СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. Справа № 922/2259/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача від відповідачаОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 за довіреністю №14-20 від 08.06.2018; адвокат ОСОБА_6 за довіреністю б/н від 19.06.2018;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх.№759 Х/2)
на рішення Господарського суду Харківської області
від24.09.2018 (повний текст складено 01.10.2018)
у справі№922/2259/18 (суддя Светлічний Ю.В.)
за позовом до відповідача проПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія Харківської області стягнення 430089,24 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 у справі №922/2259/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" про стягнення пені у розмірі 395671,75 грн., 3% річних у розмірі 21987,29 грн. та інфляційних втрат у розмірі 12430,20 грн.

Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду звернулось ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 у справі №922/2259/18 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, що полягають у неправильному тлумаченні та застосуванні норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", порушення вимог статей 598-599 Цивільного кодексу України, та без дослідження всіх істотних обставин справи

Зокрема, апелянт зазначає, що на даний час, підприємство відповідача не є учасником процедури врегулювання заборгованості, оскільки воно не включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, як це передбачено ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а отже порядок списання неустойки (штраф, пеня), 3% річних та інфляційних нарахувань, передбачений ч. 3 ст. 7 зазначеного закону не може бути застосований до відповідача.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2018 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію у складі: ОСОБА_1 головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Плахов О.В., Геза Т.Д.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 у справі №922/2259/18; встановлено відповідачу строк для подання відзиву з доказами його надсилання апелянту в порядку ст. 263 ГПК України до 16.11.2018.

Відповідач у своєму відзиві (вих. №811 від 12.11.2018), що надійшов до апеляційного суду зазначає, що, оскільки на дату набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" 30.11.2016 відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, суд першої інстанції правильно застосував положення ч. 3 ст. 7 зазначеного Закону. Зазначає, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії і застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення заборгованості за природний газ до набрання чинності Законом. Враховуючи викладене просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 у справі №922/2259/18 без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.11.2018 у справі №922/2259/18 розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 у справі № 922/2259/18 призначено на 19.12.2018 о 16:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.

20.12.2018 присутній у судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача (апелянта) наполягав на доводах апеляційної скарги, просив суд її задовольнити, рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 у справі №922/2259/18 скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи викладені у своєму відзиві, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечується сторонами 16.12.2014 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №3204/15-ТЕ-32 (а.с. 19-24), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2015 природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п. 1.1 Договору).

За умовами пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Пунктами 3.3 - 3.4 договору визначено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом (пункт 5.1 договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У розділі 11 договору визначено, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

До договору купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014 №3204/15-ТЕ-32 сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими змінювалась ціна газу (а.с. 25-29).

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору позивачем (продавцем) було передано у власність відповідача (покупця) природний газ на загальну суму 10064587,55 грн., що підтверджується доданими позивачем до позовної заяви актами приймання-передачі від 31.01.2015 на суму 1337696,04 грн., від 28.02.2015 на суму 1169788,53 грн., від 31.03.2015 на суму 919066,26 грн., від 30.04.2015 на суму 619014,64 грн., від 31.10.2015 на суму 1455235,79 грн., від 30.11.2015 на суму 1901293,66 грн., від 31.12.2015 на суму 2662492,63 грн. (а.с. 30-36).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом всього періоду оплачував поставлений природний газ несвоєчасно, остаточно заборгованість за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014 №3204/15-ТЕ-32 було сплачено 02.02.2016, зазначені обставини оплати основної заборгованості за вказаним договором підтверджується самим позивачем та виписками з оплати за операціями з Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (а. с. 37-40). Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат у сумі 12430,20 грн., 3 % річних у сумі 21987,29 грн., пені у сумі 395671,75 грн. за період з 17.02.2015 по 01.02.2016, нарахованих за прострочку виконання умов договору.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 у справі №922/2259/18 у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що Комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" за основну заборгованість за поставлений природний газ перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" розрахувалося 02.02.2016, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а саме 30.11.2016. Враховуючи викладене Господарський суд Харківської області прийшов до висновку про можливість застосування ч. 3 ст. 7 зазначеного Закону до спірних правовідносин, зазначив про наявність правових підстав для списання інфляційних втрат, 3 % річних та пені, та відмовив у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача та присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених у ст. 269 ГПК України, колегія Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

В силу приписів ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося, відповідач протягом всього періоду оплачував поставлений природний газ несвоєчасно, а за основну заборгованість за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014 №3204/15-ТЕ-32 Комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" розрахувалося 02.02.2016.

03.11.2016 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016.

Відповідно до преамбули цього закону, він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 1 Закону визначено:

заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість): кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За змістом ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Суд відхиляє доводи апелянта про те, що оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, який повинен сформувати Кабінет Міністрів України, а відтак застосування до відповідача ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є не правомірним, з огляду на наступне.

У статті 2 Закону законодавець чітко визначив, що дія Закону поширюється саме на відносини із врегулювання заборгованості.

Тобто, норми зазначеного Закону можуть застосовуватись лише до підприємств, що є учасниками таких правовідносин.

Визначення терміну "процедура врегулювання заборгованості", наведеного у пункті 5 частини 1 статті 1 Закону, передбачає як заходи із зменшення та/або реструктуризації заборгованості, так і заходи щодо її списання.

Із частини 1 статті 3, пункту 1 частини 1 статті 4 Закону вбачається, що Закон передбачає проведення взаєморозрахунків за спожитий природний газ без урахування розміру зобов'язань зі сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

З наведеного вбачається, що сплата неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних відбувається поза порядком проведення взаєморозрахунків, для яких Законом визначено особливу процедуру.

У частині 1 статті 5 Закону визначено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість. Однак до такої заборгованості не враховуються суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Оскільки статті 1, 3, 4, 5 Закону визначали умови проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, у статті 7 Закону передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Так, у частині 1 статті 7 Закону мова йде саме про реструктуризовану заборгованість, для проведення якої необхідно, щоб підприємство було включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Натомість, у частині 3 статті 7 Закону мова не йде про реструктуризовану заборгованість, а про заборгованість за природний газ, яка існувала та була погашена теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями до набрання чинності цим Законом.

Отже, до заборгованості, що виникла та погашена до набрання чинності Законом не можуть бути застосовані передбачені Законом правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки за загальним правилом закон не має зворотної дії в часі.

Таким чином, виконання частини 3 статті 7 Закону не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а єдиною умовою для списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є набрання чинності даним Законом.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.03.2018 у справі №904/11460/16, від 28.02.2018 у справі №911/3914/14, від 06.06.2018 у справі №904/10292/17, від 07.08.2018 у справі №925/1584/17, від 21.08.2018 у справі №925/107/18, від 20.06.2018 у справі №916/3055/16.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 у справі № 922/2259/18 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 у справі № 922/2259/18 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 у справі №922/2259/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов

(У судовому засіданні 19.12.2018 проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 26.12.2018).