ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Справа № 918/539/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Гудак А.В.,

суддя Петухов М.Г.

суддя Олексюк Г.Є.,

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача: Ткач В.В. адвокат;

відповідача: Грищенко І.С. адвокат.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" та Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" на рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.18р. у справі № 918/539/18 (суддя Марач В.В, м.Рівне, повний текст складено 02.11.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова"

про стягнення заборгованості в сумі 270 376,75 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" про стягнення 270 376,75 грн., з яких 202 078,80 грн. основного боргу, 12 792,58 грн. 3% річних та 55 505,37 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Лотівка Еліт" посилається на те, що на підставі договору поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р. поставило Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" мелясу (товар) на загальну суму 594 000,00 грн. В свою чергу Відповідач, згідно акту повернення постачальнику № 3 від 21.04.2017 р., здійснив часткове повернення товару у кількості 197 940,00 кг на загальну суму 391 921,20 грн. Проте вартість отриманого товару відповідачем не сплачено, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 202 078,80 грн.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 23.10.2018 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" 3 % річних в сумі 12 792,58 грн.; інфляційних в сумі 55 505,37 грн. та судового збору в сумі 1 024,47 грн. В решті позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" відмовлено в задоволенні.

Рішенням господарського суду мотивоване тим, що позивач довів несвоєчасність виконання грошових зобов'язань зі сторони відповідача згідно договору поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р., а відповідач вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростував, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. В той же час суд першої інстанції зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявності зі сторони відповідача невиконання зобов'язань по оплаті вартості отриманого товару за видатковою накладною № 1075 від 30.12.2016 р., і, відповідно, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.2018 по справі №918/539/18 скасувати повністю як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення яким позов ТОВ «Лотівка Еліт» до ТОВ СГП «Імені Воловікова» про стягнення заборгованості, задоволити повністю.

Вважає, що невідповідність рішення нормам матеріального права в частині невірного трактування ст. 601 ЦК України полягає у тому, що позивач, як то вбачається із матеріалів справи, а саме: із відповіді на відзив від 17.09.2018 за №17/09/2-18 та неодноразових усних пояснень представника позивача – адвоката Ткача Віталія Васильовича, що згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «Лотівка Еліт» відсутня заборгованість перед ТОВ «Дельта-Інжиніринг» згідно із договором №19-15/НП від 01.07.2014 та №57-А від 01.04.2013 на загальну суму 1497893,92 грн., а факт звернення позивача до суду з вказаним позовом, свідчить про незгоду позивача з проведеним зарахуванням та фактичне оспорення такого правочину і відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" на рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.18р. у справі № 918/539/18 та розгляд апеляційної скарги призначено на 19 грудня 2018 р.

10.12.2018 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" надійшов відзив в якому просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» на рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.2018 по справі №918/539/18.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" також звернулось з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.2018 у справі №918/539/18 та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» в задоволенні позову повністю.

Вважає, що між відповідачем та позивачем відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог (штрафних санкцій) на загальну суму 217071,35 грн., а отже між позивачем та відповідачем відсутній предмет спору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" на рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.18р. у справі №918/539/18 залишено без руху. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Роз'яснено Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова", що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

10.12.2018 на адресу суду від ТОВ СП "Імені Воловікова" надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги. В підтвердження усунення недоліків встановлених ухвалою суду від 29.11.2018 додане платіжне доручення № від 07.12.2018 про сплату судового збору в розмірі 2643,00 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" на рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.18р. у справі № 918/539/18. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" прийнято до спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" на рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.18р. у справі № 918/539/18 та розгляд апеляційної скарги призначено на 19 грудня 2018 р.

В судовому засіданні 19.12.2018 адвокат Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та надав відповідні пояснення, просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.2018 по справі №918/539/18 скасувати повністю як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення яким позов ТОВ «Лотівка Еліт» до ТОВ СГП «Імені Воловікова» про стягнення заборгованості, задоволити повністю. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" просить суд залишити без задоволення.

Адвокат Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" в судовому засіданні 19.12.2018 апеляційну скаргу ТОВ «Лотівка Еліт» заперечила в повному обсязі з підстав викладених у відзиві та наданих усних пояснень. Поряд з цим підтримала вимоги викладені апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" та просила суд просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.2018 у справі №918/539/18 та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» в задоволенні позову повністю.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні 19.12.2018 пояснення адвокатів ТОВ СП «Імені Воловікова» та ТОВ «Лотівка Еліт», обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" та Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.2018 у справі № 918/539/18 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" (покупець) укладено договір поставки № 30/12-2016/2 (а.с. 15-16) (далі за текстом – договір від 30.12.2016) за умовами якого постачальник зобов'язаний у порядку та строки, встановлені договором, передати у власність покупця мелясу (далі за текстом - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах визначених цим договором (п. 1.1. договору від 30.12.2016).

У відповідності до пунктів 2.1. - п. 2.4. договору від 30.12.2016, одиниця виміру кількості товару: тонна. Загальна кількість Товару, що підлягає передачі, становить 300,000 (триста тонн) тонн +/-5%. Ціна однієї тони Товару складає 1 980,00 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят грн., 00 коп.) гривень в т.ч. ПДВ. Загальна вартість товару складає 594 000,00 (п'ятсот дев'яносто чотири тисячі грн., 00 коп.) гривень +/-5% в т. ч. ПДВ.

Згідно з пунктів 3.2 - 3.3. договору від 30.12.2016, сторони визначили, що термін передачі товару до 28.02.2017 року. Моментом передачі партії товару вважається дата підписання видаткової накладної.

Пунктом 5.2. договору від 30.12.2016 сторони передбачили, що датою оплати товару вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до "31" березня 2017 року. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності, у тому числі неустойки, за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 9.2. договору від 30.12.2016).

Згідно видаткової накладної № 1075 від 30.12.2016 р. на суму 594 000 грн. 00 коп.(а.с. 17), позивач на виконання договору від 30.12.2016 здійснив поставку товару (меляси), а відповідач отримав даний товар.

Однак, відповідачем було здійснено часткове повернення товару (меляси) позивачу на суму 391 921,20 грн., що підтверджується накладною повернення постачальнику № 3 від 21.04.2017 року (а.с. 19). Отже, сума основного боргу відповідача складає 202 078 грн. 80 коп.

24.04.2018 згідно квитанції органу зв`язку (а.с. 23) позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія № 103-ЛЕ від 16.04.2018 року (а.с. 21-22) з вимогою протягом десятиденного строку з моменту отримання претензії погасити заборгованість у розмірі 594000 грн. 00 коп. на поточний рахунок №5401 в ПАТ АТ «Південний», МФО 328209. Однак, дана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що 28.08.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта - Інжиніринг" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" (новий кредитор) укладено договір № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) (далі за текстом - договір № 4-ВЛ) (а.с. 41), за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) належне йому право вимоги на загальну суму 1 497 893,92 (один мільйон чотириста дев'яносто сім тисяч вісімсот дев'яносто три гривні 92 копійки) згідно із договорами: № 19-15/НП від 01.07.2014 р. на суму 1 495 822,11 (один мільйон чотириста дев'яносто п'ять тисяч вісімсот двадцять дві гривні 11 копійок) № 57-А від 01.04.2013 р. на суму 2 071,81 (дві тисячі сімдесят одна гривня 81 копійка), укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (боржник) і Первісним кредитором, а Новий кредитор на умовах цього Договору приймає право вимоги, що належить Первісному кредитору за Основними Договорами (п.1.1. договору № 4-ВЛ).

28.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта - Інжиніринг" та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" підписаний акт приймання-передачі документів згідно договору №4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 в якому зафіксовано, що первісним кредитором передано, а новим кредитором отримано наступні документи: договір про надання послуг №19-15/НП від 01.07.2014; акт виконаних робіт №58 від 28.02.2017; акт виконаних робіт №73 від 06.03.2017; акт виконаних робіт №76 від 31.03.2017; договір на здійснення авторського нагляду №57-А від 01.04.2013; акт виконаних робіт №646 від 27.12.2016; акт виконаних робіт №52 від 31.01.2017; податкова накладна №3 від 06.03.2017; податкова накладна №11 від 31.03.2017; податкова накладна №6 від 28.02.2017; податкова накладна №7 від 31.01.2017; податкова накладна №8 від 27.12.2016(а.с. 66-90) та докази їх подання до автоматизованої ситеми органів "Єдине вікно подання електронних документів" ДФС України (а.с. 81, 84, 86, 90).

Листом ТОВ "Дельта - Інжиніринг" № 97 від 30.08.2018 (а.с. 42), повідомлено ТОВ "Лотівка Еліт" про відступлення, на підставі договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 року, на користь ТОВ СП "Імені Воловікова" права вимоги за укладеними з ТОВ "Лотівка Еліт" договорами № 19-15/НП від 01.07.2014 р. на суму 1 495 822,11 (один мільйон чотириста дев'яносто п'ять вісімсот двадцять дві гривні 11 копійок) № 57-А від 01.04.2013 р. на суму 2 071,81 (дві тисячі сімдесят одна гривня 81 копійка).

Поряд з цим, 30.08.2018 відповідачем на адресу позивача направлено заяву (а.с.43), в якій ТОВ СП "Імені Воловікова" заявлено про припинення зобов'язання щодо сплати ним для ТОВ "Лотівка Еліт" боргу в сумі 616 870,23 грн. (шістсот шістнадцять тисяч вісімсот сімдесят гривень 23 копійки) по Договору № 20/07-17/СЛ від 20.07.2017 р., 202 078,80 грн. (двісті дві тисячі сімдесят вісім гривень 80 копійок) по Договору № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р., 678 944,89 грн. (шістсот сімдесят вісім тисяч дев'ятсот сорок чотири гривні 89 копійок) по Договору № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. внаслідок зарахування боргу ТОВ "Лотівка Еліт" в сумі 1 497 893,92 грн. (один мільйон чотириста дев'яносто сім тисяч вісімсот дев'яносто три гривні 92 копійки) по Договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 р.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 662, 692 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведеній нормі кореспондують положення статті 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар…

Відповідно до пункту 4.1 договору від 30.12.2016 приймання товару по кількості здійснються в порядку, що визначається чинним законодавством України.

За умовами пункту 2.6 договору від 30.12.2016, моментом передачі партії товару вважається дата підписання видаткової накладної.

В матеріалах справи містяться видаткова накладна №1075 від 30.12.2016 на суму 594000,00 грн. (а.с.17), яка підписана обома сторонами договору та скріплені печатками товариств.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем до позову видаткова накладна містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити.

Таким чином, надані позивачем до позову видаткова накладна відповідає вимогам вказаного закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Відповідач прийняв товар без будь-яких застережень, не відмовлявся від виконання зобов`язання.

Враховуючи викладене, підписання та завірення печаткою покупця видаткової накладної №1075 від 30.12.2016, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, надана позивачем видаткова накладна № 1075 від 30.12.2016 на суму 594000,00 грн., відповідно до статей 76, 77 ГПК України, є належними та допустимими доказами в підтвердження факту поставки товару відповідачу. Дана видаткова накладна містить посилання на договір №30/12-2016/2 від 30.12.2016.

Пунктом 5.1 договору №30/12-2016/2 від 30.12.2016 сторони узгодили, що розрахунки за цим договором здійснюються у національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору поставки, до спірних правовідносин застосовуються положення ч.1 ст.692 ЦК України, що встановлюють порядок розрахунків покупця за товар, отриманий за договором купівлі-продажу.

Частинами першою та другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Відтак обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України №3-78гс14 від 19.08.2014 року.

Отже, колегія суддів з огляду на приписи статті 692 ЦК України погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з моменту прийняття товару за видатковою накладною №1075 від 30.12.2016 та прийняття товаророзпорядчих документів на нього у відповідача виникло зобов'язання по оплаті вартості такого товару.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було здійснено часткове повернення товару (меляси) позивачу на суму 391 921,20 грн., що підтверджується накладною повернення постачальнику № 3 від 21.04.2017 року (а.с. 19).

Отже, сума основного боргу відповідача складає 202078 грн. 80 коп. Доказів сплати даної заборгованості відповідачем суду як першої так і апеляційної інстанції не надав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач заперечує проти задоволення позову щодо стягнення грошових коштів в сумі 270376,75 грн., з наступних підстав.

28.08.2018 між відповідачем то ТОВ «Дельта-Інжиніринг» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) за №4-ВЛ, згідно якого ТОВ «Дельта-Інжиніринг» передало відповідачу належне йому право вимоги до позивача згідно із договорами №19-15/НП від 01.07.2014 на суму 1495822,11 грн., №57-А від 01.04.2013 на суму 2071,81 грн. Про відступлення права вимоги позивач був повідомлений листом №97 від 30.08.2018.

Відповідач вважає, що оскільки строк виконання зобов`язання за договором поставки №30/12-2016/2 від 30.12.2016 настав, то відповідач керуючись статтями 601, 603 Цивільного кодексу України, надіслав позивачу заяву №700 від 30.08.2018 про припинення зобов`язання зарахуванням (а.с. 43).

Згідно заяви про припинення зобов`язання зарахуванням №700 від 30.08.2018 відповідач повідомив позивача про припинення зобов`язання щодо сплати ним для позивача боргу в сумі 616870,23 грн. по договору №20/07-17/СЛ від 20.07.2017, 202078,80 грн. по договору №30/12-2016/2 від 30.12.2016, 678944, 89 грн. по договору 01/09-16/ВК від 01.09.2016 внаслідок зарахування боргу позивача в сумі 1497893,92 грн. по договору №4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018.

Таким чином, відповідач переконаний, що станом на даний час відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем по договору поставки №30/12-2016/2 від 30.12.2016.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає, що за правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це - одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, згідно вимог ст. 601 ЦК України, однак якщо ця угода суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, то сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Статтями 202, 203 ГК України визначено, що зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

У відповідності до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Отже вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов'язку заявника перед адресатом, так і обов'язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов'язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов'язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов'язані з виконанням.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однією з сторін. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування.

Заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, а якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду, що в подальшому буде підставою для перегляду рішення в даній справі за новивиявленими обставинами.

Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов’язань (наприклад, недопустимість зарахування зустрічних вимог згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 203 ГК України і ч. 4-1 ст. 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про примусове виконання зобов’язання першою стороною в натурі або про затосування інших способів захисту, встановлених законом.

Докази оскарження позивачем вимоги про зарахування зустрічних вимог чи докази неможливості зарахування зустрічних вимог заявлених в заяві ТОВ СГП «Імені Воловікова» №700 від 30.08.2018 у матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що за договором поставки №30/12-2016/2 від 30.12.2016 ТОВ «Лотівка Еліт» є кредитором, а ТОВ СГП «Імені Воловікова» - боржником, водночас враховуючи договір №4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018. за договором №19-15/НП про надання послуг від 01.07.2014 та договором №57-А на здійснення авторського нагляду від 01.04.2013 ТОВ СГП «Імені Воловікова» є кредитором, а ТОВ «Лотівка Еліт» - боржником, що свідчить про те, що вимоги, які виникли між сторонами на підставі цих договорів, є зустрічними.

При цьому грошові вимоги мають розглядатися як однорідні у силу недиференційованості грошей як предмета виконання зобов'язань. Гроші як предмет задоволення майнової вимоги мають ознаку замінності, еквівалентності та інші властивості, що дозволяють проводити обмін та інші операції з грошами. Отже, вимога про сплату грошей за загальним правилом є однорідною із іншою вимогою про сплату грошей. Відтак, оскільки зобов'язання які виникли між сторонами за укладеними договорами є грошовими, то вони є однорідними.

Матеріалами справи встановлено, що строк виконання зобов`язань за договорами поставки №30/12-2016/2 від 30.12.2016 так і за договорами №19-15/НП про надання послуг від 01.07.2014; №57-А на здійснення авторського нагляду від 01.04.2013 вже настав.

Водночас, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов'язань.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази про наявність оспорювання Товариством з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» - змісту, умов виконання та розміру зобов`язань передбачених договорами №19-15/НП про надання послуг від 01.07.2014, та №57-А на здійснення авторського нагляду від 01.04.2013.

Крім того, в матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази оспорювання Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" - змісту, умов виконання та розміру зобов`язань передбачених договором поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016.

Отже, колегією суддів встановлено безспірність вимог, які зараховуються в рахунок виконання зобов`язань за договорами договором поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 так і за договорами №19-15/НП про надання послуг від 01.07.2014, та №57-А на здійснення авторського нагляду від 01.04.2013

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ СГП "Імені Воловікова" доведено належними та допустимими доказами факт припинення зобов'язання за договором поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 зарахуванням зустрічної однорідної вимоги на підставі договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018, а отже, позовні вимоги ТОВ "Лотівка Еліт" в частині стягнення основного боргу в сумі 202078,80 грн. не підлягають задоволенню.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «Лотівка Еліт» відсутня заборгованість перед ТОВ «Дельта-Інжиніринг» згідно із договором №19-15/НП від 01.07.2014 та №57-А від 01.04.2013 на загальну суму 1497893,92 грн., колегія відхиляє як необґрунтоване, оскільки позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження даних фактів.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 12792,58 грн. 3 % річних та 55 505,37 грн. інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

В ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду було встановлено факт прострочення виконання зобов'язання відповідно до Договору поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р. до припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги на підставі Договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 грошового зобов'язання, то нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 21.04.2017-05.07.2018 є правомірним.

При цьому судом враховано, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За розрахунком позивача, з яким погодився суд першої інстанції, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 12 792,58 грн. 3% річних, нарахованих за період з 31.12.2016 р. по 05.07.2018 р., та 55 505,37 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з січня 2017 р. по травень 2018 р..

Перевіривши вказаний розрахунок нарахувань та період, вказаний позивачем, суд апеляційної інстанції визнав його обґрунтованим та арифметично правильним, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 12 792,58 3% річних та 55 505,37 грн. інфляційних втрат, і в цій частині вимог позов підлягає задоволенню.

На підставі комплексного аналізу вищевикладених норм, суд апеляційної інстанції вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що зараховані, як зустрічні, в порядку статті 601 ЦК України можуть бути лише саме основні зобов'язання. В свою чергу, вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, а відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Дана правова позиція підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.06.2018 у справі № 917/1862/16.

Щодо поданої Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування даної апеляційної скарги відповідач посилається на те, що листом №904 від 20.11.2018 ТОВ СГП "Імені Воловікова" надіслано на адресу ТОВ "Лотівка Еліт" заяву про припинення зобов`язання зарахуванням штрафних санкцій в сумі 217071,35 грн., до яких включено 3% річних у сумі 12792,58 грн., інфляцінй втрати в сумі 55505,37 грн. за договором поставки №30/12-2016/2 від 30.12.2016, які підлягають стягненню з відповідача на підставі рішення господарського суду Рівненської області від 23 жовтня 2018 року по справі №918/539/18(а.с. 178).

Таким чином, відповідач вважає, що між відповідачем та позивачем відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог (штрафних санкцій) на загальну суму 217071,35 грн., а отже між позивачем та відповідачем відсутній предмет спору.

У відповідності до ч. 5 ст.269 ГПК України, у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дішла висновку про те, що заява №904 від 20.11.2018 ТОВ СГП "Імені Воловікова" про припинення зобов`язання зарахуванням штрафних санкцій в сумі 217071,35 грн., до яких включено 3% річних у сумі 12792,58 грн., інфляцінй втрати в сумі 55505,37 грн. за договором поставки №30/12-2016/2 від 30.12.2016, яка надіслана на адресу позивача, не приймається до розгляду судом апеляційної інстанції, оскільки дана заява не була предметом розгляду в суді першої інстанції, тому що датована 20.11.2018, а оскаржуване рішення суду ухвалене 23.10.2018.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки позивач довів несвоєчасність виконання грошових зобов'язань зі сторони відповідача згідно договору поставки № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р., а відповідач вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростував. Поряд з цим, позивач не довів належними та допустимими доказами наявності зі сторони відповідача з урахуванням зарахування зустрічних вимог невиконання зобов'язань по оплаті вартості отриманого товару за видатковою накладною № 1075 від 30.12.2016 р. і відповідно, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційних скаргах обставин.

Суд, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов'язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судами обставин даної справи та обґрунтування судових рішень, Суд погоджується з виконанням судом першої інстанції обов'язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.2018 у даній справі.

Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах позивача та відповідача, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" та Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" задоволенню не підлягають.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" та Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 23.10.2018 у справі № 918/539/18 без змін.

2. Справу №918/539/18 повернути господарському суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений « 20» грудня 2018 року

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.