ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Справа № 902/199/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, представника за довіреністю №257 від 26.10.2018р.

відповідача1:не з'явився

відповідача2: не з'явився

прокурора: Марщівської О.П., посвідчення №050906 від 18.09.2018 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.18р. у справі № 902/199/18 (суддя Банасько О.О., повний текст рішення складено 25.07.2018р.)

за позовом заступника прокурора Вінницької області (м. Вінниця) в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах - Фонду державного майна України (м. Київ)

до приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"(м.Київ)

до дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (м.Немирів, Вінницька область)

про витребування майна з чужого незаконного володіння, ціна позову 9 607 652, 49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступником прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Фонду державного майна України подано позов до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про витребування з чужого незаконного володіння відповідачів майнового комплексу "Клінічний санаторій "Авангард" на користь позивача та зобов'язання відповідачів повернути Фонду державного майна України майновий комплекс "Клінічний санаторій "Авангард", який знаходиться за адресою: 22800, м. Немирів, вул. Шевченка, б. 16, а саме: спальні корпуси № 1-5 (літери А - Д), адміністративний корпус (літера Ж), лікувальний корпус (літера І), їдальню (літера К), реабілітаційний центр з басейном (пральня з котельнею) (літера Н), будинок культури (літера Л), котельню з ванним відділенням (літера О), насосну станцію № 1 (літера Х), гараж (літера М), теплицю (літера П), спальні павільйони № 1-4 (літери Р-У), оранжерею (літера Ф), будинок на території оранжереї (літера Ш), очисні споруди (літера Щ), водонапірну башту (літера Ч), склад льодник (літера Ю), овочесховища (літери El, Е), конюшню (літера Я).

Прокурор в якості підстави заявлених позовних вимог зазначає про прийняття Господарським судом Вінницької області від 25.01.2012 р. рішення у справі №9/189/2011/5003, залишеного без змін постановами апеляційної та касаційної інстанції, яким визнано недійсним рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради № 117 від 20.07.1999 р., № 126 від 21.07.2009 р. та № 175 від 19.10.2010 р. та визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на майновий комплекс клінічного санаторію "Авангард", зокрема на: спальні корпуси № 1-5 (літери А-Д), адміністративний корпус (літера Ж), лікувальний корпус (л1тера І), їдальня (літера К), реабілітаційний центр з басейном (пральня з котельнею) (літера Н), будинок культури (літера Л), котельня з ванним відділенням (літера О), насосна станція № 1 (літера Х), гараж (літера М), теплиця (літера П), спальні павільйони № 1-4 (літери Р-У), оранжерея (літера Ф), будинок на території оранжереї (літера Ш), очисні споруди (літера Щ), водонапірна башта (літера Ч), склад льодник (літера Ю), овочесховища (літери El, Е), конюшня (літера Я), що розташований за адресою: м. Немирів, вул. Шевченка, 16. В решті позовних вимог провадження у справі припинено.

25.02.2013 р. майновий комплекс "Клінічний санаторій "Авангард" зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за державою в особі Фонду державного майна України.

В той же час, як зазначає прокурор, Фондом не приймалось в установленому порядку вказане у рішенні суду від 25.01.2012 р. № 902/189/2011/5003 майно від ПАТ "Укрпрофоздоровниця" та не підписувались акти приймання-передачі такого майна.

Зокрема, за твердженням прокурора, зі змісту інформації регіонального відділення Фонду державного майна України у Вінницькій області слідує, що 15.01.2018 р. регіональне відділення звернулось з листами до відповідачів з пропозицією провести інвентаризацію майнового комплексу "Клінічний санаторій "Авангард" за участю їх представників, а також повідомити про підписання актів приймання-передачі вищезазначеного майна з Фондом державного майна України або з іншими суб'єктами управління державним майном.

Однак, у відповіді на звернення директор ДП "Клінічний санаторій "Авангард" ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" повідомлено, що не наділений повноваженнями самостійно розпоряджатись майном, а голова правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" запропоновано відстрочити проведення інвентаризації майнового комплексу "Клінічний санаторій "Авангард" до визначення Урядом порядку співпраці між ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" та Фондом державного майна України.

Крім того, регіональним відділенням Фонду державного майна України у Вінницькій області 13.02.2018 р. на адресу ДП "Клінічний санаторій "Авангард" ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" скеровано претензійну заяву та акт приймання-передачі з вимогою повернути до 15.02.2018 р. майновий комплекс клінічного санаторію "Авангард".

Також прокурор вказує, що згідно відповіді директора ДП "Клінічний санаторій "Авангард" ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" прийняття рішень про підписання акту приймання-передачі майна не належить до компетенції керівника санаторію і можливе тільки на рівні керівництва ПрАТ "Укрпрофоздоровниця", тому претензійна заява та акт приймання-передачі направлені для розгляду до ПрАТ "Укрпрофоздоровниця".

Станом на 20.03.2018 р. відповідь про розгляд заяви від ПрАТ "Укрпрофоздоровниця", як вказує прокурор, до регіонального відділення Фонду державного майна України у Вінницькій області не надходила.

Окрім того, згідно інформації регіонального відділення Фонду державного майна України у Вінницькій області № 10-06/790 від 05.03.2018 р. плата за користування майновим комплексом "Клінічний санаторій "Авангард" від відповідачів не надходила.

За таких обставин, на думку прокурора, держава в особі Фонду державного майна України, як власник майнового комплексу "Клінічний санаторій "Авангард", позбавлена можливості володіти й користуватись належним майном, оскільки зазначений майновий комплекс фактично знаходиться у чужому незаконному володінні ДП "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та понад 5 років використовується безоплатно.

Посилаючись на вказані вище обставини, прокурор звернувся з даним позовом до відповідачів про витребування зазначеного вище майна з їх чужого незаконного володіння.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 09.07.2018 у справі №902/199/18 за позовом Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про витребування майна з чужого незаконного володіння, ціна позову 9 607 652,49 грн. задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" майновий комплекс "Клінічний санаторій "Авангард" на користь Фонду державного майна України та зобов'язано Дочірнє підприємство "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" повернути майновий комплекс "Клінічний санаторій "Авангард", який знаходиться за адресою: вул.Шевченка, б.16, м.Немирів, 22800, а саме: спальні корпуси № 1-5 (літери А -Д), адміністративний корпус (літера Ж), лікувальний корпус (літера І), їдальню (літера К), реабілітаційний центр з басейном (пральня з котельнею) (літера Н), будинок культури (літера Л), котельню з ванним відділенням (літера О), насосну станцію № 1 (літера Х), гараж (літера М), теплицю (літера П), спальні павільйони № 1-4 (літери Р-У), оранжерею (літера Ф), будинок на території оранжереї (літера Ш), очисні споруди (літера Щ), водонапірну башту (літера Ч), склад льодник (літера Ю), овочесховища (літери El, Е), конюшню (літера Я) Фонду державного майна України, вул.Генерала Алмазова, 18/9, м.Київ, 01133 (ідентифікаційний код - 00032945). Стягнуто з Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на користь прокуратури Вінницької області, вул.Монастирська, 33, м.Вінниця, 21050 (ідентифікаційний код - 02909909) - 144 114 грн 79 коп. відшкодування витрат по сплаті судового збору. У задоволенні позову щодо Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" відмовлено повністю.

В обґрунтування рішення, суд, з посиланням на ст. ст. 8, 41, 113, 116 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 182, 317, 319, 321, 326, 334, 387 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про управління обєктами державної власності», ст. 1 Закону України «Про фонд державного майна України», рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2012 року у справі №9/189/2011/5003, п.1 ч.1 ст. 2 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , постанови Верховного суду від 19.06.2018 року у справі №914/296/18, від 21.06.2018 року у справі №5013/458/11, зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що власником нерухомого майна, яке є предметом розгляду даної справи, є держава в особі Фонду державного майна України, який виступає органом, уповноваженим державою виконувати функції управління державним майном. Разом з тим з матеріалів справи слідує, що наразі спірне майно знаходиться у фактичному володінні Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та використовується ним без достатніх правових підстав, оскільки відповідачем 2 не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували правомірність володіння останнім спірним майном. А тому, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову заявленого до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" в повному обсязі. При цьому, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову щодо Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" слід відмовити, позаяк матеріали справи не містять жодних доказів перебування у володінні відповідача 1 спірного нерухомого майна.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти до провадження апеляційну скаргу на рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2018 у справі №902/199/18, зупинити дію оскаржуваного рішення у справі №902/199/18 та скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2018 у справі №902/199/18 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Звертає увагу, що судом не було взято до уваги та не надано оцінки запереченням відповідача 1, а саме постанови Верховної ради України від 04.02.1994 року №3943-ХІІ та від 10.04.1992 №2268-ХІІ.

Так, судом встановлено, що спірний об'єкт належить до майнових комплексів громадської організації колишнього СРСР, розташованих на території України.

Скаржник зазначає, що після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської Ради профспілок стала Рада Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, є Федерація професійних спілок України. Постановою Верховної Ради Української PCP «Про захист суверенних прав власності Української PCP» від 29.11.1990 № 506 введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української PCP про роздержавлення майна.

Статтею 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України» від 10.09.1991 №1540-XII встановлено, що майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю України.

Також, відповідно до постанови Верховної Ради Української PCP від 24.08.1991 №1427 - XII визначено, що з моменту проголошення незалежності чинними на території України є тільки Конституція, закони, постанови Уряду та інші акти законодавства республіки.

Водночас, згідно з постановою Верховної Ради України від 10.04.1992 № 2268-ХІІ «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу PCP, розташовані на території України» майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів загальносоюзних громадських організацій передано Фонду державного майна України тимчасово, до визначення правонаступників.

Крім того, постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 № 3943-ХІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP" встановлено, що до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю. Зазначеною постановою конкретизовано, що до законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP Фонд державного майна України здійснює право розпорядження цим майном в процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій.

Таким чином, за висновком суду, на законодавчому рівні передбачено, що внаслідок передачі майнових комплексів у відання Української республіканської ради профспілок, правонаступником якої після розпаду СРСР стала Федерація незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України, - форма їх власності не змінюється і передане майно залишається у власності держави.

Водночас, як випливає із змісту постанов Верховної Ради України від 10.04.1^92 № 2268-ХІІ та від 04.02.1994 № 3943-ХІІ, перебування такого майна у державній власності носить тимчасовий характер, а саме Фонд державного майна фактично володіє цим майном та здійснює певні функції щодо його розпорядженням лише до моменту визначення їх належного власника, тобто правонаступника відповідної загальносоюзної громадської організації.

Як зазначено у постанові Верховної Ради України від 04.02.1994 № 3943-ХІІ, фактично такі правонаступники мають бути визначені законодавчо, тобто шляхом прийняття відповідного закону. Це означає, що жоден державний орган не вправі приймати рішення щодо розпорядженням таким майном, як-то передавати його до сфери управління інших органів державної влади, у комунальну власність, визначати таке майно як обєкт приватизації тощо.

Разом з тим вищезазначене майно, що повертається у власність держави за рішенням суду, в основному має цільове призначення, зокрема це майно санаторно- оздоровчого призначення (в тому числі і для оздоровлення дітей), готельного та туристичного призначення, що в свою чергу потребує виважених підходів щодо прийняття рішень стосовно подальшого використання такого майна.

При цьому, зауважує що відповідач 2 не перешкоджає працівникам позивача оглядати та фотографувати будівлі, також забезпечує належний контроль за використанням будівель, проведенням вчасних поточних ремонтів, прибирання територій, несе всі фінансові витрати по утриманню майна з метою його збереження.

Отже, на думку скаржника, на сьогоднішній день у Фонду державного майна України відсутні правові підстави для витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, зокрема до законодавчого врегулювання та визначення правонаступників.

Таким чином, вважає, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального і процесуального законодавства України та зроблені невірні висновки, в результаті чого безпідставно задоволено вимоги щодо витребування майна на користь Фонду державного майна України.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокуратура Вінницької області наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Серед іншого, з посиланням на ст. 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України», постанову Верховної Ради України від 04.02.1994р. "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP", ст. 1 Тимчасового Положення «Про Фонд державного майна України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 07.07.1992, постанову Верховної Ради України № 2268-ХІІ від 10.04.1992 «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього союзу PCP, що розташовані на території України», Постанову Кабінету Міністрів України від 13.01. 1995 № 18 (18-95-п) вказує, що оскільки питання щодо суб'єктів права власності зазначеного майна на законодавчому рівні не врегульовано, майно колишніх профспілкових організацій на даний час залишається державною власністю, а тому правові підстави для володіння, розпорядження та користування ДП «Клінічний санаторій «Авангард» та ПрАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP відсутні.

Просить апеляційну скаргу ПрАТ лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2018 у справі № 902/199/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд державного майна України, також, наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» на рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2018 у справі № 902/199/18 в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу від фірми Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", не надійшло, що відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" не скористалося правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечило явку свого представника у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про час та місце апеляційного перегляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином.

17.12.2018 року на електронну адресу суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із розглядом у Північно-західному апеляційному господарському суді справи №9/189/2011/5003, яка призначена на 19.12.2018 року об. 14:15год., предметом спору у якій є теж саме спірне майно, майновий комплекс Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард", розташований за адресою м. Немирів, вул.. Шевченка,16, а тому вважає, що справу №902/199/18 не може бути обєктивно вирішено, до вирішення по суті іншої справи №9/189/2011/5003.

Представник позивача та прокурор в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання про відкладення.

Таким чином, щодо вказаного клопотання колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ст. 202 ГПК України визначає вичерпний перелік підстав для відкладення розгляду справи.

При цьому, такі обставини на які посилається скаржник не входять до переліку підстав визначених вказаною ст.ст. 202, 270 ГПК України.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що в силу приписів ст. 227 ГПК України визначено, що суд зобовязаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадках обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на обєктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Проте, судова колегія не знайшла підстав для зупинення провадження у справі №902/199/18 до розгляду справи №9/189/2011/5003, оскільки в матеріалах справи містяться достатні докази для вирішення спору по суті.

Крім того, ст. 269 ГПК України, зокрема, визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представників відповідачів, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, колегія суддів відхиляє клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, а тому, визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у випадку скасування рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2012 р. у справі № 9/189/2011/5003 та набранням ним законної сили, сторона не позбавлена можливості звернутися із заявою про перегляд постанови суду у справі 902/199/18 за нововиявленими обставинами.

У судовому засіданні прокурор заперечила проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2018 року у справі №902/199/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.01.2012 р. рішенням Господарського суду Вінницької області у справі № 9/189/2011/5003 визнано недійсним рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради № 117 від 20.07.1999 р., № 126 від 21.07.2009 р. та № 175 від 19.10.2010 р. та визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на майновий комплекс клінічного санаторію "Авангард", зокрема на: спальні корпуси № 1-5 (літери А-Д), адміністративний корпус (літера Ж), лікувальний корпус (л1тера І), їдальня (літера К), реабілітаційний центр з басейном (пральня з котельнею) (літера Н), будинок культури (літера Л), котельня з ванним відділенням (літера О), насосна станція № 1 (літера Х), гараж (літера М), теплиця (літера П), спальні павільйони № 1-4 (літери Р-У), оранжерея (літера Ф), будинок на території оранжереї (літера Ш), очисні споруди (літера Щ), водонапірна башта (літера Ч), склад льодник (літера Ю), овочесховища (літери El, Е), конюшня (літера Я), що розташований за адресою: м. Немирів, вул. Шевченка, 16. В частині скасування свідоцтв про право власності від 28.07.1999 р., від 21.08.2009 р., від 02.11.2010 р. на майновий комплекс в цілому, що розташований за адресою: м. Немирів, вул. Шевченка, 16 які видані ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", провадження у справі припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України. Відхилено заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будівлі клінічного санаторію "Авангард", розташованого по вул. Шевченка, 16, м. Немирів, Немирівського район, Вінницька область (а.с. 22-28, т. 1).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.08.2012 р. рішення Господарського суду Вінницької області від 25.01.2012 р. у справі № 9/189/2011/5003 залишено без змін (а.с. 29-34, т. 1).

25.02.2013 р. майновий комплекс "Клінічний санаторій "Авангард" зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за державою в особі Фонду державного майна України на підтвердження чого в справі наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 110943600 від 18.01.2018 р. (а.с. 60-61, т. 1)

В подальшому вказана вище постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 22.08.2012 р. та рішення Господарського суду Вінницької області від 25.01.2012 р. було оскаржено в касаційному порядку.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. у справі № 902/189/2011/5003 постанову Рівненського апеляційного господарського суду залишено без змін.

З матеріалів справи слідує, що прокуратурою в ході вивчення додержання прав держави на нерухоме майно виявлено порушення прав держави володіти та користуватися майновим комплексом "Клінічний санаторій "Авангард".

Зокрема, 23.11.2017 р. прокуратурою Вінницької області направлено на адресу Фонду державного майна України лист вих. 05/1-1035вих17 від 23.11.2017 р. з проханням повідомити чи передано Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" фактично після рішення суду від 25.01.2012 р. у справі № 9/189/2011/5003до Фонду державного майна України, а також чи проводилась оцінка майна санаторію (а.с. 35, т. 1).

12.01.2018 р. на адресу прокуратури надійшов лист вих. № 10-24/179 від 03.01.2018 р., яким повідомлено, що у Фонду відсутня інформація про оцінку майна клінічного санаторію. При цьому Фонд не був і на сьогодні не є стороною договору оренди вказаного державного майна та не надавав його у користування. Крім того у даному листі вказано, що з урахуванням звернення прокуратури Фонд з метою захисту державних інтересів доручив Фонду державного майна по Вінницькій області вжити дієвих заходів щодо захисту інтересів держави стосовно зазначеного майна (а.с. 37-38, т. 1).

Згідно наявного в справі листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області адресованого Фонду Державного майна України вих. № 01-06/3937 від 27.12.2017 р. станом на 27.12.2017 р. регіональним відділенням не укладались договори оренди на нерухоме майно клінічного санаторію "Авангард", а також не проводилась його оцінка. Крім того, зазначено про відсутність у відділення інформації щодо передачі зазначеного майна від ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до Фонду державного майна України (а.с. 39, т. 1).

У доповненні вих. № 10-24-78 від 12.01.2018 р. до листа вих. № 10-24/179 від 03.01.2018 р. Фондом державного майна України повідомлено прокуратуру додатково про те, що Фондом не приймалось в установленому порядку вказане у рішенні суду від 25.01.2012 р. у справі № 9/189/2011/5003 та не підписувалися акти приймання-передачі такого майна (а.с. 38, т. 1).

Листом вих. № 01-06/144 від 15.01.2018 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області повідомлено Фонд державного майна України про проведення 15.01.2018 р. в регіональному відділенні наради з вирішення питань повязаних з державним майном повернутим у власність держави згідно рішення суду від 25.01.2012 р. у справі № 9/189/2011/5003 за результатом якої відділення звернулось до ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" та ДП "Клінічний санаторій "Авангард" з проханням надати інформацію щодо передачі майна санаторію до ФДМУ та проведення інвентаризації вказаного майна (а.с. 40, т. 1).

01.02.2018 р. Регіональним відділенням ФДМУ по Вінницькій області отримано лист вих. № 71 від 23.01.2018 р. від відповідача 2 в якому, окрім іншого, зазначається, що з питанням передачі до Фонду державного майна України цілісного майнового комплексу санаторію слід звертатись до голови Правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" (а.с. 49, т. 1).

02.02.2018 р. Приватним акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" адресовано лист Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Вінницькій області вих. № 05-05/103 від 02.02.2018 р. з проханням відстрочити проведення інвентаризації зазначеного майна до визначення Урядом порядку співпраці між Товариством та ФДМУ (а.с. 50, т. 1).

13.02.2018 р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області звернулось до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" із претензійною заявою з вимогою у строк до 15.02.2018 р. повернути майновий комплекс клінічного санаторію "Авангард", підписавши акт прийому-передачі (а.с. 42-43, т. 1).

У відповідь на вказану вимогу позивача ДП "Клінічний санаторій "Авангард" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" листом вих. № 310 від 05.03.2018 р. повідомлено, що ПрАТ є засновником та власником ДП "Клінічний санаторій "Авангард". Прийняття рішення щодо відчуження основних фондів, вчинення будь-яких правочинів, що обмежують права власності товариства на належні йому основні засоби належить виключно до компетенції Наглядової ради Товариства. Прийняття рішень про підписання акту приймання-передачі майна не належить до компетенції керівника санаторію і можливе на рівні керівництва ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" (а.с. 46, т. 1).

Крім того в матеріалах справи містяться податкові декларації ДП "Клінічний санаторій "Авангард" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2015-2017 р.р. згідно яких відповідачем 2 задекларовано та сплачено бюджету податок на нерухоме майно у 2015 р.25651,60 грн, у 2016 р. 58031,48 грн та у 2017 р. 134565 грн, що знаходиться за адресою вул. Шевченка, буд. 16, м. Немирів, Немирівський район, Вінницька область, 22800 (а.с. 51-59, т. 1).

В свою чергу згідно наявної в справі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № НОМЕР_1 від 17.07.2018 р. за відповідачем 2 не зареєстровано речові права на спірне нерухоме майно розташоване за адресою вул. Шевченка, буд. 16, м. Немирів, Вінницька область.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 326 ЦК України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Згідно частиною першою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України, згідно з положеннями статті 116 Конституції України, забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

За змістом ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Отже, колегія суддів відзначає, що Фонд державного майна України виступає органом, уповноваженим державою виконувати функції управління державним майном.

Як зазначалося вище, позов було подано прокурором в інтересах держави, в особі Фонду державного майна України.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При цьому прокурор, звертаючись із вказаним позовом, обґрунтовуючи порушення інтересів держави, з посиланням на ст.ст. 131-1 Конституції України, ст.ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» , ст. ст.4, 53 ГПК України, рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. у справі 1-1/99 зазначає, що оскільки Фондом державного майна України не вживалося належних заходів, спрямованих на повернення комплексу будівель та споруд санаторію «Авангард», розташованому у м. Немирів, по вул. Шевченка, 16 державі, а тому спірне майно продовжує безоплатно використовуватись дочірнім підприємством «Клінічний санаторій «Авангард». Внаслідок бездіяльності Фонду державного майна України держава позбавлена можливості здійснювати володіння повернутим у її власність майном.

Судова колегія вважає правомірним звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України.

Захист цивільних прав та інтересів забезпечується застосуванням передбачених Цивільним і Господарським кодексами України способів захисту.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб усуває негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник. Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

Таким чином, при зверненні до суду із віндикаційним позовом позивач також має довести належність йому майна на праві власності чи на іншому речовому праві.

При цьому, власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності в позивача суб'єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно.

Так, як зазначалося вище, рішенням господарського суду Вінницької області від 25.01.2012 р. у справі № 9/189/2011/5003, залишеним без змін постановами апеляційної та касаційної інстанції, визнано недійсним рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради № 117 від 20.07.1999 р., № 126 від 21.07.2009 р. та № 175 від 19.10.2010 р. та визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на майновий комплекс клінічного санаторію "Авангард", який є предметом розгляду справи.

25.02.2013 р. майновий комплекс "Клінічний санаторій "Авангард" зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за державою в особі Фонду державного майна України на підтвердження чого в справі наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 110943600 від 18.01.2018 р.

Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

В свою чергу у п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема: гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах і в порядку, визначених цим Законом (пункти 1, 4 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України зазначено, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, із внесення запису до реєстру речових прав на нерухоме майно, особа, яка зареєструвала право власності на об'єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника.

Вказане вище рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2012 р. у справі № 9/189/2011/5003 є такими, що набрало законної сили з огляду на приписи ст. 85 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 р.) - 22.08.2012 р.

Доказів скасування даного рішення суду та запису про реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно матеріали справи не містять.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 р. у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на вказане обставини стосовно права власності держави в особі Фонду державного майна України на майновий комплекс клінічного санаторію "Авангард" є преюдиційними в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України при вирішенні даного спору.

Разом з тим, згідно із наявної в справі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № НОМЕР_1 від 17.07.2018 р. за відповідачем 2 не зареєстровано речові права на спірне нерухоме майно розташоване за адресою вул. Шевченка, буд. 16, м. Немирів, Вінницька область.

Таким чином, судова колегія беручи до уваги вищевикладене, приходить до висновку, що власником нерухомого майна, яке є предметом розгляду даної справи, є держава в особі Фонду державного майна України, який виступає органом, уповноваженим державою виконувати функції управління державним майном, що підтверджено належними, достовірними та допустимими доказами.

Проте, з матеріалів справи убачається, що на даний час, спірне майно знаходиться у фактичному володінні Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та використовується ним без достатніх правових підстав.

На підтвердження вказаних фактів в справі містяться податкові декларації ДП "Клінічний санаторій "Авангард" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2015-2017 р.р. згідно яких відповідачем 2 задекларовано та сплачено бюджету податок на нерухоме майно у 2015 р. 25651,60 грн, у 2016 р. 58031,48 грн та у 2017 р. 134565 грн, що знаходиться за адресою вул.Шевченка, буд. 16, м. Немирів, Немирівський район, Вінницька область, 22800, а також листування сторін щодо передачі майна, яке рішенням суду у справі № 902/189/2011/5003 від 25.01.2012 р. визнано за державою.

Крім того, факт перебування майна у володінні відповідача 2 також не заперечується відповідачем 1 у даній справі доводи якого щодо позову зводяться до невизначеності на законодавчому рівні суб'єктів права власності на майно загальносоюзних громадських об'єднань (організацій) колишнього Союзу РСР з урахуванням всіх особливостей, в тому числі стосовно майна клінічного санаторію.

Визнання відповідачем 1 фактичного володіння спірним майном відповідачем 2 в силу приписів ч.1 ст.75 ГПК України не потребує доведення в цій частині предмету доказування.

Докази наявності будь-яких договірних відносин між сторонами, в тому числі між позивачем та відповідачем 2, а також інших правових підстав перебування спірного майна у володінні відповідача 2 в справі відсутні. Іншого не встановлено та сторонами не надано.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що держава в особі позивача (Фонду державного майна України) є власником майнового комплексу "Клінічний санаторій "Авангард", однак наразі спірне майно перебуває у володінні Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та ним використовується без достатніх правових підстав, оскільки відповідачем 2 не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували правомірність володіння останнім спірним майном.

Посилання апелянта на те, що у Фонду державного майна України відсутні правові підстави для витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, зокрема до законодавчого врегулювання та визначення правонаступників, є необґрунтованим виходячи із наступного.

Згідно із постановою Верховної Ради України від 10.04.1992 № 2268-ХІІ «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу PCP, розташовані на території України» майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів загальносоюзних громадських організацій передано Фонду державного майна України тимчасово, до визначення правонаступників.

Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 № 3943-ХІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP" встановлено, що до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю. Зазначеною постановою конкретизовано, що до законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP Фонд державного майна України здійснює право розпорядження цим майном в процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій.

Водночас, як випливає із змісту постанов Верховної Ради України від 10.04.1992 № 2268-ХІІ та від 04.02.1994 № 3943-ХІІ, перебування такого майна у державній власності носить тимчасовий характер, а саме Фонд державного майна фактично володіє цим майном та здійснює певні функції щодо його розпорядженням лише до моменту визначення їх належного власника, тобто правонаступника відповідної загальносоюзної громадської організації.

Отже, на сьогоднішній день, враховуючи вищезазначені постанови Верховної Ради України, рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2012 року у справі №9/189/2011/5003 саме Фонд Державного майна України є фактично володільцем спірного майна та має здійснювати певні функції щодо його розпорядження.

Відповідно до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Питання щодо визначення субєкта управління стосовно обєктів, що повернуті у власність держави, у тому числі майна, яке повернуте у власність держави за рішенням суду, - регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 07.10.2015 № 817 «Про затвердження Порядку визначення субєкта управління обєктами, що повернуті у власність» (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено та встановлено механізм визначення суб'єкта управління об'єктами державної власності, якому передаються повноваження щодо управління майном, що повернуте у власність держави, та іншим державним майном, суб'єкт управління якого не визначений, зокрема: майном загальносоюзних громадських об'єднань (організацій) колишнього Союзу PCP, яке розташоване на території України і повернуте у власність держави за рішенням суду, що набрало законної сили.

За наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позову заявленого до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" в повному обсязі та відмову у задоволенні позову щодо Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", оскільки матеріали справи не містять жодних доказів перебування у володінні відповідача 1 спірного нерухомого майна.

При цьому, Дочірнє підприємство "Клінічний санаторій "Авангард" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (відповідач 2) у володінні якого перебуває зазначене майно є самостійною юридичною особою наділеною певним обсягом прав та обовязків, реалізація яких не залежить від волевиявлення відповідача 1. Доказів перебування відповідача 2 у безпосередньому підпорядкуванні відповідача 1 матеріали справи не містять.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.2018р. у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.18р. у справі №902/199/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 18.07.18р. у справі №902/199/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу №902/199/18 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "18" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.