ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1377/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Епік Фарма" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпланета" про стягнення 251641,23 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Гадяцька Г.О. - довіреність від 23.03.2018;

від відповідача: Ігнатов Є.М. - довіреність № 09/01/2018 від 09.01.2018.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Епік Фарма" (далі - позивач) подало до господарського суду позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпланета" (далі - відповідачі) 251641,23 грн заборгованості за поставку товару на підставі договору № 21 від 01.10.2015.

Ухвалою від 16.07.2018 Господарський суд Київської області відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив проведення підготовчого засідання на 11.09.2018.

11.09.2018 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог до 191641,23 грн на суму здійсненої відповідачем оплати суми боргу у розмірі 60000,00 грн.

Прокольною ухвалою від 11.09.2018 Господарський суд Київської області прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог від 11.09.2018 до розгляду.

Ухвалою від 11.09.2018 Господарський суд Київської області продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання на 11.10.2018.

Ухвалою від 11.10.2018 Господарський суд Київської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.11.2018.

01.11.2018 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог до 156641,23 грн на суму здійсненої відповідачем оплати суми боргу у розмірі 35000,00 грн.

Прокольною ухвалою від 01.09.2018 Господарський суд Київської області прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог від 31.10.2018 до розгляду.

Ухвалою від 01.11.2018 Господарський суд Київської області оголосив перерву в судовому засіданні до 22.11.2018.

22.11.2018 до суду від позивача надійшла заява від 22.11.2018 про зменшення позовних вимог до 122047,34 грн.

Також 22.11.2018 до суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Прокольною ухвалою від 22.11.2018 Господарський суд Київської області прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог від 22.11.2018 до розгляду.

В засіданні суду 22.11.2018 Господарський суд Київської області оголосив перерву до 04.12.2018.

До початку судового засідання до суду від відповідача надійшла відповідь на заяву про уточнення позовних вимог від 22.11.2018.

Після перерви представник позивача в засіданні суду 04.12.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.11.2018.

Представник відповідача в судовому засідання 29.11.2018 проти позову заперечив з підстав, викладених у відповіді на заяву про уточнення позовних вимог від 22.11.2018, провадження у справі просив закрити, у зв'язку з повним погашенням основної суми заборгованості по договору.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріали справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Епік Фарма" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фармпланета" (покупець) було укладено договір поставки № 21 (далі - договір), за умовами якого в порядку та на визначених цим договором умовах, постачальник зобов'язався постачати покупцеві лікарські засоби, вироби медичного призначення або інші товари аптечного асортименту, а покупець зобов'язався приймати поставлений товар та проводити його оплату на умовах цього договору за кількістю, асортиментом та цінами, зазначеними у видатковій накладній, що є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. п. 5.1, 5.2, 5.6 договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється зі складу постачальника відповідно до попереднього замовлення покупця протягом 3 робочих днів з дати отримання замовлення постачальником, за умови наявності такого замовленого товару на складі постачальника.

Поставка товару здійснюється транспортним засобом і за власний рахунок постачальника на склад покупця, розташований за адресою: 08128, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мила, вул. Комарова, 23л на умовах DDP згідно ІНКОТЕРМС 2010 року в редакції Міжнародної торгової палати.

Зобов'язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними в момент передачі покупцю товару на підставі видаткової накладної, яким вважається момент підписання видаткової накладної повноважним представником покупця.

За умовами п. п. 4.1 - 4.3 договору розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у Розділі 11 даного договору, з відтермінуванням платежу (згідно накладних) з моменту поставки товару. Якщо останній день оплати випадає на вихідний чи святковий день, останнім днем такого строку вважається наступний за вихідним чи святковим робочий операційний (банківський) день.

Валютою договору є національна валюта України - гривня.

Термін і порядок розрахунків може бути змінений за згодою сторін шляхом внесення змін до договору, що оформляється відповідною додатковою угодою.

Пунктами 9.1, 9.2 договору сторони передбачили, що даний договір набирає сили з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2016, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному договору. Даний договір може бути пролонговано за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

01.10.2018 між сторонами було підписано додаток № 1 до договору поставки № 21 від 01.10.2015, яким сторони погодили специфікацію на товар, що постачається.

10.07.2017 між покупцем та продавцем була підписана додаткова угода № 10 до договору, відповідно до якої було, зокрема, продовжено строк дії договору до 31.12.2017, змінено п. 4.1 договору та викладено його в новій редакції: "4.1. Оплата поставленого товару має бути проведена покупцем протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки з застосуванням у видатковій накладній знижки 10 (десять) % або шляхом попередньої оплати з застосуванням у видатковій накладній знижки 13 (тринадцять) %", доповнено розділ 4 договору п. 4.5 наступного змісту: "4.5. На літній період, що триває з 10 липня до 15 вересня 2017 року, на весь товар, що поставляється постачальником надається знижка у розмірі 10 (десять) % від вартості товару, вказаного у видатковій накладній, крім того оплата такого товару здійснюватиметься покупцем з відтермінуванням платежу 45 (сорок п'ять) календарних днів від дати поставки товару за видаковою накладною".

Додатковою угодою № 11 від 11.09.2017 до договору поставки № 21 від 01.10.2015, сторони змінили п. 4.5 договору та виклали його в новій редакції: "4.5. У разі, якщо оплата товару буде проведена достроково (раніше до останньої дати сплати, зазначеній в видатковій накладній), на придбаний товар при наступному замовленні буде надаватися додаткова знижка у розмірі 1%".

Як вбачається із позовної заяви, спір у справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку оплатити товар, поставлений позивачем згідно з видаткових накладних на підставі укладеного договору поставки № 21 від 01.10.2015, що, як вказує позивач, є підставою для стягнення з відповідача суми боргу та нарахованих штрафних санкцій.

Судом встановлено, що в період з 30.08.2017 по 23.11.2017 між сторонами існували відносини по поставці товару, як-то передбачено умовами договору № 21 від 01.10.2015, доказом чого є підписані між ними та долучені до матеріалів справи видаткові накладні № від 30.08.2017 на суму 188539,61 грн, № від 26.09.2017 на суму 42845,37 грн, № від 09.11.2017 на суму 22445,01 та № від 23.11.2017 на суму 44890,01 грн, загалом на суму 298720,00 грн, а також товарно-транспортні накладні та довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Поставка товару за видатковою накладною № від 30.08.2017 на суму 188539,61 грн була здійснена позивачем у період, визначений стронами у п.4.5 договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 10.07.2017) як літній, тому строк оплати по ній у відповідача виник з дня наступного за днем поставки та тривав до 17.10.2017 включно (30.08.2017 + 45 к.д. + ч. 5 ст. 154 ЦК України).

Щодо поставок товару за іншими накладними, то у відповідача існував обов'язок по їх оплаті, з урахуванням п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 10.07.2017) та ч. 5 ст. 154 ЦК України, в наступні строки:

- по видатковій накладній № від 26.09.2017 до 26.10.2017 (26.09.2017 + 30 к.д.);

- по видатковій накладній № від 09.11.2017 до 11.12.2017 (09.11.2017 + 30 к.д.);

- по видатковій накладній № від 23.11.2017 до 25.12.2017 (23.11.2017 + 30 к.д.).

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідач повністю розплатився з позивачем за поставку вищевказаного товару, однак з порушенням строків, передбачених в умовах договору.

Так, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідач лише частково розрахувався за поставлений йому товар на суму 135000,00 грн, що підтверджено платіжними дорученнями № 1960 від 23.02.2017 на суму 20000,00 грн, № 36945975 від 28.02.2017 на суму 50000,00 грн, № 1419 від 17.11.2017 на суму 30000,00 грн, № 36947670 від 13.04.2018 на суму 35000,00 грн та банківськими виписками за 23.02.2017, 28.02.2017 і 13.04.2018.

В процесі розгляду справи відповідачем було додатково перераховано на рахунок позивача загалом 95000,00 грн., доказом чого є платіжні доручення № 92001086 від 27.07.2018 на суму 5000,00 грн, № 930020587 від 08.08.2018 на суму 10000,00 грн, № 930020904 від 15.08.2018 на суму 10000,00 грн, № 990021047 від 23.08.2018 на суму 10000,00 грн, № 990034252 від 29.08.2018 на суму 10000,00 грн, № 990034682 від 07.09.2018 на суму 15000,0 грн, № 990045864 від 13.09.208 на суму 15000,00 грн, № 990076463 від 05.10.2018 на суму 4000,00 грн, № 990076717 від 16.10.2018 на суму 4000,0 грн, № 990076892 від 19.10.2018 на суму 4000,00 грн, № 990077038 від 25.10.2018 на суму 4000,00 грн та № 990077095 від 30.10.2018 на суму 4000,00 грн.

З урахуванням оплат, проведених відповідачем до подання позову до суду, станом на 30.10.2018 розмір сплаченого відповідачем позивачу за договором боргу склав 230000,00 грн (135000,00 + 95000,00).

На вказану суму позивачем було зменшено позовні вимоги в суді згідно з поданих заяв від 11.09.2018, 31.10.2018 та від 22.11.2018, внаслідок чого мала місце нова ціна позову в частині стягнення основного боргу, що була визнана відповідачем як заборгованість по поставці товару, доказом чого є підписаний та скріплений печатками сторін акт звірки взаємних розрахунків від 31.10.2018.

Однак, враховуючи, що під час розгляду справи в суді платіжними дорученнями №990087647 від 22.11.2018 та №990087464 від 19.11.2018 відповідач погасив залишок заборгованості по поставці товару за спірний період, яка існувала перед позивачем у зв'язку з прострочкою в оплаті видаткових накладних № від 30.08.2017, № від 26.09.2017, № від 09.11.2017 та № від 23.11.2017, провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 68720,00 грн підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 23 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи, що згідно з уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача основний борг у розмірі 68720,26 грн, залишається невирішеним питання про стягнення на користь позивача 0,26 грн, включених ним до суми заборгованості.

Як вбачається з картки рахунку 361 по контрагенту ТОВ "Фармпланета", сформованої позивачем 01.06.2018, станом на 13.04.2018 у позивача обліковується проведена відповідачем оплата товару на суму 34999,74 грн, в той час як платіжним дорученням №36947670 від 13.04.2018 та банківською випискою за 13.04.2018 підтверджено оплату відповідачем товару на суму 35000,00 грн.

Оскільки позивач в процесі розгляду справи не пояснив причини неповного зарахування ним оплати відповідачем товару за платіжним дорученням №36947670 від 13.04.2018, вимоги позивача про стягнення на його користь 0,26 грн основного боргу суд вважає необгрунтованими, тому в їх стягненні відмовляє.

За неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором, позивач просить стягнути на свою користь також 32671,30 грн пені, 4152,10 грн 3% річних та 16503,68 грн інфляційних втрат.

Статтями 610 та 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, що включає у себе його виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами п. 6.5 договору сторони погодили, що в разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець на письмову вимогу постачальника зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше 10% від загальної суми неоплаченого товару.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, проте умовами договору встановлено інше.

З розрахунку позивача вбачається, що пеня нарахована ним в розрізі поставки по кожній накладній окремо за період з моменту виникнення заборгованості по визначену позивачем у розрахунку дату з дотриманням норм ч. 6 ст. 232 ГК України.

При здійсненні перерахунку пені, судом було встановлено, що по видатковим накладним № від 30.08.2017, № від 09.11.2017 та № від 23.11.2017 позивач помилково почав рахувати пеню раніше дати прострочки у грошовому зобов'язанні, без урахування приписів ч. 5 ст. 154 ЦК України.

Також слід зазначити, що при розрахунку пені позивачем не було враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, що узгоджується з приписами п. 1.9 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14.

Враховуючи вказане, відповідно до здійсненого судом перерахунку, з урахуванням умов договору про те, що пеня може бути не більше 10% від загальної суми неоплаченого товару, стягненню з відповідача підлягає 31801,56 грн пені. У стягненні 869,74 грн пені суд відмовляє за безпідставністю її нарахування.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи уточненого розрахунку ціни позову, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні в сумі 16503,68 грн, а також 4152,10 грн 3 % річних.

При перевірці вищевказаного розрахунку щодо обґрунтованості стягнення з відповідача суми річних, судом було встановлено, що позивач допустив такі ж помилки при розрахунку 3% річних, що і при нарахуванні пені, тобто невірно визначив періоди їх нарахування за зобов'язаннями, що виникли за видатковими накладними № від 30.08.2017, № від 09.11.2017 та № від 23.11.2017, а також, в порушення п. 1.9 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14, день фактичної сплати суми заборгованості включив в період часу, за який здійснював нарахування до стягнення річних.

Звідси, суд вважає правомірно нарахованою суму 3% річних, за період вказаний у розрахунку позивача, у розмірі 4047,35 грн. У стягненні 104,75 грн 3% річних, нарахованих позивачем, суд відмовляє.

При перевірці судом правильності нарахування позивачем інфляційних втрат, судом було встановлено, що розрахунок інфляційних є невірним, оскільки при розрахунку інфляційних нарахувань позивачем не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав би бути здійснений, а не на конкретну дату місяця (постанова Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14).

Окрім того позивачем здійснено нарахування інфляційних за прострочення в оплаті видаткової накладної № від 30.08.2017 без урахування рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №6.2.-97р. від 04.04.1997, та того, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, враховуючи вказаний позивачем період їх нарахування та дату виникнення боргу в розрізі кожної поставки товару окремо за видатковою накладною, господарський суд дійшов висновку, що розмір обґрунтовано заявлених позивачем інфляційних втрат складає 12899,10 грн, тому у стягненні з відповідача 3604,58 грн інфляційних суд відмовляє.

Відповідно до ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Слід зазначити, що позивач належними та допустимими доказами обґрунтував в суді правомірність заявлених ним до відповідача вимог, в той час як твердження відповідача про відсутність підстав для задоволення позову з мотивів, викладених у відповіді на заяву про уточнення позовних вимог від 22.11.2018, суд вважає необґрунтованими.

З огляду на викладене, враховуючи прострочку відповідача в частині сплати заборгованості, що виникла у зв'язку з неналежним виконанням умов договору поставки № 21 від 01.10.2015 та існувала до 22.11.2018, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню на суму 48748,01 грн, з яких 31801,56 грн пені, 4047,35 грн 3% річних та 12899,10 грн інфляційних втрат. У стягненні з відповідача 0,26 грн основного боргу, 869,74 грн пені, 104,75 грн 3% річних та 3604,58 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі від 22.11.2018 господарський суд задовольняє частково лише в частині стягнення на користь позивача 68720,00 грн основного боргу. В іншій частині позовних вимог господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

У зв'язку із частковим задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 74-79, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпланета" (08171, Київська обл.., Києво-Святошинський район, село Хотів, вул. Промислова, будинок 3А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Епік Фарма" (01004, м. Київ, вул. Басейна, будинок 9, кімната 3, ): 31801 (тридцять одна тисяча вісімсот одна гривня) 56 копійок пені, 4047 (чотири тисячі сорок сім гривень) 35 копійок 3% річних, 12899 (дванадцять тисяч вісімсот дев'яносто дев'ять гривень) 10 копійок інфляційних втрат та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 02 копійок судового збору.

3. У частині стягнення 68720,00 грн основного боргу провадження у справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

4. У іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 22.12.2018

Суддя В.М. Антонова