ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2933/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Семенова О.Є.

розглянувши у підготовчому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд.6, ідентифікаційний код 20077720)
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ідентифікаційний код 31557119)
про стягнення 237 912 622,82 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача не з'явився;

відповідача ОСОБА_1 за довіреністю № 38-4055/391 від 27.10.2010

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" заборгованості в сумі 237 912 622,82 грн., з яких: 120 756 016,65 грн. - сума основної заборгованості, 65 637 703,68 грн. - пені, 5 601 034,32 грн. - 3% річних та 45 917 868,17 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №2351/1617-ТЕ-32 на постачання природного газу від 08.09.2016 щодо своєчасної та повної оплати природного газу, який було поставлено відповідачу, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 120756016,65 грн., а також позивачем заявлено вимоги про стягнення пені в сумі 65637703,68 грн. у розмірі погодженому сторонами в п. 8.2 договору, 3% річних в сумі 5601034,32 грн. та інфляційних втрат в сумі 45917868,17 грн., нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2933/18. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20 листопада 2018 р. о 11:30 год.

15.11.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №32405), в якому відповідач визнає позов.

Також, до відзиву на позовну заяву відповідачем подано клопотання про зменшення штрафних санкцій, відповідно до якого відповідач просить суд зменшити розмір пені на 86,3%.

У судовому засіданні 20.11.2018 було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 20.11.2018 про оголошення перерви до 26.11.2018 об 15:00 год.

21.11.2018 до суду від відповідача надійшло клопотання (вх. №32847) про покладення на нього 50% судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, у зв'язку визнанням позову до початку розгляду справи по суті.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 26 листопада 2018 року про відкладення підготовчого засідання на 04.12.2018 о 15:30 год.

03.12.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №33779), в якій останній заперечує проти клопотання відповідача про зменшення розміру пені посилаючись, зокрема на те, що при вирішенні питання стосовно зменшення розміру штрафних санкцій суд повинен враховувати майновий стан як боржника, так і кредитора. Також, зазначає, що внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених позивачем втрат є стягнення з боржників пені у розмірі передбаченому умовами Договорів.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судовому засіданні 26.11.2018, згідно діючого законодавства.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав, а також просив суд зменшити розмір пені на 86,3%.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, ч.4 ст.191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищевикладене, визнання відповідачем позову, суд в підготовчому засіданні вважає за можливе постановити рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Про визнання позову відповідач зазначає у відзиві на позовну заяву, який підписано представником - ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності № 38-4055/391 від 27.10.2010.

Перевіривши, чи не обмежений представник відповідача у повноваженнях на визнання позову, судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до довіреності № 38-4055/391 від 27.10.2010 наділена повноваженнями щодо визнання позову.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - Постачальник) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (Споживач) було укладено договір №2351/1617-ТЕ-32 постачання природного газу (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з пунктом 2.1. Договору Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 476 500 тис. куб. м.

Додатковою угодою №2 до Договору були внесені зміни у п. 2.1. Договору та додано його абзацом у наступній редакції:

"Постачальник передає Споживачу в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом до 90 600 тис.куб.м.".

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п.3.5. Договору Споживач зобов'язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику, зокрема підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання - передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Відповідно до п.5.2. Договору (з урахуванням Додаткової угоди №2 від 31.03.2017) ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з пoдатком на додану вартість - 5 930,40 грн

Згідно з п.6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 - відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Відповідно до п.п.6 п.7.2. Договору Споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. по 30 вересня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1. Договору з урахуванням Додаткової угоди №2 від 31.03.2017).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму ,42 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 289006817,75 грн., від 30.11.2016 на суму 492027870,42 грн., від 31.12.2016 на суму 591327341,99 грн., від 31.03.2017 на суму 374757442,49 грн., від 30.04.2017 на суму 127365291,22 грн., від 31.05.2017 на суму 72590990,04 грн., від 30.06.2017 на суму 44422123,78 грн., від 31.07.2017 на суму 68838903,05 грн., від 31.08.2017 на суму 75211183,08 грн. та від 30.09.2017 на суму 105649939,60 грн.

Дані акти підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено їх печатками.

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався частково в сумі ,77 грн., що підтверджується складеною позивачем довідкою по операціях відповідача за Договором, а також визнається відповідачем.

Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 120756016,65 грн., у звязку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Згідно пункту 1 статті 202, пункту 1 статті 207 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до приписів частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 цього Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року N 2496 постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил.

Згідно п.1, п.2 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року N 2496 підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов. Постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов'язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об'ємах (обсягах), а споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд позбавлений права самостійно збирати докази, а відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати вартості поставленого природного газу та діючого законодавства, тому визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права чи інтереси інших осіб, отже вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором на постачання природного газу №2351/1617-ТЕ-32 від 08.09.2016 у розмірі 120756016,65 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання грошового зобов'язання за договором на постачання природного газу №2351/1617-ТЕ-32 від 08 вересня 2016 року, суд також вважає їх обгрунтованими виходячи з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем свого грошового зобов'язання за договором на постачання природного газу №2351/1617-ТЕ-32 від 08 вересня 2016 року, визнання відповідачем позовних вимог в цій частині, а також перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 5601034,32, а також інфляційних втрат в сумі 45917868,17, а відтак позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 65637703,68 грн. - пені, суд виходить з наступного.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 Договору (з урахуванням Додаткової угоди №2 від 31.03.2017) передбачена відповідальність сторін, а саме у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов'язання, а також визнання відповідачем позовних вимог в частині визначеного розміру пені, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 65637703,68 грн. підлягають задоволенню повністю.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 86,3%, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У п. 3.17.4 постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", роз`яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, та лише у виняткових випадках.

За таких обставин, суд не вважає даний випадок винятковим, оскільки відповідач посилається на ту обставину, що причиною невиконання зобов'язань перед позивачем є значні обсяги заборгованості населення за спожиту теплову енергію, проте чинне законодавство не звільняє боржника від відповідальності з підстав невиконання перед ним зобов'язань його контрагентів.

Також, суд зазначає, що зменшення суми пені на 86,3% є значним та не повною мірою узгоджується з приписами ст. 551 ЦК України, ст. 223 ГК України щодо врахування інтересів як боржника, так і кредитора при зменшенні судом розміру неустойки (штрафних санкцій).

Більш того, порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо проведення своєчасних розрахунків за поставлений природний газ за договорами постачання природного газу, укладеними з позивачем носить системний характер. Суд, також приймає до уваги аргументи позивача стосовно того, що внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених позивачем втрат є стягнення з боржників пені у розмірі передбаченому умовами Договорів.

За таких обставин, суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотання про зменшення розміру пені на 86,3 %.

Щодо клопотання відповідача про покладення на нього 50% судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, у зв'язку визнанням позову до початку розгляду справи по суті, суд зазначає наступне.

Порядок розподілу судових витрат визначається ст. 129 ГПК України.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у даній справі, у зв'язку з визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При поданні до господарського суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 616700 грн. Отже, підлягає поверненню з державного бюджету позивачу судовий збір у розмірі 308350 грн. сплачений згідно платіжного доручення №6008909 від 04.10.2018 на загальну суму 616700 грн.

Решта судових витрат покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст.ст. 11, 202, 207, 253-256, 260, 261, 509, 526, 610-612, 617, 623-629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.12 Закону України "Про ринок природного газу", ч. 1 ст. 174, ст. 193, ст. 217, 230, ст. 343 Господарського кодексу України; ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні клопотання про зменшення розміру пені відмовити.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ідентифікаційний код 31557119) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд.6, ідентифікаційний код 20077720) суму основної заборгованості - 120 756 016,65 грн.; пені 65 637 703,68 грн.; 3% річних - 5 601 034,32 грн., інфляційних втрат - 45 917 868,17 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 308350 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 14.12.2018 р.

Суддя ОСОБА_2