СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Справа № 905/1100/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Медуниця О.Є. , суддя Радіонова О.О.,

за участі секретаря судового засідання Кохан Ю.В.,

за участі представників:

позивача - адвокат ОСОБА_1, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 6780/10 від 27.06.2018, довіреність № 14-215 від 19.11.2018;

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх. № 697Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 11 вересня 2018 року (повний текст складено 14.09.2018) у справі № 905/1100/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз, м. Маріуполь Донецької області,

про стягнення трьох відсотків річних та пені у загальному розмірі 4730582,55 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ "Азовгаз" про стягнення 4 730 582,55 грн за договором купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 № 16-153-Н, у тому числі: 4 424 565,04 грн пені, 3% річних у розмірі 306017,51 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.09.2018 у справі № 905/1100/18 (суддя Зекунов Е.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача три відсотки річних у сумі 103006,90 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1545,10 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 05.10.2018, тобто в межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, звернувся до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 4424565,04 грн пені та 203010,61 грн 3% річних та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 у справі № 905/1100/18 апеляційну скаргу позивача залишено без руху на підставі п. 2 ч. 3 ст. 258, та ч.ч. 2, 6 ст. 260 Господарського процесуального кодексу, надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

На виконання зазначеної ухвали апелянт заявою про усунення недоліків від 20.11.2018 за вх. № 1304 надав платіжне доручення № 6009220 від 16.10.2018, яке свідчить про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 104120,55 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 у справі № 905/1100/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, призначено апеляційну скаргу до розгляду на 13.12.2018 о 09:30 год. та викликано в судове засідання учасників справи.

11.12.2018 у звязку з відпусткою судді Барбашової С.В. проведено повторний автоматичний розподіл справи № 905/1100/18 та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Медуниця О.Є., суддя Радіонова О.О.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у судовому засіданні 13.12.2018 підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 13.12.2018, відповідач не прибув, про причину відсутності в судовому засіданні не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним поштовим рекомендованим повідомленням №494.

Через канцелярію суду 10.12.2018 відповідач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вважає рішення Господарського суду Донецької області таким, що винесене з дотриманням норм діючого законодавства України, є обґрунтованим, законним, у звязку з чим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України без задоволення.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторін, а також те, що його позиція щодо обставин справи викладена у відзиві на апеляційну скаргу, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідача, за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи сторін, викладені в апеляційні скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, вислухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосуванням норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30.12.2015 Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України» (Продавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю Азовгаз (Покупець), керуючись Законом України Про ринок природного газу та Постановою КМУ № 758 від 01.10.2015р. Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), уклали договір на купівлю-продаж природного газу №16-153-Н від 30.12.2015.

У відповідності до пункту 1.1 договору Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2016 природний газ, у свою чергу, Покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

За визначеннями п.2.1 договору Продавець передає Покупцеві в з 01.01.2016 по 31.03.2016 газ в обсязі до 53000,000 тис.куб.м.

Відповідно до п.3.2 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У розумінні п. 3.3 договору, підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця (п.6.2 договору).

Пунктом 11.1 договору Сторони узгодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення

Додатковою угодою №2 від 02.03.2016 до Договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.15 року № 16-153-Н сторони в пункт 6.1 Договору додали останній абзац в наступній редакції: Сторони погодили, що з урахуванням п. 10.2 цього договору укладання договорів про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання Сторонами відповідно до постанови КМУ №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим. Договором. Не звільняють Покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь Продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст. 625 ЦК України.

Дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання Сторонами і поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склалися з дати укладання цього Договору і діє протягом дії Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу у 2016 році, підписані сторонами та скріплені печатками підприємств, зокрема:

від 31.01.2016 в обсязі 21793,952 тис.куб.м на суму 82007485,69 грн.,

від 29.02.2016 в обсязі 15742,029 тис.куб.м на суму 72541944,59грн.,

від 31.03.2016 в обсязі 14101,616 тис.куб.м на суму 74345911,48 грн.,

від 30.04.2016 в обсязі 6474,388 тис.куб.м на суму 40542358,68 грн.,

від 31.05.2016 в обсязі 2812,871 тис.куб.м на суму 16744908,55 грн.,

від 31.06.2016 в обсязі 1989,507 тис.куб.м на суму 11843455,60 грн.,

від 31.07.2016 в обсязі 2117,778 тис.куб.м на суму 12607047,72 грн.,

від 31.08.2016 в обсязі 2041,649 тис.куб.м на суму 12153854,83 грн.,

від 31.09.2016 в обсязі 2930,560 тис.куб.м на суму 17445506,46 грн.

Відповідач заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки чи інших зауважень не надав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 193 Господарського кодексу України, передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Окрім того, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом попередньої інстанції у рішенні, предметом розгляду у даній справі є стягнення нарахованих пені та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань з оплати вартості поставленого позивачем газу за період січень 2016 - березень 2016.

Як було зазначено вище, п. 6.1 договору визначено, що у разі неповної сплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Відповідач розрахувався за спірними зобов'язаннями у повному обсязі, проте з порушенням строків, встановлених договором.

Стосовно вимоги позивача про стягнення пені за прострочення основного зобовязання, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 424 565,04 грн. за прострочення основного зобов'язання у загальній сумі 340232473,60 грн. за період січень 2016 - березень 2016, зокрема, за січень 2016 - 2131156,54 грн; за лютий 2016 - 2061839,27 грн; за березень 2016 - 231569,23 грн.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 договору, якщо до 25 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу, Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, Покупець зобов'язується сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Дослідивши підстави та порядок нарахування заявлених позовних вимог суд виходив з наступного.

Законом України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

У відповідності до статутних документів відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю Азовгаз є товариством, створеним з метою надання послуг з газопостачання населенню, бюджетним установам та організаціям, релігійним організаціям, комунально-побутовим установам, підприємствам ТКЕ, промисловим підприємствам.

Законом України Про житлово-комунальні послуги закріплено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб, метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту Компанії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747, встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 Статуту Компанії встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів.

Тобто природний газ як матеріальний об'єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Враховуючи зазначене, в силу приписів чинного законодавства Компанія є енергопостачальною компанією.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 №905/3272/16.

У відповідності до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та витягу 184 з реєстру платників податку на додатну вартість, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз є м. Маріуполь Донецької області, на території якого безпосередньо останній проводить господарську діяльність, визначену статутом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014р. затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, яке втратило чинність у зв'язку із прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р, відповідно до якого, м. Маріуполь віднесено до таких територій.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю Азовгаз - підприємство виконавець житлово-комунальних послуг, які надає на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що є суб'єктом, на якого розповсюджуються вищенаведені приписи ч. 2 ст. 2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VІІІ від 13.01.2015р.

У свою чергу, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за видом господарської діяльності, є енергопостачальною компанією.

Природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України Про визначення гарантованих постачальників природного газу №705 від 25.07.2012р.

Отже, у спірних господарських правовідносинах між позивачем та відповідачем встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції.

Закон України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VІІІ прийнято 13.01.2015.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Офіційне опублікування Закону відбулось 06.02.2015 у офіційному виданні газета Голос України №21, тобто, початком строку дії Закону є 07.02.2015.

Отже, і мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015. На попередні періоди положення вказаного акту не розповсюджуються в силу приписів ст.58 Конституції України.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за спірним договором не здійснюється з 07.02.2015.

Враховуючи вищевикладене, поширення приписів ч.2 ст. 2 Закону України №85-VIII від 13.01.2015 на правовідносини сторін, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз пені у розмірі 4 424 565,04 грн, нарахованої за зобов'язаннями за період січень 2016 - березень 2016 підлягають залишенню без задоволення.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період січень 2016 - березень 2016 на загальну суму 306 017,51 грн. за прострочення сплати грошового зобов'язання у загальній сумі 340232473,60 грн, зокрема, за січень 2016 - 145306,12 грн, за лютий 2016 - 142429,61 грн, за березень 2016 - 18281,78 грн, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до статті 628 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як уже зазначалось вище, позивачем за період з січня 2016 по вересень 2016 (включно) поставлено, а відповідачем прийнятно природного газу на загальну суму 340232473,60 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу:

від 31.01.2016 в обсязі 21793,952 тис.куб.м на суму 82 007 485,69 грн.,

від 29.02.2016 в обсязі 15742,029 тис.куб.м на суму 72 541 944,59 грн.;

від 31.03.2016 в обсязі 14101,616 тис.куб.м на суму 74345911,48 грн.;

від 30.04.2016 в обсязі 6474,388 тис.куб.м на суму 40542358,68 грн.;

від 31.05.2016 в обсязі 2812,871 тис.куб.м на суму 16744908,55 грн.;

від 31.06.2016 в обсязі 1989,507 тис.куб.м на суму 11843455,60 грн.;

від 31.07.2016 в обсязі 2117,778 тис.куб.м на суму 12607047,72 грн.;

від 31.08.2016 в обсязі 2041,649 тис.куб.м на суму 12153854,83 грн.;

від 31.09.2016 в обсязі 2930,560 тис.куб.м на суму 17445506,46 грн.

Зазначені акти підписані представниками сторін без зауважень та заперечень.

Матеріали справи містять ряд протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального Фонду Державного бюджету України (а.с.56-67, а.с. 68-73), які підписані між Головним управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Департаментом фінансів Донецької області державної адміністрації, Товариством з обмеженою відповідальністю Азовгаз та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з метою погашення заборгованості за природний газ, поставлений у 2016 році за договором №16-153-Н від 30.12.2015 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 №20 із відповідними змінами.

Предметом спільних протокольних рішень є організація проведення Сторонами взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального Фонду Державного бюджету України, а саме:

- від 18.02.2018 № 618 на суму 32 039 532,51 грн. Оплачено 29.03.2016 платіжним дорученням № 20 у сумі 32 039 532,51 грн. з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 618 за природний газ у 2016 за договором від 30.12.2015 року № 16-153-Н;

- від 18.02.2018 № 619 на суму 2 769 631,76 грн. Оплачено 29.03.2016 платіжним дорученням № 21 у сумі 2 769 631,76 грн. з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 619 за природний газ у 2016 за договором від 30.12.2015 № 16-153-Н;

- від 18.02.2018 № 620 на суму 16 617 790,63 грн. Оплачено 29.03.2016 платіжним дорученням № 22 у сумі 16 617 790,63,76 грн. з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 620 за природний газу 2016 за договором від 30.12.2015 року № 16-153-Н;

- від 16.03.2018 № 881 на суму 22 490 447,81 грн. Оплачено 15.04.2016 платіжним дорученням № 24 у сумі 22 490 447,81 грн. з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 881 за природний газу 2016 за договором від 30.12.2015 № 16-153-Н;

- від 20.04.2018 № 1314 на суму 51 718 347,28 грн. Оплачено 29.04.2016 платіжним дорученням № 26 у сумі 51 718 347,28 грн., з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 1314 за природний газ у 2016 за договором від 30.12.2015 року № 16-153-Н;

- від 20.04.2018 № 1316 на суму 48 835 049,42 грн. Оплачено 29.04.2016 платіжним дорученням № 27 у сумі 48 835 049,42 грн. з призначенням платежу - Постанова уряду № 20 від 11.01.2005, спільне протокольне рішення № 1314 за природний газ у 2016 за договором від 30.12.2015 року № 16-153-Н.

Вказані спільні протокольні рішення підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 спільних протокольних рішень передбачено, що вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов'язань за цими спільними протокольними рішеннями. Спільні протокольні рішення є чинними лише у разі проведення відповідного фінансування.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються Сторонами.

Матеріали справи свідчать, що частина заборгованості в сумі 174 470 799,41 грн за поставлений позивачем у 2016 році природний газ на суму 340 232 473,60 грн за договором купівлі-продажу природного газу №16-153-Н від 30.12.2015 була погашена відповідачем протягом березня - квітня 2016 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України, у відповідності до укладених спільних протокольних рішень, зазначених в п. 32 постанови.

Сума заборгованості за спірний період січень 2016 - березень 2016 не охоплена зазначеними спільними протокольними рішеннями була погашена відповідачем самостійно за рахунок здійснених часткових оплат, що було враховано позивачем у розрахунку заборгованості та підтверджується випискою здійснених операцій за підприємством відповідача за період з 01.12.2015 по 31.12.2016.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період січень 2016 - березень 2016 на загальну суму 306 017,51 грн., в тому числі:

за січень 2016 - 145306,12 грн;

за лютий 2016 - 142429,61 грн;

за березень 2016 - 18281,78 грн.

З проведеного відповідачем контррозрахунку 3% річних вбачається, що підлягала до сплати вартість газу отриманого у січні 2016 - 82007485,69 грн. Гранична дата сплати 25.02.2016. Підписано сторонами протокольні рішення №№ 618, 619, 620 за січень 2016 на загальну суму 51 426 954,90 грн.

Підлягає до сплати 30580530,79 грн. (82007485,69 - 51 426 954,90).

Сума заборгованості 30580530,79 грн. була погашена відповідачем шляхом перерахування грошових коштів протягом 26.02.2016 - 14.03.2016. Крім того, переплата за січень 2016 склала 460673,32 грн.

Сума 3% річних за прострочення за прострочення грошових зобов'язань за січень 2016 складає 10743,16 грн.

Підлягала до сплати вартість газу отриманого у лютому 2016 - 72541944,59 грн. Гранична дата оплати 25.03.2016. Підписано сторонами протокольне рішення №620 за лютий 2016 на загальну суму 22490447,81 грн.

Підлягає до сплати 49590823,46 грн (72541944,59 - 22490447,81 - 460673,32 грн).

Сума заборгованості 49590823,46 грн була погашена відповідачем шляхом перерахування грошових коштів протягом періоду 15.03.2016 - 29.04.2016.

Сума 3% річних за прострочення грошових зобов'язань за лютий 2016 складає 92263,74 грн.

Підлягала до сплати вартість газу отриманого у березні 2016 - 74 345 911,48 грн. Гранична дати оплати 25.04.2016.

Підписано сторонами протокольні рішення за березень 2016 на загальну суму 100 553 396,70 грн. (відповідно до протоколів від 20.04.2016 № 1314 на суму 51718347,28 грн. та № 1316 на суму 48835049,42 грн).

Таким чином, вартість газу отриманого у березні 2016 була погашена на підставі протоколів № 1314 та № 1316 у повному обсязі в строк до 25.04.2016.

Однак, позивач заперечує проти доводів відповідача щодо необґрунтованості контррозрахунку 3% річних і зазначає, що відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №2 від 02.03.2016 до Договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.15 року № 16-153-Н сторони в пункт 6.1 Договору додали останній абзац в наступній редакції: «Сторони погодили, що з урахуванням п. 10.2 цього договору укладання договорів про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання Сторонами відповідно до постанови КМУ №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором. Не звільняють Покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь Продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України».

На думку позивача, на підставі п. 6.1 договору він обґрунтовано проводив нарахування 3% річних за порушення грошових зобов'язань не до дати складення спільних протокольних рішень, а до дати отримання грошових коштів на свій рахунок, перерахованих на підставі вищевказаних протоколів.

Сутність спору в цій частині полягає у примусовому стягненні з Відповідача 3% річних нарахованих відповідно до ст. ст.611, 625 Цивільного кодексу України на суму порушених (прострочених у виконанні) грошових зобов'язань з оплати поставленого Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України природного газу у 2016 передбаченої п.6.1 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 02.03.2016).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що суб'єктивне право вимоги виконання спірного грошового зобов'язання, на захист якого спрямовано заявлений позов, ґрунтується на договорі купівлі-продажу природного газу №16-153-Н від 31.12.2015. Враховуючи встановлену ст. 204 Цивільного кодексу України та не спростовану презумпцію правомірності договору, суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов'язків сторін.

Отже, приймаючи до уваги дати поставок та умови оплати природного газу (п. 7.2, п.6.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 02.03.2016), остаточний розрахунок за природний газ поставлений Позивачем у січні - вересні 2016, мав бути здійснений відповідачем не пізніше 25-го числа кожного місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Проте, відповідач у повному обсязі розрахувався за отриманий природний газ з порушенням строків, встановлених договором купівлі-продажу природного газу №16-153-Н від 31.12.2015, що сторонами не заперечується та свідчить про неналежне виконання такого грошового зобов'язання у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважає таким, що прострочив виконання такого грошового зобов'язання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

У відповідності до норм статей 549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст. ст. 216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченої п.6.1 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 02.03.2016).

Суд вважає, що наслідком підписання спільних протокольних рішень на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 є фактична зміна визначеного у договорі №16-153-Н від 31.12.2015 порядку і строку проведення розрахунків за природний газ відносно сум, які охоплюються такими рішеннями.

Наслідки узгодження та фактичного виконання спільних протокольних рішень, з урахуванням кваліфікації їх в частині участі позивача та відповідача як відповідних правочинів між ними, узгоджується із приписами ч.ч.1, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України.

Зміна умов грошового зобов'язання, на що вказують положення протокольних рішень, що запроваджують відповідальність їх сторін саме за їх невиконання, унеможливлює визначення моменту прострочення відносно відповідної суми грошових коштів, охоплених цими рішеннями, в порядку п.6.1. договору купівлі-продажу природного газу №16-153-Н від 31.12.2015. Відносно оплати природного газу в межах визначених сум прострочення та порушення грошових зобов'язань з боку відповідача у розумінні ст. 610 та ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України у такому випадку має встановлюватися відносно умов, встановлених цими спільними протокольними рішеннями.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у справах №904/1858/16 від 14.02.2018 та №926/2733/16 від 22.05.2018, а також із правовою позицією Верховного суду України, викладеній у постанові №3-322гс15 від 01.07.2015 щодо відсутності в аналогічному випадку підстав для стягнення штрафних санкцій, передбачених умовами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Стосовно твердження позивача щодо безпідставного залишення відповідачем поза увагою умов додаткової угоди №2 від 02.03.2016, в якій п.6.1 договору викладено в наступній редакції та зазначено, зокрема, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, слід зазначити наступне.

Механізм розрахунків, запроваджений спільними протокольними рішеннями, узгоджений сторонами фактом їх підписання та передбачений Постановою КМУ №20 від 11.01.2005, яка не покладає можливість і правомірність проведення розрахунків між сторонами в залежність від наявності/відсутності відповідного застереження про це в договорі постачання природного газу, адже такий механізм опосередковує саме грошову форму виконання грошових зобов'язань, визначаючи для цього лише джерело необхідних фінансових ресурсів.

Судова колегія підтримує висновок місцевого господарського суду, що позиція позивача про пріоритетність застосування положень п.6.1. договору по відношенню до таких окремих правочинів не ґрунтується на чинному законодавстві та не відповідає меті запровадження розрахунків, передбачених Постановою КМУ №20 від 11.01.2005, опосередковане виконанням цього рішення Уряду втручання в законні (обумовлені ст.ст.611, 625 Цивільного кодексу України) очікування на отримання спірних нарахувань на суму заборгованості, відносно якої державою вжито спеціальних механізм погашення, виправдовується легітимною метою такого втручання фінансування пільг та субсидій населення, здійснюваного за рахунок джерел Держави, у тому числі і позивача, зважаючи на приналежність останнього до державного сектору економіки.

Співставлення розрахунку відповідача з розрахунком позовних вимог позивача вказує на те, що існує розбіжність у підходах до визначення бази нарахування. Проте, ця розбіжність, зумовлена помилковим не врахуванням позивачем для цієї мети дати погашення заборгованості, яка була сплачена відповідачем на підставі спільних протокольних рішень, встановлених Постановою КМУ №20 від 11.01.2005.

Перевіривши розрахунок нарахування 3% річних в межах періоду, визначеного позивачем, та контррозрахунок проведений відповідачем, колегія суддів вважає обґрунтованими періоди та суми заборгованості, відображені у розрахунку Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз, а отже, стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних у розмірі 103006,90 грн. (за січень 2016 року 10743,16 грн. та за лютий 2016 року 92263,74 грн).

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Всупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача у повному обсязі, отже, колегія суддів важає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Товариства з обмеженою відповідальністю Азовгаз про стягнення 3% річних та пені підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі 4730582,55 грн

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами чч. 1, 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалене з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги позивача та залишення без змін рішення Господарського суду Донецької області від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1100/18.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені апелянтом у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Донецької області від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1100/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1100/18 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18.12.2018.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.О. Радіонова