РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018Справа № 910/19925/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (01001, м.Київ, ПРОВУЛОК ШЕВЧЕНКА, будинок 12)
до за участю проАкціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5) Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця» (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6) стягнення 12847604,17 дол. США, що еквівалентно 346003684,30 грн. та 114247667,01 грн.
та за зустрічним позовом до за участю про Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5) Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (01001, м.Київ, ПРОВУЛОК ШЕВЧЕНКА, будинок 12) Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору, на стороні Позивача Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця» (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6) визнання зобов'язання припиненим
Представники:

від Позивача: Бавріна І.М. (представник за довіреністю);

Каба Д.В. (представник за довіреністю);

Невмержицький В.П. (представник за довіреністю);

від Відповідача: Кузьміна Г.А. (представник за довіреністю);

Лях К.М. (представник за довіреністю);

від Третьої особи: не з'явились;

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 12847604,17 дол. США, що еквівалентно 346003684,30 грн. та 114247667,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011 № 20-3762/2-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 порушено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 12847604,17 дол. США, що еквівалентно 346003684,30 грн. та 114247667,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2017 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, призначено підготовче засідання на 30.01.2018 року.

В судовому засіданні 30.01.2018 представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи, проти задоволення якого представники позивача не заперечили.

Разом з тим, в судовому засіданні 30.01.2018 представником відповідача подано клопотання про залучення Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, як підприємства, що є позичальником за спірним кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011.

Представники позивача в судовому засіданні 30.01.2018 просили суд вирішити клопотання відповідача про залучення Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на власний розсуд.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2018 року відкладено підготовче засідання на 15.02.2018 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 06.03.2018 року.

У судовому засіданні 06.03.2018 року представники позивача проти задоволення клопотання відповідача та призначення судової експертизи в справі заперечували. Представники відповідача надали усні пояснення та просили задовольнити подане клопотання про призначення судової експертизи. Представник третьої особи в усних поясненнях щодо вказаного клопотання підтримав позицію відповідача щодо необхідності призначення судової експертизи у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2018 року призначено по справі № 910/19925/17 судову експертизу.

02.07.2018 до господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист №6651/18-45 від 23.06.2018 із клопотанням експертів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2018 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 24.07.2018 року.

В судовому засіданні 24.07.2018 представники сторін надали пояснення з приводу клопотання експертів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 року задоволено клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи у справі, провадження у справі №910/19925/17 зупинено до одержання результатів експертизи.

27.09.2018 до господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист №6651/18-45/19195/18-72 від 21.09.2018 із висновком експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи від 21.09.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2018 року поновлено провадження у справі №910/19925/17, підготовче засідання призначено на 23.10.2018 року.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 19.10.2018 року призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/19925/17 у зв'язку з закінченням терміну повноважень судді Маринченка Я.В.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 910/19925/17 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 року прийнято справу № 910/19925/17 до провадження, підготовче засідання у справі №910/19925/17 призначено на 14.11.2018 року.

14.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) суду від Позивача надійшли письмові пояснення щодо висновку експертів.

14.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) суду від Відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву, якими просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені.

В судове засідання 14.11.2018 року з'явились представники учасників судового процесу.

Суд прийняв до розгляду заяву Відповідача про застосування строків позовної давності.

Представники Позивача та Відповідача заявили усні клопотання про оголошення перерви в підготовчому судовому засіданні для надання часу ознайомитись з новими документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача, Відповідача про оголошення перерви в підготовчому судовому засіданні для надання часу ознайомитись з новими документами, попереджено сторін про передбачену законодавством відповідальність за зловживання процесуальними правами, надано сторонам строк до 3 днів з дня отримання письмових пояснень Позивача, Відповідача для надання письмових заперечень чи пояснень, відкладено підготовче судове засідання на 29.11.2018 року.

22.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) суду від Відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи.

22.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла зустрічна позовна заява до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" про визнання зобов'язання припиненим.

23.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про усунення недоліків зустрічного позову.

29.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли клопотання про зупинення провадження у справі до припинення воєнного стану та до закінчення реорганізації ДТГО "Південно-Західна залізниця".

29.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові заперечення на клопотання Відповідача про призначення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 року прийнято зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання зобов'язання припиненим об'єднано в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 12847604,17 дол. США, що еквівалентно 346003684,30 грн. та 114247667,01 грн. по справі №910/19925/17, залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача за зустрічним позовом - Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6).

В судове засідання 29.11.2018 року з'явились представники учасників судового процесу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, надано Позивачу строк до 5 днів з 29.11.2018 року для надання відзиву на зустрічну позовну заяву, надано Відповідачу строк до 3 днів з дня отримання відзиву на зустрічну позовну заяву для надання відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі до припинення воєнного стану, визнано зловживанням Відповідачем своїми процесуальними правами шляхом подання клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення реорганізації ДТГО "Південно-Західна залізниця", керуючись ст. 43 ГПК України, відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення реорганізації ДТГО "Південно-Західна залізниця", відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про призначення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, зобов'язано Позивача направити копію відзиву на зустрічну позовну заяву, окрім поштової адреси, на електронну адресу Відповідача - ,а Відповідача відповідь на відзив - , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.12.2018 року.

04.12.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

07.12.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшов відзив на зустрічний позов.

10.12.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

11.12.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про визнання поважними причин пропуску на подання даного клопотання, повернення розгляду справи №910/19925/17 до підготовчого провадження та продовження підготовчого засідання, поновлення процесуального строку для подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог, встановлення розумного та достатнього строку для підготовки та подачі до суду відповіді на відзив на зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у справі №910/19925/17, відповіді на пояснення третьої особи.

11.12.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшло клопотання про повернення розгляду справи №910/19925/17 до підготовчого провадження та продовження підготовчого засідання на тридцять днів, встановлення строку для подання пояснень щодо зустрічного позову та відповіді на пояснення третьої особи.

12.12.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року змінено найменування Відповідача за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року відзив Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» на зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 07.12.2018 року по справі №910/19925/17 залишено без розгляду.

В судове засідання 12.12.2018 року з'явились представники Сторін. Представник Третьої особи не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 29.11.2018 року, розпискою про призначення справи до судового розгляду по суті від 29.11.2018 року.

Таким чином, Третя особа про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, визнано поважними причини пропуску строку для подання клопотання, прийняти до розгляду клопотання Відповідача.

Представник Відповідача просив суд не розглядати клопотання в частині п.5.1 щодо встановлення строку для подачі відповіді на відзив на зустрічний позов з огляду на те, що ухвалою суду від 12.12.2018 року відзив Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року відповідь Акціонерного товариства «Українська залізниця» на відзив Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» від 12.12.2018 року по справі №910/19925/17 залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року у задоволенні клопотання Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця» про повернення розгляду справи №910/19925/17 до підготовчого провадження та продовження підготовчого засідання на тридцять днів відмовлено, у задоволенні клопотання Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця» про встановлення строку для подання пояснень щодо зустрічного позову та відповіді на пояснення третьої особи відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про повернення розгляду справи №910/19925/17 до підготовчого провадження та продовження підготовчого засідання відмовлено, у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення процесуального строку для подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог відмовлено, заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» про збільшення розміру позовних вимог від 04.12.2018 року по справі №910/19925/17 залишено без розгляду, у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про встановлення розумного та достатнього строку для підготовки та подачі до суду відповіді на пояснення третьої особи Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця» у справі №910/19925/17 відмовлено.

Представник Відповідача заявив усне клопотання про оголошення перерви в розгляді справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання про оголошення перерви в розгляді справи з вказаних підстав.

В судовому засіданні 12 грудня 2018 року представники Позивача за первісним позовом надали усні пояснення по суті спору, якими підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили суд задовольнити первісні позовні вимоги у повному обсязі, просили суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представники Відповідача за первісним позовом заперечили проти задоволення первісного позову, підтримали зустрічні позовні вимоги, просили суд відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Приймаючи до уваги, що Третя особа була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Третьої особи не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 12 грудня 2018 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

29.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (Банк) та Державним територіально - галузевим об'єднанням «Південно - західна залізниця» (Позичальник) було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 12500000 доларів США, на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим Договором. (т.1 а.с.98-106)

Відповідно до п.2.2 Договору дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 22.12.2014 року.

Згідно з п.3.1 Договору кредит надається Банком Позичальнику шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку №655//840, відкритого у Банку, код Банку 300012, на поточний рахунок Позичальника №8655/840, відкритий у Банку, код банку 300012, згідно наданого Позичальником письмового звернення відповідно до цільового призначення кредиту. Після надання кредиту на суму, що вказана у п.2.1 цього Договору, подальше кредитування в межах строку, встановленого п.2.2 цього Договору та в межах суми ліміту кредитної лінії може здійснюватися лише після погашення Позичальником частини або всієї суми наданого кредиту, у розмірі, який не може перевищувати обсягу такого погашення.

У п.3.2 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються Банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої Банком процентної ставки у розмірі 11.00% річних.

Нарахування Банком процентів здійснюється з дати перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника по дату повного і остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії коштів. При розрахунку процентів використовується метод «факт/360», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році.

Проценти нараховуються Банком щомісячно в останній робочий день місяця за період з дати першої видачі по день, що передує останньому робочому дню місяця, в якому наданий кредит, та надалі за період з дати попереднього нарахування по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день остаточного повернення кредиту, визначеного п.2.2 цього Договору. Проценти сплачуються Позичальником щомісячно в день їх нарахування з поточного рахунку Позичальника №655/840 у Банку, код Банку 300012 (або з будь-яких інших поточних рахунків Позичальника) на рахунок №655/840/ відкритий у Банку, код Банку 300012.

Проценти за грудень місяць нараховуються Банком в останній робочий день цього місяця за період з дати попереднього нарахування по останній календарний день грудня місяця та сплачуються Позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що за наявності заборгованості по кредиту та/або плати за кредит, сторони встановлюють наступну черговість погашення Позичальником заборгованості:

- в першу чергу сплаті підлягає нарахована, але не сплачена в строк плата за кредит;

- в другу чергу сплаті підлягає нарахована плата за кредит, строк сплати якої ще не сплинув;

- в третю чергу сплаті підлягає прострочена заборгованість за кредитом;

- в четверту чергу сплаті підлягає неустойка, передбачена цим Договором.

Заборгованість за кредитом, строк сплати якої ще не настав, погашається Позичальником в строк, передбачений п.2.2 цього Договору.

Погашення Позичальником заборгованості кожної наступної черги повинна відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги.

Сторони встановлюють, що Банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені Позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

З підписанням цього договору, у відповідності з чинним законодавством України, Позичальник надає Банку право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості Позичальника за цим Договором. Банк інформує Позичальника у письмовій формі на його запит про застосовану черговість погашення кредитної заборгованості.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або плати за кредит Позичальник сплачує за кожен день прострочення сплати банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення та нараховується щоденно.

Згідно з п.5.5 Договору за кожен випадок невиконання прийнятих на себе зобов'язань, передбачених п.п.4.2.3.-4.2.5, 6.11 цього Договору Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20000 грн. Сплата штрафу не звільняє Позичальника від належного виконання зобов'язань за цим Договором.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженим представниками сторін, отримання погодження Міністерства інфраструктури України і Міністерства фінансів України/ скріплення печатками сторін, та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором. (п.6.1 Договору)

У подальшому банком та позичальником було внесено зміни до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року шляхом укладення Договору про внесення змін №_20-3771/2-1 від 29.12.2011 р., Договору про внесення змін №20-3779/2-1 від 29.12.2011 р.; Договору про внесення змін та доповнень №20-3387/2-1 від 28.09.2012 р. (т.1 а.с.107-113)

Відповідно до п. 3.9. Договору (в редакції Договору про внесення змін №20-3779/2-1 від 29.12.2011 р.) позичальник зобов'язується забезпечити щомісячні надходження грошових коштів на поточні рахунки у Банку у розмірі не менше 300 000 000.00 (триста мільйонів) гривень.

Відповідно до п. 2.2. Договору (в редакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3387/2-1 від 28.09.2012 року) кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 22.12.2014 року.

Пунктом 3.2. Договору (в редакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3387/2-1 від 28.09.2012 року) передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 10,65% (десять цілих шістдесят п'ять) річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів по заборгованості в іноземній валюті використовується метод "факт/360", виходячи із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів році.

Нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня.

Нарахування процентів за користування кредитом за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями.

Якщо вихідні та неробочі дні починаються в поточному та закінчуються в наступному місяці, тоді нарахування за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюються в останній робочий день поточного місяця, а нарахування за вихідні та неробочі дні наступного місяця здійснюються в перший робочий день наступного місяця.

Проценти нараховані за поточний місяць, сплачуються позичальником у валюті, в якій позичальнику було надано кредит, щомісячно 1 (першого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів.

При цьому сторони встановлюють, що зобов'язання позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5 (п'ятого) числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів).

У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, позичальник зобов'язаний здійснити сплату процентів в останній робочий день напередодні.

Проценти за грудень місяць сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця. Якщо перша видача кредиту була здійснена у грудні місяці, то нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати першої видачі кредиту по останній календарний день грудня місяця в порядку, визначеному у цьому пункті договору.

Пунктом 5.3 Договору (в редакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3387/2-1 від 28.09.2012 року) передбачено, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або плати за кредит Позичальник сплачує пеню, яка обчислюється щоденно за методом факт/факт від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення.

Розрахунок неустойки (пені, штрафів), передбаченої цим договором, здійснюється у гривневому еквіваленті, з використанням офіційного щоденного курсу іноземних валют, встановленого Національним банком України. (п.6.9 Договору в редакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3387/2-1 від 28.09.2012 року)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» було видано Державному територіально - галузевому об'єднанню «Південно - західна залізниця» кредит, що підтверджується меморіальним валютним ордером №B_31 від 30.12.2011 року, виписками по рахунку Відповідача за період з 12.07.2012 по 26.10.2016. (т.1 а.с. 33-97)

09.03.2017 року Позивач надіслав на адресу Відповідача вимогу №28-01-07/10 про сплату заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копіями рекомендованим повідомлень про вручення поштового відправлення 10.03.2017 р., списку згрупованих поштових відправлень. (т.1 а.с.125-128)

Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань з погашення кредиту та сплати процентів за Кредитним договором у Відповідача станом на 07.11.2017 року виникла перед Позивачем заборгованість по кредиту у розмірі 12 500 000 доларів США, заборгованість по процентам у розмірі 347 604,17 доларів США. Крім того, Позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» пеню по кредиту у розмірі 87 432 938 грн. 02 коп., пеню по процентах у розмірі 193 529 грн. 83 коп., 3% річних по кредиту у розмірі 26 239 985 грн. 68 коп., 3% річних по процентах у розмірі 98 213 грн. 48 коп., штраф у розмірі 310 000 грн. 00 коп.

Заперечуючи проти позовних вимог Відповідач за первісним позовом у відзиві на позов зазначає, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» не є правонаступником боржника без складання первинних передавальних документів та без виключення Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця» з єдиного державного реєстру. Крім того зазначав, що Відповідач переживає складні фінансово - економічні труднощі, що впливає на договірні відносини, відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» пеня та штраф підлягають скасуванню, а нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане, 3% річних не підлягає застосуванню, оскільки інший розмір процентів передбачений договором, а повідомлень про застосування штрафу отримано від банку не було.

Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, Позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до п. 2.2. Договору кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 22.12.2014 року, проте банк неправомірно продовжує нарахування відсотки по кредиту в розмірі 10,65% річних. Таким чином, просить суд визнати зобов'язання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року припиненими з 22.12.2014 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що первісні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

В силу положень статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» було видано Державному територіально - галузевому об'єднанню «Південно - західна залізниця» кредит, що підтверджується меморіальним валютним ордером №B_31 від 30.12.2011 року, виписками по рахунку Відповідача за період з 12.07.2012 по 26.10.2016. (т.1 а.с. 33-97)

Відповідно до п. 2.2. Договору (в редакції Договору про внесення змін та доповнень №_20-3387/2-1 від 28.09.2012 року) кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 22.12.2014 року.

Пунктом 3.2. Договору (в редакції Договору про внесення змін та доповнень №_20-3387/2-1 від 28.09.2012 року) передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 10,65% (десять цілих шістдесят п'ять) річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів по заборгованості в іноземній валюті використовується метод "факт/360", виходячи із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів році.

Нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня.

Нарахування процентів за користування кредитом за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями.

Якщо вихідні та неробочі дні починаються в поточному та закінчуються в наступному місяці, тоді нарахування за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюються в останній робочий день поточного місяця, а нарахування за вихідні та неробочі дні наступного місяця здійснюються в перший робочий день наступного місяця.

Проценти нараховані за поточний місяць, сплачуються позичальником у валюті, в якій позичальнику було надано кредит, щомісячно 1 (першого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів.

При цьому сторони встановлюють, що зобов'язання позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5 (п'ятого) числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів).

У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, позичальник зобов'язаний здійснити сплату процентів в останній робочий день напередодні.

Проценти за грудень місяць сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця. Якщо перша видача кредиту була здійснена у грудні місяці, то нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати першої видачі кредиту по останній календарний день грудня місяця в порядку, визначеному у цьому пункті договору.

Судом встановлено, що за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року перед Позивачем у Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця» утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 12 500 000 доларів США та заборгованість по процентах у розмірі 347 604,17 доларів США., що підтверджується детальним розрахунком заборгованості станом на 03.11.2017 року, наданим Позивачем.

На підтвердження заявлених первісних позовних вимог Позивачем за первісним позовом було подано висновок експерта за результатами проведення економічної експертизи №209-01.18-1005-3 від 08.02.2018 року, складеного судовим експертом ОСОБА_8 (т.2 а.с.137-162)

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2018 року з урахуванням викладеного, приймаючи до уваги необхідність визначення документальної обґрунтованості заявлених до стягнення сум, що входить до предмету доказування в даній справі, та складність їх перерахування із необхідністю застосування спеціальних економічних знань, Суд призначив у справі проведення судової експертизи.

На вирішення експерта поставити наступні питання:

- у якому розмірі документально підтверджується отримання Державним підприємством "Південно-Західна залізниця" кредитних коштів за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011 № 20-3762/2-1?;

- у якому розмірі документально підтверджується заборгованість Державного підприємства "Південно-Західна залізниця" зі сплати процентів за користування кредитом за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011 № 20-3762/2-1?;

- чи підтверджуються документально оформлення операцій Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" з надання кредиту, нарахування і сплати відсотків за користування кредитними коштами Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця", Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011 № 20-3762/2-1?

- чи підтверджується документально незабезпечення Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" щомісячних надходжень грошових коштів в розмірі 300000000,00 грн. на поточні рахунки Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що були відкриті в Публічному акціонерному товаристві "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" за період листопад 2016 року - жовтень 2017 року?

- чи відповідає метод нарахування Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" процентів за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011 № 20-3762/2-1 вимогам Положення про кредитування банку, Положення про облікову політику Банку, Положення про кредитування юридичних осіб у доларах США?

Висновком експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комісійної судово - економічної експертизи №6651/18-45/19195/18-72 від 21.09.2018 року, встановлено, що згідно наданих на дослідження документів, отримання Державним підприємством «Південно-Західна залізниця» кредитних коштів за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011p. №20-3762/2-1 документально підтверджується в сумі 12 500 000,00 дол. США.

Згідно наданих на дослідження документів, заборгованість ДТГО «Південно-Західна залізниця» по процентам перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відповідно до умов Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011p. та наданих Документів щодо нарахування та погашення процентів, станом на 02.11.2017p. документально підтверджується у розмірі:

347604,17 дол. США, за умови що Банком правомірно здійснено операцію сторнування 29.12.2016p. та грошові кошти на суму 14 791,69 дол. США зараховуються в рахунок погашення процентів за кредитом. При цьому сума основного боргу по кредиту становить 12 500 000,00 дол. США.

361 039,32 дол. США, за умови що Банком неправомірно здійснено операцію сторнування 29.12.2016 p., грошові кошти на суму 14 791,69 дол. США зараховуються в рахунок погашення тіла кредиту. При цьому сума основного боргу по кредиту становить 12 485 208,31 дол. США.

Оформлення господарських операцій ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з надання кредиту, нарахування і оплати відсотків за користування кредитними коштами ДТГО «Південно - Західна залізниця» за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 р. документально підтверджується.

Документально підтвердити незабезпечення ПАТ «Українська залізниця» щомісячних надходжень грошових коштів в розмірі 300 000 000 грн. 00 коп. на поточні рахунки ПАТ «Українська залізниця», що були відкриті в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за період листопад 2016р. - жовтень 2017 p., не видається за можливе, оскільки документи, що підтверджують вищезазначене незабезпечення Позичальником щомісячних надходжень грошових коштів у матеріалах справи відсутні та на клопотання експертів на дослідження не надані.

Визначити чи відповідає метод нарахування ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» процентів за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011p. №20-3762/2-1 вимогам Положення про кредитування банку не видається за можливе, оскільки у вищезазначеному положенні відсутні відомості щодо методу нарахування процентів.

Метод нарахування ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» процентів за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011p. №20-3762/2-1 відповідає вимогам внутрішнього нормативного документа «Облікова політика ПАТ Промінвестбанк» за 2011 рік.

Визначити чи відповідає метод нарахування ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» процентів за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії^від 29.12.2011p. Х020-3762/2-1 вимогам Положення, кредитування ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» юридичних осіб у доларах США не видається за можливе, оскільки вищезазначене Положення у матеріалах справи відсутнє та на клопотання експертів на дослідження не надано. (т.3 а.с.63-81)

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Відповідно до ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України)

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких підстав, Суд приймає до уваги висновки експертів за результатами проведення комісійної судово - економічної експертизи №6651/18-45/19195/18-72 від 21.09.2018 року, складені Київським науково - дослідним інститутом судових експертиз, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку (п. 1 ст. 384, п. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України), оскільки висновки судової експертизи узгоджені між собою, обґрунтовані, не суперечать іншим матеріалам справи і не викликають сумнівів у їх неправильності. Крім того, Суд зазначає, що проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", а тому за таких підстав, вказані висновки експерта є належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, Суд приходить до висновку, на виконання умов Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» було видано Державному територіально - галузевому об'єднанню «Південно - західна залізниця» кредит в сумі 12 500 000,00 дол. США, заборгованість ДТГО «Південно-Західна залізниця» по процентах перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» складає 347604,17 дол. США, що також підтверджується детальним розрахунком заборгованості станом на 03.11.2017 року, наданим Позивачем, метод нарахування ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» процентів за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011p. №20-3762/2-1 відповідає вимогам внутрішнього нормативного документа «Облікова політика ПАТ Промінвестбанк» за 2011 рік.

З огляду на вищевикладене, заборгованість Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця» за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року перед Позивачем становить: за кредитом у розмірі 12 500 000 доларів США та по процентах у розмірі 347 604,17 доларів США.

При зверненні до суду з вказаним позовом Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» просило суд стягнути заборгованість за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року саме з Акціонерного товариства «Українська залізниця». Таким чином, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" () як нова юридична особа утворена згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735.

21.10.2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців було внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Серед таких підприємств є й Державне територіально - галузеве об'єднання «Південно - західна залізниця», яке є стороною в кредитному договорі.

Як вбачається із положень вищенаведеного Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200, всі підприємства, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" реорганізовуються шляхом злиття.

Реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб, перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи, відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

Закон України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" визначає правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 3-7 статті 2 Закону утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту). Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється Товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб'єктів господарювання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Відповідно до п.п.1, 2, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"" вирішено утворити публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - товариство), 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ) (далі - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. Установити, що статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього: майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу; Міністерству інфраструктури вжити заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.

Пунктами 20, 21 Статуту визначено, що Товариство має у власності майно, внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту; за Товариством закріплено на праві господарського відання державне майно, що передане йому відповідно до законодавства. Товариство здійснює користування та розпорядження цим майном відповідно до мети своєї діяльності з урахуванням обмежень, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом.

Відповідно до пунктів 25, 26, 53, 54 Статуту засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Управління корпоративними правами держави стосовно Товариства здійснює Кабінет Міністрів України. Управління корпоративними правами держави, переданими до статутного капіталу Товариства, здійснює Товариство; єдиним акціонером Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України; Вищим органом є загальні збори акціонерів. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України; функції вищого органу, які передбачені законодавством, цим Статутом, а також внутрішніми документами Товариства, крім функцій, зазначених у пункті 56 цього Статуту, здійснюються Кабінетом Міністрів України одноосібно.

Отже, із комплексного аналізу зазначених норм права можна дійти висновку, що спеціальним Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" визначено особливості утворення залізниці, на виконання якого Кабінет Міністрів України прийняв відповідний нормативно-правовий акт та діяв не тільки як вищий орган у системі органів виконавчої влади, а й як особа, яка здійснює на підставі цього Закону від імені держави функції вищого органу управління Залізницею.

Зважаючи на викладене, питання правонаступництва залізниці визначається спеціальним законом та прийнятою на його виконання Постановою КМУ N 200, яка пов'язує перехід прав і обов'язків Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця» до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника.

Проте, Суд звертає увагу, що Відповідачем та Третьою особою за первісним позовом не було подано до матеріалів справи зведеного передавального акту, заключного передавального акту, а вказані документи відсутні у Позивача.

В той же час, Суд зазначає, що ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм статей 104, 107 Цивільного кодексу України, що вбачається з пункту 2 розділу III "Перехідні та прикінцеві положення" цього Закону. Зазначена норма не ставить факт правонаступництва створеного публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за правами і обов'язками визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обов'язкового попереднього припинення зазначених підприємств, у тому числі і Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця».

Разом з тим, за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які за змістом частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" є достовірними, Акціонерне товариство "Українська залізниця" визначене правонаступником, у тому числі і Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця», що узгоджується й зі змістом пункту 2 статуту Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником прав й обов'язків Державного територіально - галузевого об'єднання «Південно - західна залізниця», яке є стороною в кредитному договорі, а тому Суд не приймає до уваги доводи Відповідача в цій частині, а Позивачем за первісним позовом правомірно заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості саме з Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Акціонерним товариством "Українська залізниця" Публічному акціонерному товариству «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» заборгованості по кредиту 12 500 000 доларів США та заборгованості по процентах у розмірі 347 604,17 доларів США за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року.

Судом розглянуті та відхилені доводи Відповідача щодо продовження нарахування Банком процентів по кредиту після закінчення строку повернення кредиту з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.2. Договору (в редакції Договору про внесення змін та доповнень №_20-3387/2-1 від 28.09.2012 року) кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 22.12.2014 року.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженим представниками сторін, отримання погодження Міністерства інфраструктури України і Міністерства фінансів України/ скріплення печатками сторін, та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором. (п.6.1 Договору)

Пунктом 3.2. Договору (в редакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3387/2-1 від 28.09.2012 року) передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 10,65% (десять цілих шістдесят п'ять) річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів по заборгованості в іноземній валюті використовується метод "факт/360", виходячи із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів році.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що строк (термін) виконання зобов'язання не збігається зі строком договору, оскільки Сторони у Кредитному договорі про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року визначили, що нарахування процентів здійснюється по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом та він діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором, а тому Банк має право на нарахування процентів по кредиту до дня повернення кредитних коштів Відповідачем за весь час користування кредитними коштами.

Таким чином, Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом у передбачений договором строк та не здійснив погашення заборгованості по процентах, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредиту 12 500 000 доларів США та заборгованості по процентах у розмірі 347 604,17 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних по кредиту за загальний період прострочки з 23.12.2014 р. по 02.11.2017 р. у розмірі 26 239 985 грн. 68 коп. та 3% річних по процентах за загальний період прострочки з 05.11.2014 р. по 02.11.2017 р. у розмірі 98 213 грн. 48 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних по кредиту, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за кредитним договором за загальний період прострочки з 23.12.2014 р. по 02.11.2017 р. у розмірі 26 239 985 грн. 68 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних по процентах, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за кредитним договором за загальний період прострочки з 05.11.2014 р. по 02.11.2017 р. у розмірі 98 213 грн. 48 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, Позивачем також заявлено про стягнення з Відповідача пені по кредиту за загальний період прострочення з 03.11.2016 року по 02.11.2017 року у розмірі 87 432 938 грн. 02 коп. та пені по процентах за загальний період прострочення з 05.07.2017 року по 02.11.2017 року у розмірі 193 529 грн. 83 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 5.3 Договору (в редакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3387/2-1 від 28.09.2012 року) передбачено, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або плати за кредит Позичальник сплачує пеню, яка обчислюється щоденно за методом факт/факт від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення.

Розрахунок неустойки (пені, штрафів), передбаченої цим договором, здійснюється у гривневому еквіваленті, з використанням офіційного щоденного курсу іноземних валют, встановленого Національним банком України. (п.6.9 Договору в редакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3387/2-1 від 28.09.2012 року)

При цьому, Суд зазначає, що пунктом 6.13 Договору передбачено, що всі спори між сторонами при недосягненні згоди шляхом переговорів передаються на вирішення господарського суду. При цьому, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності) встановлюється тривалістю у 3 роки. Проте, вказаним пунктом Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року Сторони не визначили, що загальна позовна давність застосовується до вимог про стягнення пені, а тому до вимог про стягнення пені застосовуються спеціальні строки позовної давності.

14.11.2018 року Відповідачем надано до суду заяву про застосування спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення пені по кредиту.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року)

Суд зазначає, що неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 10.11.2017 р. (згідно з відбитком поштового штемпелю на конверті), а тому до вимог про стягнення пені по кредиту за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 03.11.2016 р. по 09.11.2016 р. у розмірі 1 712 257 грн. 97 коп. слід застосувати спеціальні строки позовної давності за заявою Відповідача.

Суд, перевіривши розрахунок пені за простроченим кредитом за загальний період прострочення з 10.11.2016 року по 02.11.2017 року у розмірі 85 720 680 грн. 04 коп. та розрахунок пені за простроченими процентами за загальний період прострочення з 05.07.2017 року по 02.11.2017 року у розмірі 193 529 грн. 83 коп., зазначає, що ця частина позовних вимог є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується доводів Відповідача в частині необхідності застосування Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Суд зазначає.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" введено у дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII, за змістом частини 1 статті 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У подальшому на виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р і від 02.12.2015 № 1275-р затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте, Судом встановлено, що Відповідач у справі є Акціонерне товариство «Українська залізниця», що зареєстрований у м. Києві, а тому норми Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не розповсюджуються на дані правовідносини сторін.

Також Позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача штрафу відповідно до п.5.5 Договору у розмірі 310 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України у постановах від 27.04.2012р. № 06/5026/1052/2011, Суд вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв»язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п.5.5 Договору за кожен випадок невиконання прийнятих на себе зобов'язань, передбачених п.п.4.2.3.-4.2.5, 6.11 цього Договору Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20 000 грн. Сплата штрафу не звільняє Позичальника від належного виконання зобов'язань за цим Договором.

Відповідно до п. 3.9. Договору (в редакції Договору про внесення змін №20-3779/2-1 від 29.12.2011 р.) позичальник зобов'язується забезпечити щомісячні надходження грошових коштів на поточні рахунки у Банку у розмірі не менше 300 000 000,00 (триста мільйонів) гривень.

Пунктом 4.2.3 Договору передбачено, що Позичальник зобов'язується безумовно надавати представнику банку у строки передбачені цим пунктом або за їх першою вимогою у строк не більше 10 робочих днів: інформацію про свою фінансово-господарську діяльність, а саме: бухгалтерську та статистичну звітність/ розшифровки дебіторської та кредиторської заборгованості. Вищевказану звітність, засвідчену підписами уповноважених осіб (керівника, головного бухгалтера) та печаткою підприємства, надавати щоквартально, протягом 10 робочих днів після дати офіційно встановленої для Укрзалізниці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 p. № 419 (квартальна звітність - на 43 день після закінчення звітного кварталу, річна -10 квітня наступного за звітним роком); щорічно до 01 лютого письмове підтвердження залишків по всіх рахунках, відкритих в Банку станом на 01 січня, затверджене підписами уповноважених осіб Позичальника, яким надано право першого та другого підпису, скріплене печаткою. При неотриманні підтверджень протягом місяця залишок коштів вважається підтвердженим; висновки аудиторів, бухгалтерські та інші документи, що підтверджують рух; (списання, зарахування) грошових коштів Позичальника за рахунками в інших кредитно-фінансових установах, в тому числі в іноземній валюті, а також договори, контракти, рахунки-фактури, що стосуються предмету цього Договору, документи, які підтверджують використання кредиту згідно його цільового призначення, з також документи, які підтверджують наявність, стан та рух майна (у тому числі заставленого майна) Позичальника та/або Заставодавця, та повну інформацію, що стосується судових справ, стороною яких є Позичальник, справи про банкрутство Позичальника та/або Заставодавця, про порушення якої Позичальник зобов'язується повідомити Банк не пізніше 5 (п'яти) робочих днів з дня винесення судом відповідної ухвали. У разі ненадання інформації, передбаченої пунктом 4.2.3 цього Договору позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі, встановленому в.п.5.5 цього Договору.

Проте, Суд зазначає, що пунктом 5.5 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року не передбачено відповідальність Відповідача у вигляді застосування штрафу за порушення п.3.9 Договору (в редакції Договору про внесення змін №20-3779/2-1 від 29.12.2011 р.), а тому вимоги Позивача про стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 240 000 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги Позивача в частині стягнення штрафу у розмірі 20 000 грн. 00 коп. за порушення п.4.2.3 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року, у зв'язку з ненаданням розшифровки статті «Чистий прибуток» на 01.01.2017 року, то вона не підлягає задоволенню, оскільки пунктом 4.2.3 Договору не передбачено обов'язку Відповідача надання вказаного документу.

Щодо вимог Позивача в частині стягнення з Відповідача штрафу, у зв'язку з невиконанням п.3.2.7, 5.3 Договору застави майнових прав №20-3767/3-1 від 29.12.2011 року у розмірі 50 000 грн. 00 коп., то вони не підлягають задоволенню, оскільки штраф відповідно до п.5.5 Договору застосовується у випадку порушення позичальником п.п.4.2.3-4.2.5, 6.11 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року, а не договору застави майнових прав №20-3767/3-1 від 29.12.2011 року, який не є підставою позову у даній справі.

Таким чином, з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 12 500 000 доларів США, заборгованість по процентах у розмірі 347 604,17 доларів, пеня по кредиту у розмірі 85 720 680 грн. 04 коп., пеня по процентах у розмірі 193 529 грн. 83 коп., 3% річних по кредиту у розмірі 26 239 985 грн. 68 коп., 3% річних по процентах у розмірі 98 213 грн. 48 коп.

Що стосується зустрічного позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" про визнання зобов'язання припиненим, Суд зазначає.

Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, Позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до п. 2.2. Договору кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 22.12.2014 року, проте банк неправомірно продовжує нарахування відсотки по кредиту в розмірі 10,65% річних. Таким чином, просить суд визнати зобов'язання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року припиненими з 22.12.2014 року.

Главою 50 Цивільного кодексу України визначені правові засади припинення зобов'язання.

Так, статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Суд зазначає, що Позивач за зустрічним позовом на підтвердження своєї правової позиції посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, в якій зазначено, що відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 3.2. Договору (в редакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3387/2-1 від 28.09.2012 року) передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 10,65% (десять цілих шістдесят п'ять) річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів по заборгованості в іноземній валюті використовується метод "факт/360", виходячи із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів році.

Нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня.

Нарахування процентів за користування кредитом за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями.

Якщо вихідні та неробочі дні починаються в поточному та закінчуються в наступному місяці, тоді нарахування за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюються в останній робочий день поточного місяця, а нарахування за вихідні та неробочі дні наступного місяця здійснюються в перший робочий день наступного місяця.

Проценти нараховані за поточний місяць, сплачуються позичальником у валюті, в якій позичальнику було надано кредит, щомісячно 1 (першого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів.

При цьому сторони встановлюють, що зобов'язання позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5 (п'ятого) числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів).

У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, позичальник зобов'язаний здійснити сплату процентів в останній робочий день напередодні.

Проценти за грудень місяць сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця. Якщо перша видача кредиту була здійснена у грудні місяці, то нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати першої видачі кредиту по останній календарний день грудня місяця в порядку, визначеному у цьому пункті договору.

Таким чином, Суд зазначає, що Сторонами у Кредитному договорі про відкриття кредитної лінії №20-3762/2-1 від 29.12.2011 року визначено іншу домовленість сторін щодо нарахування процентів за кредитом, а саме, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом.

Крім того, Суд зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 встановлено, що за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 3 червня 2008 року включно. Проте, обставини справи № 444/9519/12 відмінні від обставин даної справи, оскільки п.6.1 Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженим представниками сторін, отримання погодження Міністерства інфраструктури України і Міністерства фінансів України/ скріплення печатками сторін, та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором, а пунктом 3.2 Договору визначено, що проценти нараховуються по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. В той же час, доказів повернення кредиту у повному обсязі матеріали справи не містять, а навпаки встановлено факт неналежного виконання Відповідачем його зобов'язань за договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі №910/750/18.

В матеріалах справи наявна претензія №09-8-1/606 від 05.04.2016 року з вимогою Банку на адресу Відповідача та Третьої особи сплатити заборгованість по кредиту, по процентам, 3% річних, пені, яка отримана Відповідачем 11.04.2016 року за вх.№3870/0/16-16, що підтверджується вхідним штампом на листі. (т.3 а.с.132-135)

Однак, Суд звертає увагу, що оскільки в даному випадку існує інша домовленість між сторонами щодо повернення всієї частини кредиту, сплати процентів по кредиту та визначення строку дії Кредитного договору до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом не припиняється після 22.12.2014 року та після пред'явлення до позичальника вимоги.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що зустрічні позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" про визнання зобов'язання припиненим є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується усної заяви Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" про застосування строків позовної давності до позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця", Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки суд відмовляє Позивачу за зустрічним позовом у позові по суті в зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання первісного позову покладаються на Відповідача повністю. Так, відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. При розгляді даної справи Судом встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій Відповідача за первісним позовом, а також ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, визнано зловживанням Відповідачем своїми процесуальними правами шляхом подання клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення реорганізації ДТГО "Південно-Західна залізниця", керуючись ст. 43 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (01001, м.Київ, ПРОВУЛОК ШЕВЧЕНКА, будинок 12, Ідентифікаційний код юридичної особи 00039002) заборгованість за кредитом у розмірі 12 500 000 (дванадцять мільйонів п'ятсот тисяч) доларів США, заборгованість по процентах у розмірі 347 604 (триста сорок сім тисяч шістсот чотири) долари США 17 (сімнадцять) центів, пеню по кредиту у розмірі 85 720 680 (двадцять п'ять мільйонів сімсот двадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 04 (чотири) коп., пеню по процентах у розмірі 193 529 (сто дев'яносто три тисячі п'ятсот двадцять дев'ять) грн. 83 (вісімдесят три) коп., 3% річних по кредиту у розмірі 26 239 985 (двадцять шість мільйонів двісті тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 68 (шістдесят вісім) коп., 3% річних по процентах у розмірі 98 213 (дев'яносто вісім тисяч двісті тринадцять) грн. 48 (сорок вісім) коп. та судовий збір у розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп.

3. В іншій частині первісного позову - відмовити.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

5. В задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" про визнання зобов'язання припиненим - відмовити у повному обсязі.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 21 грудня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин