СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2018 р. Справа № 922/1740/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І., суддя Тихий П.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача (вх. №401 Х/1-42) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2018 у справі № 922/1740/18 (м.Харків, суддя Аюпова Р.М., повний текст підписано 05.09.2018),

за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України", м.Київ,

до ДП "Підприємство Темнівської виправної колонії № 100 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Х/О", с.Темнівка, Харківська область,

про стягнення коштів в розмірі 66171,13 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України", м. Київ, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Підприємство Темнівської виправної колонії № 100 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області", с. Темнівка, про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 1789/14-ТЕ-32 від 13.12.2012 в розмірі 66171,13 грн, з яких: 23741,87 грн - пеня, 4889,17 грн - 3% річних, 37540,09 грн - інфляційні втрати у зв'язку з несвоєчасною оплатою за отриманий природний газ.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.09.2018 у справі 922/1740/18 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№100)" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в розмірі 16619,31 грн з огляду на її зменшення на 30 % від заявленої до стягнення суми, 3% річних в розмірі 4889,17 грн, інфляційні втрати в розмірі 37540,09 грн, витрати з оплати судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.18 у справі № 922/1740/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 7122,56 грн скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення неустойки у сумі 7122,56 грн, у стягненні якої було відмовлено, задовольнити; судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в повному обсязі не було досліджено фактичні обставини справи, а отже припустився помилки щодо зниження пені в порушення приписів статті 233 ГК України, оскільки відповідачем не було надано до Господарського суду Харківської області належних доказів в обґрунтування своїх заперечень. Також, апелянтом в апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням зменшив суму пені за прострочення зобов'язань та взагалі судом першої інстанції не було надано належної уваги ступеню виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та інших інтересів сторін, що призвело до порушення ст.233 ГК України, ст.ст. 525, 526, 551, 599, 625 ЦК України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2018 у справі № 922/1740/18; вирішено розгляд апеляційної скарги позивача на рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2018 у справі № 922/1740/18 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала про відкриття провадження у справі згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення була отримана представником позивача та відповідача – 01.11.2018 та 02.11.2018.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№737 від 06.11.2018), в якому він просить оскаржуване рішення – залишити без змін, апеляційну скаргу позивача – без задоволення. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що пеня в повному розмірі 23741,87 грн занадто велика для відповідача, оскільки збитків позивачу завдано не було, а сплата заборгованості за договором відбулася самостійно без пред'явлення позивачем претензій за не своєчасну сплату заборгованості по договору №1789/14-ТЕ-32 від 13 грудня 2013 року. Крім того, позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником.

Оскільки клопотань від учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом) до суду не надійшло колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

26.12.2018 у зв'язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. повторним автоматичним розподілом справи № 922/1740/18 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,суддя Тихий П.В.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2018 у справі № 922/1740/18 відповідає в повній мірі вимогам законодавства з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) та Державним підприємством "Підприємство Темнівської виправної колонії № 100" Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області", с. Темнівка (відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 1789/14-ТЕ-32.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Матеріали справи свідчать, що за договором у сторін виникли взаємні зобов'язання з постачання та оплати природного газу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1.1. договору позивач (продавець) зобов'язався передати у власність відповідачу (покупцю) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

У відповідності до п.1.2 договору газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва реплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками ті їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Кількість та обсяги газу були передбачені у п.2.1. договору.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У п. 6.1. договору сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У р.11 договору сторони визначили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 320805,07 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Проте, в порушення вимог п. 6.1. договору, оплату за переданий у січні, лютому, березні, квітні та грудні 2014 року газ відповідач здійснив несвоєчасно.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 624 Цивільного кодексу України встановлено: якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

В межах п. 7.2. Договору сторони визначили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. Договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 23741,87 грн пені, 4889,17 грн 3% річних та 37540,09 грн інфляційних втрат обгрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 90%.

В обґрунтування заявленого клопотання сторона посилається на те, що:

-ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№100)" є державним підприємством, яке здійснює господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених;

-форма фінансування підприємства - госпрозрахунок., а головним прибутком від діяльності підприємства є використання праці засуджених;

-діяльність підприємства, крім виконання основної функції, значно зменшує навантаження на державний бюджет, так як в результаті залучення засуджених до праці на підприємствах Державної кримінально-виконавчої служби України - отримується (в основному без прибутків) певна продукція, реалізація якої дає отримувати кошти, які на ряду з коштами державного бюджету (в їх заміщення, а саме поповнення спецфонду) спрямовуються на утримання засуджених;

-виробнича діяльність підприємства спрямована на забезпечення засуджених працею, яка є основним засобом виправлення та ресоціалізації засуджених (відповідно до ч. З ст.6 Кримінально виконавчого кодексу України).

-має скрутне матеріальне становище, та належні до сплати штрафні санкції надмірно великі для відповідача.

В підтвердження свого клопотання позивачем надано суду копію балансу (звіт про фінансовий стан) на 01.04.2018, копію звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 3 місяці 2018, копію ухвали Харківського окружного адміністративного суду про розстрочення виконання судового рішення від 22.12.2014 у справі № 2а-4805/12/2070 щодо стягнення податку на додану вартість.

Розглянувши відповідне клопотання, та частково погодившись з позицією відповідача місцевий господарський суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру нарахованої пені на 30%.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені на 30%, а доводи скаржника з цього приводу не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду звертає увагу, що Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№100)" відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" є державним підприємством, яке здійснює господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених. Форма фінансування підприємства - госпрозрахунок. Головним прибутком від діяльності підприємства є використання праці засуджених.

Діяльність підприємства, крім виконання основної функції, значно зменшує навантаження на державний бюджет, так як в результаті залучення засуджених до праці на підприємствах Державної кримінально-виконавчої служби України - отримується (в основному без прибутків) певна продукція, реалізація якої дає отримувати кошти, які на ряду з коштами державного бюджету (в їх заміщення, а саме поповнення спецфонду) спрямовуються на утримання засуджених.

У п.7 ч.2 ст.13 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" встановлено, що свою діяльність підприємство установи виконання покарань планує з урахуванням можливості організації професійно-технічного навчання, формування трудових навичок у засуджених.

Відповідно до ч.З ст.6 Кримінально виконавчого кодексу України виробнича діяльність підприємства спрямована на забезпечення засуджених працею, яка є основним засобом виправленням засуджених.

Судом апеляційної інстанції приймається до уваги наявність у відповідача скрутного матеріального становища. Так, з наданих в обґрунтування заявленого клопотання документів вбачається, що чистий фінансовий прибуток за перший квартал 2018 року склав 39166,00 грн (код рядка 2350 додатку №1) та відповідно до Балансу (звіт про фінансовий стан) на 01.04.2018 підприємство є збитковим та має непокритий збиток у розмірі 2539000 грн (код рядка1420 додатку №2). Чистий фінансовий прибуток за перший квартал 2018 року склав 39166,00 грн. З частини чистого прибутку 39166,00 грн підприємство сплачує до державного бюджеті 75 відсотків дивідендів у розмірі 29375,00 грн, що підтверджується розрахунком частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету України державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (код рядку 09 додатку №3). Також ДП "Підприємство ДКВС України (№100)" від зазначеної суми в 39 166,00 грн сплачує 5288,00 грн авансового внеску у зв'язку з виплатою дивідендів. Розрахунок авансового внеску з податку на прибуток підприємства на суму виплачених дивідендів (прирівняних до них платежів) становить 18 відсотків від суми сплачених дивідендів, що підтверджується Податковою декларацією з податку на прибуток підприємств (код рядку 22 додатку №4), та Розрахунком авансового внеску з податку на прибуток підприємств на суму виплачених дивідендів (прирівняних до них платежів) (код рядка 6 додатку №5). Відтак, сума доходів за результатам роботи за 3 місяці 2018 року після сплати дивідендів та авансових платежів у зв'язку з виплатою дивідендів складає 4503,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується, що нараховані штрафні санкції у розмірі 23741,87 грн надмірно великі для відповідача навіть у порівнянні з чистим прибутком підприємства за 3 місяці 2018 року у розмірі 4503,00 грн.

Одночасно судом приймається до уваги наявний у відповідача борг по сплаті податку на додану вартість, сплата якого розстрочена на 5 років ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 року по справі 2а-4805/12/2070, де щомісячний платіж в даний час складає 60 000,00 грн, де останній платіж повинен бути сплачений в січні 2020 року (Додаток №6).

Слід зазначити, що відповідач виконав свої зобов'язання за договором, сплативши в повному обсязі вартість отриманого газу, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх договірних зобов'язань. Термін прострочки виконання зобов'язань по оплаті вартості отриманого природного газу не є значним і фактично збитків позивачу завдано не було. Крім того, позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних та інфляційних.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що нараховані штрафні санкції є для відповідача надмірно великими, а відсутність вини відповідача у виникненні боргу, незначність прострочення виконання та його важкий фінансовий стан є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, що спростовує твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі.

Таким чином, враховуючи скрутне фінансове становище як позивача, так і відповідача, а також враховуючи виконання відповідачем основного зобов'язання за договором та стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає, що зменшення суми пені на 30% є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов'язань та є проявом балансу між інтересами кредитора і боржника.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 13, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, ч.6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2018 у справі № 922/1740/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук

Суддя П.В. Тихий