ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/909/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", вул. Дегтярівська, 62, м. Київ, 04112; адреса для листування: Товариство з додатковою відповідальністю "Інтер-Ріск Україна", вул. Ж. Жабаєва, 7, м. Київ, 04112,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька", вул. Василіянок, 22, м. Івано-Франківськ, 76018,

про стягнення страхового відшкодування в сумі 158 923,79 грн.

за участю:

від позивача: представники не з'явились

від відповідача: представники не з'явились

встановив: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в сумі 158 923,79 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 01.05.2016 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась на автодорозі Київ-Чоп з відрізком дороги 474км+500м в напрямку до Львова було пошкоджено автомобіль автомобіль марки "Skoda Oktavia", державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з чим Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" було виплачено страхове відшкодування в сумі 158 923 грн 79к. Таким чином, до ОСОБА_1 "Страхова компанія "ПЗУ Україна" у порядку зворотньої вимоги перейшло право на отримання від відповідача ОСОБА_1 "Страхова компанія "Галицька" компенсації шкоди, завданої внаслідок ДТП. Оскільки відповідачем не здійснено виплату страхового відшкодування, яке підлягало сплаті в зв'язку з ДТП, виникла заборгованість в розмірі 158 923 грн 79к.

З врахуванням наведеного та у відповідності до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", чинного законодавства України, позивач просить стягнути з відповідача 158 923 грн 79 к. в порядку регресу.

Суд ухвалою від 18.10.2018 року відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи по суті на 13.11.2018 року, після чого розгляд справи відкладав (призначався) на 22.11.2018 року, у зв'язку з відрядженням судді; та відповідно до ухвали суду від 22.11.2018 року відклав на 11.12.2018 року.

27 листопада 2018 року відповідач подав через канцелярію Господарського суду Івано-Франківської області відзив на позов (вх.№ 18586/18 від 27.11.2018) відповідно до якого відповідач, з посиланням на п. 36.3 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", визнає позовні вимоги частково, зокрема 50% від заявленої позивачем суми. В решті позовних вимог просить відмовити.

10 грудня 2018 року позивач подав через канцелярію Господарського суду Івано-Франківської області клопотання (вх.№19277/18 від 10.12.18) про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчать відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення вх.№18761 від 05.12.2018 року, яка долучена до матеріалів справи.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі представників сторін.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

11 серпня 2015 року Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна"(по договору - страховик/по справі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" (по договору - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.100381, згідно якого страховик взяв на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки "Skoda Oktavia", державний номер НОМЕР_1, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Термін дії договору з 17.08.2015 по 16.08.2016 (п.9 Договору).

01 травня 2016 року на автодорозі Київ-Чоп з відрізком дороги 474км+500м в напрямку до Львова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Skoda Oktavia", державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки "Renault 11", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 17.10.2016 громадянина ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні ДТП, яка відбулась 01 травня 2018 року в напрямуц Київ-Чоп, прямуючи у напрямку Львова.

Позивач відповідно до страхового акту №UA 010/L06/08 від 31.01.2017 року та розрахунку суми страхового відшкодування визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про сплату страхового відшкодування у сумі 158 923 грн 79к., про що свідчать долучені до матеріалів справи копії платіжних доручень №731 від 02.02.2017 року та №732 від 02.02.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця аварії застраховано у відповідача, що і не заперечується самим відповідачем у відзиві на позовну заяву (вх.№18586 від 27.11.2018 року).

Листом №1138294 від 14.09.2018 позивач звернувся на адресу відповідача із вимогою щодо компенсації страхового відшкодування на суму 158 923 грн 79 к.

Проте, станом на 11.10.2018 страхове відшкодування від відповідача на рахунок позивача не надійшло, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно з абз. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

З обставин справи слідує, що за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.100381 від 11.08.2015 року позивач по справі взяв на себе додаткові зобов'язання щодо відшкодування можливих збитків, пов'язаних з відновлювальним ремонтом застрахованого транспортного засобу без урахування фізичного зносу. У зв'язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору страхування наземного транспортного засобу позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 158 923 грн 79 к. страхувальнику ТзОВ "Дунапак-Україна" автомобіля марки "Skoda Oktavia", державний номер НОМЕР_1 без урахування фізичного зносу.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено у ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За наведеного, враховуючи те, що ПАТ "СК "ПЗУ Україна" виплатило страхувальнику страхове відшкодування, а цивільно-правова відповідальність особи, яку визнано винною у заподіянні шкоди, застрахована у ПРАТ СК "Галицька", то в силу наведених положень закону до позивача перейшло право вимоги до відповідача (суброгація).

Щодо самої суми заявленої позивачем до відшкодуванню, то суд зазначає наступне.

Відносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентуються ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В силу положень п. 2.1 ст. 2 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статтею 29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Проте, Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.100381 від 11.08.2015 року, згідно якого позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 158 923 грн 79 коп. страхувальнику ТОВ "Дунапак-Україна" автомобіля марки "Skoda Oktavia", державний номер НОМЕР_1 не передбачено зняття коефіцієнта фізичного зносу автомобіля.

Окрім того п.36.3 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Як підтверджується ухвалою Буського районного суду Львівської області від 17.10.2016 року у справі №440/1325/16-к дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія на час ДТП автомобіля марки "Skoda Oktavia", державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 та водія на час ДТП автомобіля марки "Renault 11", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3.

З урахуванням наведеного позивач при поданні позову помилково визначив про стягнення з відповідача 158 923 грн 79 к. страхового відшкодування, в той час, як стягненню підлягає страхове відшкодування в сумі 79 461 грн 90к. (тобто 50% регламентної виплати).

З огляду на вимоги ч.ч.1,3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З аналізу наведеного вище суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, зокрема в сумі 79 461 грн 90к. В решті позову слід відмовити.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема відшкодувавши позивачу за рахунок відповідача судовий збір в сумі 1191 грн 93к.

Керуючись ст. 2, 29, 36 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 1, 4, 9, 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 22, 979, 988, 990,993, 1166, 1187Цивільного кодексу України, ст. ст.73, 74, 77, 86, 129, 236-241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення страхового відшкодування в сумі 158 923 грн 79 к. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" (вул. Василіянок, 22, м. Івано-Франківськ, код 22186790) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (вул. Дегтярівська, 62, м. Київ, код 20782312) 79 461 грн 90к. (сімдесят дев'ять тисяч чотириста шістдесят одну гривню дев'яносто копійки) страхового відшкодування та 1191 грн 93к. (одну тисячу дев'яносто одну гривнню дев'яносто три копійки) судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.12.2018

Суддя Фанда О. М.