ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа№ 910/8578/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

при секретарі Бовсунівській Л.О.,

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 06.12.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Аграрного фонду

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.09.2018 (повне рішення складено 13.09.2018)

у справі №910/8578/18 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос"

до Аграрного фонду

про стягнення 1388464,14 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду про стягнення з відповідача заборгованості за фактичне зберігання майна, передане раніше на зберігання на підставі договору №1ц від 30.01.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/8578/18 позов задоволено повністю: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1388464,14 грн. заборгованості, а також 20826,96 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно досліджено всі обставини справи, не прийнято до уваги пояснення сторін, неоднозначно застосовано норми матеріального та процесуального права, і як наслідок безпідставно задоволено позов про стягнення коштів за зберігання майна виходячи з його кількості без фактичного підтвердження такої.

Скаржник посилається на те, що за даними відповідача на зберіганні в позивача зберігається на 22 тонни цукру менше. Крім того, частина цукру визнана речовими доказами в межах кримінального провадження, та наразі не є можливими встановити фактичну кількість цукру, що зберігається в позивача, а тому позовні вимоги є безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її вимог, просить суд залишити апеляційну скаргу без задовоолення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судове засідання 06.12.2018 представник Аграрного фонду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №649 (вх.. №09.2-04/7509/18 від 22.11.18).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника позивача, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2014 між Аграрним фондом, як поклажодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос", як зберігачем, укладено Договір складського зберігання цукру № 1Ц (далі - Договір), відповідно пункту 1.1. якого поклажодавець передає, а зберігач приймає цукор на відповідальне відокремлене зберігання згідно ДСТУ4245:2003 за фактичною вагою в кількості 59278 тонн 655 кг (п'ятдесят дев'ять тисяч двісті сімдесят вісім тонн шістсот п'ятдесят п'ять кілограмів), якість якого відповідає ДСТУ 4623:2003, упакованого (масою нетто 50,00кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, у кількості 1 185 573 (один мільйон сто вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот сімдесят три) штук, а також 1 неповний мішок, в якому 5 кг (далі - «цукор» у відповідних відмінках по тексту Договору).

Пунктом 1.2 Договору сторони погодили, що прийняття цукру на зберігання та видача його поклажедавцеві, посвідчується актом передавання-приймання, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Фактичне зберігання цукру: Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22.

На виконання умов Договору, 31.01.2014 позивачем на відповідальне відокремлене зберігання згідно ДСТУ 4245:2003 за фактичною вагою в кількості 59278 тонн 655кг, якість якого відповідає ДСТУ 4623:2006, упакованого в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, у кількості 1185573 штук, а також 1 неповний мішок, в якому 5 кг, підтвердженням чого є Акт передавання-приймання від 31.01.2014.

Згідно з п. 3.6. Договору відповідач зобов'язаний своєчасно відшкодовувати витрати за наданні йому послуги на підставі актів, зміст та форма яких відповідають чинному законодавству України, в межах коштів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Відшкодування витрат зі зберігання цукру здійснюється на підставі актів, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками, та становить 12,50 грн. за 1 тонну в місяць (п.п. 4.2. та 4.3. Договору)

Розділом 5 Договору закріплено строки зберігання цукру - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2014., але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі (п. 8.1. Договору).

Як встановлено судом першої інстанції, строк дії Договору закінчився та пролонгований не був, однак вимогу про повернення переданого на зберігання цукру відповідач не пред'являв, у зв'язку з чим цукор залишається на відповідальному зберіганні у позивача.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за фактичне зберігання майна згідно Договору за період з 01.10.2017 по 31.03.2018 на загальну суму 1388464,14 грн..

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з частиною 1 статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк (частина 3 статті 938 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Як встановлено судом першої інстанції, спір щодо сплати Відповідачем вартості послуг за фактичне зберігання цукру за Договором за період з 01.01.2017 по 30.06.2017 був предметом розгляду справи № 910/13771/17, в якій рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 стягнуто з відповідача на користь позивача 2129089,02 грн. за зберігання 28387,855 тонн цукру. У зазначеному рішенні суд дійшов висновку про надання позивачем послуг по зберіганню на вказану суму відповідно до листа Аграрного фонду щодо проданих об'ємів цукру з складських приміщень ТОВ "ВКФ "Амос" від 23.08.2016 № 40-07/781, листа Генеральної прокуратури України щодо вилученої кількості цукру від 24.06.2016 № 17/1/4-28229-16, актів виконаних робіт та розрахунків обсягів коштів за зберігання. Дане рішення набрало законної сили, а тому в силу ст. 75 ГПК України встановлені в ньому обставини не потребують доказування.

Таким чином, вказаним рішенням суду встановлено, що на відповідальному зберіганні позивача станом на 30.06.2017 знаходився цукор у кількості 28387,855 тонн.

При цьому, обидві сторони визнають (позивач у позові та відповідач у відзиві), що за період з серпня 2017 року по вересень 2017 року на підставі біржових контрактів Відповідачем реалізовано 9875 тонн цукру.

Отже, з урахуванням викладених вище обставин, місцевим господарським судом вірно встановлено, що на відповідальному зберіганні позивача станом на жовтень 2017 року знаходилося 18512,855 тонн цукру, доказів іншого матеріали справи не містять.

При цьому, посилання відповідача на розбіжності в 22 тонни із даними позивача через відсутність одного протоколу приймання-передачі речових доказів під час вилучення цукру в межах кримінального провадження, та що кількість вилученого цукру відображена в листі Генеральної прокуратури України від 24.06.2016 № 17/1/4-28229-16, судом відхиляються, оскільки вказаний лист був предметом дослідження судом при розгляді справи № 910/13771/17, рішенням в якій встановлено надання позивачем послуг по зберіганню саме 28387,855 тонн цукру. Інших доказів, що спростовують висновки, викладені у рішенні по справі 3910/13771/17 відповідачем не надано.

Відтак, заборгованість відповідача за період з жовтня 2017 року по березень 2017 року за надані позивачем послуги за фактичне зберігання 18512,855 тонн цукру становить 1388464,14 грн., підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а також відсутністю спростувань з боку відповідача, та є на даний час не погашеним.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Стосовно викладених у апеляційній скарзі доводів, судова колегія зазначає, що відповідач не позбавлений права в разі встановлення інших фактів у рамках кримінального провадження № 0000211 від 22.01.2016 щодо кількості цукру, наявного на відповідальному зберіганні позивача, звернутися до останнього з вимогою щодо відшкодування збитків чи подати заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/8578/18 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 270, 273, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос"на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/8578/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/8578/18 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/8578/18 повернути до Господарського суду міста Києва .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повний текст складено: 17.12.2018.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б.Михальська

І.М. Скрипка