ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2018 р. Справа №921/108/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого – судді                                                            Желік М.Б.

суддів                                                                                          Галушко Н.А.

Хабіб М.І.

за участі секретаря судового засідання Тимцік М.В.

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства “Національна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ від 23.06.2018 № 14/4-866 (вх.ЗАГС № 01-05/215/18 від 17.10.2018) та Державного підприємства “Кременецьке управління з постачання та реалізації газу”, м. Кременець Тернопільська область від 13.07.2018 № 404 (вх..ЗАГС №01-05/212/18 від 17.10.2018);

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 (суддя Гирила І.М., повний текст рішення складено та підписано 23.06.2018)

у справі № 921/108/18

за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ

до відповідача Державного підприємства “Кременецьке управління з постачання та реалізації газу”, м. Кременець Тернопільська область

про стягнення коштів в загальній сумі 910 799, 73 грн.

за участю представників сторін:

від ПАТ “НАК “Нафтогаз України” Старчик А.А.

від ДП “Кременецьке управління з постачання та реалізації газу” Шовкопляс О.Ф.

Учасникам процесу роз’яснено їх права та обов’язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. Заяв про відвід складу суду не надходило.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

У судовому засіданні 12.12.2018 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 у даній справі позовні вимоги частково задоволені, стягнуто з відповідача на користь позивача 424751,95 грн. пені, 61295,82 грн. 3% річних та 13662 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 у справі № 921/108/18, відповідач - Державне підприємство “Кременецьке управління з постачання та реалізації газу” звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 скасувати та прийняте нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, щодо стягнення пені у розмірі 820 983, 51 грн. та у стягненні трьох відсотків річних у розмірі 56 475, 51 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не заперечує, що свої зобов’язання по оплаті вартості отриманого природного газу за період з січня 2016 року по вересень 2016 року (включно) виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами договору терміну розрахунку. Поряд із цим, відповідач просить суд врахувати, що ДП “Кременецьке УПРГ” частину боргу в сумі 48 255 842,87 грн. погашено на підставі спільних протокольних рішень, підписаних на підставі постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, якою затверджено “Порядок перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій”. Вважає, що, підписавши спільні протокольні рішення, сторони, у тому числі і ПАТ “НАК “Нафтогаз України”, змінили спосіб виконання частини зобов’язань за Договором на купівлю-продаж природного газу №16-218-Н від 30.12.2015, порядок і строки проведення розрахунків за частину переданого відповідачу згідно зазначеного правочину природного газу та відмовилися від застосування штрафних та інших фінансових санкцій щодо цієї частини, передбачивши відповідальність за невиконання зобов’язань за спільними протокольними рішеннями. Окрім того, стверджує, що частина вартості природного газу - на суму 3 485 494,70 грн. оплачена відповідачем вчасно. Отже правомірним, є нарахування пені та 3% річних на суму протермінованої заборгованості в розмірі 2 911 711,61 грн., оскільки саме ця сума становить загальний розмір невчасно перерахованих позивачу готівкових коштів. Враховуючи наведене вище, вважає, що наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій можна взяти до уваги за період липень-вересень 2016 р. в повному обсязі та за період січень-червень 2016 р. - частково, зокрема, зі зменшенням суми загальної заборгованості (виходячи із наявності спільних протокольних рішень).

Не погодившись з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 у справі № 921/108/18, позивач - Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій, а саме пені у сумі 424 751, 95 грн. та прийняте нове, яким у цій частині штрафних санкцій задоволити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в частині зменшення розміру судом пені прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 ГК України, ст.ст. 549-552, 599, 625 ЦК України, та процесуального права, зокрема ст.ст. 4-2, 43, 83, 84 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині. Iнфляційні нарахування позивача на суму простроченої заборгованості є фактично понесеними матеріальними втратами за такою операцією купівлі-продажу природного газу повною мірою охоплюються поняття збитків в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України, зокрема відносяться до категорії – “втрати або пошкодження її майна”. При цьому, відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов’язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов’язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення норм чинного законодавства.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 30.07.2018 справу № 921/108/18 передано до розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Орищин Г.В., суддів Галушко Н.А., Данко Л.С.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 у справі № 921/108/18 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд даної справи на 16.08.2018.

У судових засіданнях 16.08.2018 та 20.09.2018, судом оголошувалася перерва у розгляді апеляційних скарг.

На адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача №14/4-2162 від 06.08.2018 (вх.ЛАГС № 01-04/4657/18 від 09.08.2018), в якому останній просить відхилити викладені у апеляційній скарзі доводи та аргументи щодо незгоди відповідача з рішенням місцевого суду щодо задоволення позовних вимог та відмовити в задоволені апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 у даній справі в частині вказаних позовних вимог залишити без змін. Окрім того, позивач стверджує, що спільні протокольні рішення не змінюють умови спірного договору купівлі-продажу газу, а лише встановлює джерело коштів, за рахунок яких буде погашена заборгованість за природний газ.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача №460 від 13.08.2018 (вх.ЛАГС № 01-04/4737/18 від 15.08.2018), в якому останній просить відмовити ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” у задоволенні апеляційної скарги від 23.06.2018 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 у даній справі, з огляду на те, що позивачем не доведено фактів, які свідчили б про те, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов’язань відповідачем позивач поніс значні матеріальні збитки, співрозмірні чи навіть більші із нарахованим штрафними санкціями.

14.09.2018 до суду надійшла заява відповідача № 497 від 13.09.2018 (вх.№ ЛАГС №01-04/5247/18 від 14.09.2018), в якій ДП ‘Кременецьке управління з постачання та реалізації газу” просить відмовити у задоволені апеляційної скарги відповідача, скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити ПАТ НАК “Нафтогаз України” у стягненні пені у розмірі 832 838,25 грн. та відмовити ПАТ НАК “Нафтогаз України” у стягненні трьох відсотків річних у розмірі 57 759, 90 грн., з урахуванням наступного. В основу розрахунку штрафних санкцій, зробленого ДП “Кременецьке управління з постачання та реалізації газу” покладено розрахунок зроблений позивачем, однак з урахуванням укладених спільних протокольних рішень, якими за погодженням з позивачем було змінено договірні умови, в тому числі в частині способу та термінів оплати отриманого природного газу в рамках договору 16-218-Н від 30.12.2015 в період з січня по червень (включно) 2016 року. Загальна сума штрафних санкцій, яка визнається як належно нарахована становить 20 201, 58 грн., з яких пеня - 16 665, 65 грн., а також 3 % річних – 3 535,93 грн.

Разом з тим, Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 “Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах” ліквідовано Львівський апеляційний господарський суд та утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області, з місцезнаходженням у місті Львові.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті “Голос України” повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України від 28.09.2018 № 295/2018 суддів Львівського апеляційного господарського суду переведено на роботу на посадах суддів Західного апеляційного господарського суду.

03.10.2018 в газеті “Голос України” № 185 (6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018 справу № 921/108/18 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Галушко Н.А., Хабіб М.І.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 прийнято справу № 921/108/18 до провадження Західного апеляційного господарського суду та розпочато апеляційний розгляд справи у складі колегії суддів: головуючого судді Желік М.Б., суддів Галушко Н.А., Хабіб М.І.; призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 07.11.2018.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 об’єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Державного підприємства “Кременецьке управління з постачання та реалізації газу”, м. Кременець Тернопільська область від 13.07.2018 № 404 (вх. ЗАГС № 01-05/212/18 від 17.10.2018) та Публічного акціонерного товариства “Національна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 у справі № 921/2108/18.

На адресу суду від відповідача надійшла заява №605 від 13.11.2018 (вх..ЗАГС №01-04/617/18 від 15.11.2018), в якій останній просить відмовити у задоволені апеляційної скарги позивача, скасувати рішення першої інстанції у даній справі та прийняти нове, яким відмовити у стягненні пені у розмірі 832 838, 25 та 3 % річних у розмірі 57 759, 90 грн.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 відкладено розгляд справи на 12.12.2018.

Від відповідача надійшла заява № 657 від 11.12.2018, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове, яким відмовити у стягненні пені у розмірі 832 838, 25 та 3 % річних у розмірі 57 759, 90 грн. та зменшити розмір правомірно нарахованих штрафних санкцій до 50 %.

В судовому засіданні 12.12.2018 сторони участь уповноважених представників забезпечили, які надали пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 30.12.2015 між Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” (Продавець) та Державним підприємством “Кременецьке управління з постачання та реалізації газу” (Покупець) укладено Договір на купівлю-продаж природного газу № 16-218-Нвідповідно до умов якого Продавець зобов’язується передати у власність Покупцю у 2016 році природний газ, а Покупець зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам. Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили обсяг поставки газу з 01.01.2016 по 31.03.2016.

Відповідно до п. 3.2 Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Hе пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов’язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами. У разі, якщо Покупець до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає Продавцю акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактичного використання у звітному місяці газу Продавцем документально не оформлюються (п.3.3 Договору).

Пунктом 5 Договору, Сторони погодили, що ціни (граничні роздрібні ціни) на природний газ установлюється Кабінетом Міністрів України та вказали їх розмір (п. 5.1. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору). Відповідно до п. 10.2 Договору усі зміни і доповнення до Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками Сторін.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів його поставки, порядку проведення розрахунків між сторонами, порядку та умов передачі газу, строку дії Договору між сторонами у справі укладено Додаткові угоди до нього: №1 від 31.01.2016, №2 від 29.02.2016, №3 від 02.03.2016, №4 від 31.03.2016, №5 від 30.04.2016 та №6 від 22.08.2016. Так, Додатковою угодою №4 від 31.03.2016 сторони, серед іншого, погодили обсяги поставки природного газу з 01.04.2016 по 30.04.2016 та передбачили, що остання набуває чинності з дати її підписання Сторонами і поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01.04.2016.

Додатковою угодою №5 від 30.04.2016 сторонами погоджено обсяги поставки природного газу з 01.01.2016 по 30.09.2016 та встановили строк дії Договору в частині реалізації газу - до 30.09.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Додаткова угода набуває чинності з дати її підписання Сторонами і поширює свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.05.2016.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконання умов Договору позивач за період з січня місяця 2016 року по вересень місяць 2016 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 12 032,59 тис. куб. м на загальну суму 54 653 049 грн. 18 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу. Сторони не заперечують обставини щодо отримання протягом січня-вересня 2016 року (включно) природного газу в наведених вище обсягах.

Згідно п. 6.1. Договору оплата планових обсягів газу здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 25-го числа, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відповідно до п. 6.5 Договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору, Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Покупця, погашає вимоги Продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного Покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати Продавця, пов’язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу погашається основна сума боргу.

Додатковою угодою №3 від 02.03.2016 сторони доповнили п. 6.1 Договору абзацом наступного змісту: “Сторони погодили, що з урахуванням п. 10.2 цього Договору укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання Сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим Договором, не звільняє Покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за цим Договором, включаючи, але не обмежуючись обов’язком Покупця сплатити на користь Продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України”.

Пунктом 3 даної Додаткової угоди сторони змінили редакцію п. 10.2 Договору та вказали, зокрема, що: “Усі зміни і доповнення до цього Договору оформлюються письмово в формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього Договору та підписуються уповноваженими представниками Сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 10.3, 10.4 цього Договору. Сторони погодили, що зміни до цього Договору, викладені не в формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього Договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим Договором. Договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього Договору та не може бути застосований до відносин за цим Договором без підписання Сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього Договору. Будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані Сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005., протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між Сторонами не вносять змін до цього Договору, та не можуть бути застосовані до відносин за цим Договором без підписання Сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього Договору. Дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із Сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання та скріплення печатками Сторін, поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склались з дати укладення цього Договору, і діє протягом дії Договору”.

Крім того, додатковою угодою №4 від 31.03.2016 Сторони змінили редакцію п. 6.1 Договору та погодили, що: “оплата планових обсягів газу здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу”.

Також, між Сторонами у справі підписано додаткова угоду №6 від 22.08.2016 до Договору на купівлю-продаж природного газу від 30.12.2015 №16-218-Н, згідно п. 1 якої Додаткова угодa №3 від 02.03.2016 до цього Договору визнано такою, що втратила чинність з 01.08.2016. Cторони доповнили п. 6.1 Договору абзацами три і чотири у наступній редакції: “Оплата вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій може проводитись за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005. №20.; підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим Договором”.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Hналежними та допустимими доказами встановлений факт порушення відповідачем умов Договору та вимог чинного законодавства, а саме по оплаті вартості отриманого за період січень - вересень місяць 2016 року (включно) природного газу. Зокрема, в повному обсязі вартість отриманого у січні місяці 2016 року природного газу підприємством оплачено 29.03.2016, вартість отриманого у лютому місяці 2016 року природного газу оплачено 15.04.2016, вартість отриманого у березні місяці 2016 року природного газу оплачено 27.04.2016, вартість отриманого у квітні місяці 2016 року природного газу оплачено 29.06.2016, вартість отриманого у травні місяці 2016 року природного газу оплачено 29.06.2016, вартість отриманого у червні місяці 2016 року природного газу оплачено 27.07.2016, вартість отриманого у липні 2016 року природного газу оплачено 28.09.2016, вартість отриманого у серпні місяці 2016 року природного газу оплачено 21.10.2016, вартість отриманого у вересні місяці 2016 року природного газу оплачено 31.10.2016 (сальдова відомість та операції по підприємству “Кременецьке УПРГ ДП” з 01.01.2016 по 31.10.2017 в матеріалах справи). Зазначені обставини відповідач не заперечує, в тому числі платежі за спільними протокольними рішеннями, за отриманий згідно Договору № 16-218-Н від 30.12.2015 природний газ, несвоєчасне проведення вказаних оплат підтвердив у судовому засіданні повноважний представник відповідача.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього Договору він зобов’язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Так, сторонами укладена додаткова угода № 3 від 02.03.2016, яка встановлює, що “підписання Сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє Покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за цим Договором, включаючи, але не обмежуючись обов’язком Покупця сплатити на користь Продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості, в тому числі на суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором(ами) про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим Договором”. Крім того, Додатковою угодою №6 від 22.08.2016 Сторони змінили редакцію п. 7.2 Договору та передбачили, що: “У разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору він зобов’язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення. Нарахування пені не здійснюється Продавцем на суми оплат проведені Покупцем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005. №20”.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції, що укладення спільних протокольних рішень після укладення додаткової угоди № 3 від 02.03.2016 та додаткової угоди №6 від 22.08.2016 не змінюють умов договору на купівлю - продаж природного газу № 16-218-Н від 30.12.2015 щодо строків розрахунків та відповідальності за невиконання умов договору, оскільки такими додатковими угодами сторони узгодили нерозповсюдження умов таких правочинів на умови Договору без внесення змін до Договору у встановленій формі.

На підставі наведених норм законодавства, умов Договору та Додаткових угод до нього, з врахуванням здійснених відповідачем оплат, в тому числі платежів за спільними протокольними рішеннями, позивачем за період з 25.02.2016 по 20.10.2016 нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 849 503,90 грн.

Відтак, колегія суддів здійснивши перерахунок штрафних санкцій в межах визначеного позивачем періоду, з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно наведених вище актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами Договору терміну здійснення розрахунків та здійснених відповідачем оплат, в тому числі платежів за спільними протокольними рішеннями погоджується із висновками господарського суду в частині нарахування пені в сумі - 849 503 грн. 90 коп.

Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку 3% річних вбачається, що останні нараховані за період з 25.02.2016 по 30.10.2016 у розмірі 61 295, 83 грн.

Колегія суддів здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних приходить до висновку про підставність їх задоволення у розмірі - 61 295 грн. 82 коп.

Щодо доводів апелянта про неправомірність проведених позивачем нарахувань сум пені та 3% річних на суми заборгованості, які були погашені за наслідками підписання спільних протокольних рішень за періоди січень-червень 2016 року, колегія суддів вбачає за необхідне зазначити наступне:

Аналізуючи правову природу укладених між сторонами спільних протокольних рішень, суд зазначає, що у відповідності до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків, а тому з урахуванням їх змісту вони є багатосторонніми правочинами. В свою чергу, положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони, укладаючи Договір на купівлю-продаж природного газу №16-218-Н та Додаткові угоди до нього, виходили з принципів вільного волевиявлення, а дії сторін в частині приймання - передачі обумовленого Договором природного газу свідчать, що останній спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи укладені додаткові угоди до договору, сторони узгодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до вказаної вище постанови не змінює строків та умов розрахунків за цим Договором. Підписавши Додаткові угоди до Договору №16-218-Н, сторони погодили, що грошові зобов’язання в частині, яку компенсує держава за рахунок коштів державного бюджету регулюються саме положеннями укладеного правочину, а підписання спільних протокольних рішень не змінює характеру регулювання правових відносин.

Слід зазначити, що аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові № 923/1099/1 від 20.11.2018.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 551 ЦК України визначено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов’язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями п. 1 ст. 233 ГК України встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку обставин, які мають істотне значення господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та/або штрафу.

Поряд із цим, зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки також в залежність і від співвідношення її розміру і збитків.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, ДП “Кременецьке УПРГ” засноване виключно на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України; основним видом діяльності підприємства є розподілення природного газу споживачам, основною категорією яких є населення та бюджетні установи й організації; відповідач вживав необхідні та залежні від нього заходи для недопущення зростання заборгованості за Договором на купівлю-продаж природного газу №16-218-Н від 30.12.2015 та виконав свої зобов’язання згідно з договором, сплативши в повному обсязі вартість отриманого газу, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх договірних зобов’язань; термін прострочки виконання зобов’язань по оплаті вартості прийнятого ДП “Кременецьке УПРГ” згідно Договору №16-218-Н від 30.12.2015 природного газу не є значним; відповідно до умов Договору №16-218-Н від 30.12.2015 відповідач отримував природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам, а не для власних потреб; розрахунки за переданий позивачем на підставі Договору №16-028-В від 30.12.2015 природний газ проводились відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач був позбавлений можливості вплинути на встановлений законодавством порядок розрахунків; позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства; предметом судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” і не може впливати на його господарську діяльність.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про винятковість даного випадку та правомірне скористання повноваженнями, наданими чинним законодавством, а саме ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України про зменшення розміру пені на 50 % та стягнення з відповідача на користь позивача пені 424 751 грн. 95 коп. за неналежне виконання умов Договору.

Aналогічну правову позицію викладено і у постанові Верховного Суду № 911/3165/16 від 25.01.2018.

Статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі “Серявін та інші проти України” вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов’язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов’язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов’язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов’язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об’єктивним з’ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв’язку з чим, правові підстави для задоволення вимог апеляційних скарг відсутні.

Згідно із ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржників.

Керуючись, ст. ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства “Національна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ від 23.06.2018 № 14/4-866 та Державного підприємства “Кременецьке управління з постачання та реалізації газу”, м. Кременець Тернопільська область від 13.07.2018 № 404 – відмовити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.06.2018 в справі № 921/108/18 - залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови оформлено і підписано відповідно до вимог ст.282 ГПК України 17.12.2018.

Головуючий           суддя                                                  Желік М.Б.

суддя                                                   Галушко Н.А.

суддя                                                  Хабіб М.І.