними документами товар було оплачено саме згідно прибутково-касових ордерів, оскільки останні не містять ані посилання на договір, ані на відповідні видаткові / товарно-транспортні накладі.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що підпис на спірній видатковій накладній вчинено посадовою особою відповідача. Однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зазначеного факту (належності підпису саме посадовій особі відповідача). При цьому позивач ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції не ставив питання про проведення судової експертизи з метою підтвердження даного факту.

В свою чергу, заперечуючи проти позову відповідач заявлену до стягнення суму заборгованості не визнав, зазначаючи, що ним в повному обсязі проведені розрахунки за отриманий товар і станом на 12.07.2018 заборгованість за даними наданого позивачем акта звірки за період з 05.04.2018 по 17.07.2018 складає всього 2000,00 грн.; у доданих до позовної заяви накладних проставлений підпис не зясованої для нього особи. При цьому відповідачем до відзиву долучені копії видаткових накладних, які на його думку, оформлені у відповідності до вимог закону та договору.

Наведені обставин у своїй сукупності позбавляють суд можливості вірогідно встановити дійсний обсяг виконаних сторонами зобовязань за Договором та встановити належність їх виконання кожною зі сторін, оскільки в даному випадку рішення суду буде ґрунтуватися на даних документів, які за своїм змістом та формою не відповідають встановленим Законом вимогам щодо визначення первинного документу, яким оформлюється факт проведення господарської операції, а також припущеннях сторін щодо обсягів поставленого/повернутого/оплаченого товару, а відтак і правильність нарахування та правомірність здійсненного розрахунку пені, 24% річних та інфляційних втрат.

Відтак, враховуючи той факт, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки в сумі 95123,35 грн. не знайшли свого підтвердження згідно з наявними у справі доказами, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо відмови в задоволені позову.

Решта доводів та заперечень скаржника судовою колегією до уваги не прийнято, оскільки не спростовує наведених вище висновків.

Недоведеність обставин неналежного виконання основного зобовязання у період можливого нарахування штрафних санкцій в межах визначеного позивачем строку у світлі положень ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, ст. ст. 613, 625 Цивільного кодексу України зумовлює правомірність відмови у задоволенні й решти позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Приватного підприємства «ОСОБА_4І.» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 у справі № 915/625/18 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 - без змін.

Судові втрати, повязані з апеляційним розглядом даної справи, відповідно до правил ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ОСОБА_4І.» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2018 у справі №915/625/18 залишити без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.12.2018.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Н.М. Принцевська

ОСОБА_6