ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 910/23673/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача (за первісним позовом): не з'явились;

від відповідача (за первісним позовом): Шматова Т. С.;

від третьої особи (за первісним позовом): не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 року у справі № 910/23673/17 (Суддя Маринченко Я.В)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ"

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг"

про звернення стягнення на предмет застави

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ"

до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг"

про усунення перешкод у користуванні майном та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" про звернення стягнення на предмет застави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що транспортні засоби, вказані в договорі застави від 01.04.2008, були передані ТОВ "Євро Лізинг" у лізинг відповідачеві за Договором фінансового лізингу №32 від 30.05.2005. Так позивач зазначає, що у зв'язку із невиконанням ТОВ "Євро Лізинг" умов кредитного договору у позивача виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна, а саме транспортних засобів, що були передані в заставу на підставі договору від 01.04.2008, зокрема автомобілів: НОМЕР_1; Skoda Fabіa, д.н.з.НОМЕР_16; Skoda Octavia, д.н.з.НОМЕР_2; Skoda Fabia 1.4, д.н.з.НОМЕР_17; Skoda Fabia 1.4, д.н.з.НОМЕР_18; Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_19; Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_20; Skoda Octavia, д.н.з.НОМЕР_3; Volkswagen Transporter Kasten, д.н.з.НОМЕР_4; Volkswagen Transporter Kasten, д.н.з.НОМЕР_5; Volkswagen Transporter Kasten, д.н.з.НОМЕР_6; Volkswagen Transporter, д.н.з.НОМЕР_7; Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_21; Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_22; Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_23.

В ході розгляду справи, відповідачем було подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", в якій відповідач просить суд усунути перешкоди у користуванні ТОВ з ІІ "Цеппелін Україна ТОВ" транспортним засобом "Skoda Fabia", д.н.з.НОМЕР_8, номер кузова НОМЕР_9 та зобов'язати ПАТ "Укрсоцбанк" вилучити з державного реєстру обтяжень рухомого майна об'єкт обтяження, вказаний транспортний засіб, шляхом подання відповідної заяви реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що транспортний засіб "Skoda Fabia", д.н.з.НОМЕР_8, на який позивач за первісним позовом просить звернути стягнення за Договором застави транспортних засобів від 01.04.2008, раніше було передано Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ" в лізинг за Договором фінансового лізингу №32, за яким останнє в повному обсязі виконало взяті на себе зобов'язання та сплатило в повному обсязі вартість об'єкта лізингу. Відтак, у зв'язку із повним виконанням Договору фінансового лізингу №32, позивач за зустрічним позовом став новим власником вказаного транспортного засобу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 р. у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" усунути перешкоди у користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ" транспортним засобом "Skoda Fabia", д.н.з.НОМЕР_8, номер кузова НОМЕР_9.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна об'єкт обтяження "інший транспортний засіб "Skoda Fabia", д.н.з.НОМЕР_8, номер кузова НОМЕР_9" шляхом подання відповідної заяви реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що спірне майно як предмет застави відчужено заставодавцем в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з передачі рухомого майна в лізинг, а відтак, з огляду на приписи ч.3 ст.9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" зареєстроване обтяження транспортних засобів втратило силу.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що право власності на спірний транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_9 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ" у зв'язку із закінченням строку дії договору фінансового лізингу та сплатою лізингоодержувачем усієї суми лізингових платежів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі № 910/23673/17 скасувати повністю та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк", а у задоволенні зустрічного позову ТОВ з ІІ "Цеппелін Україна ТОВ" відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідне обтяження предмету застави було зареєстроване в Державному реєстрі 30.05.2008 р. та договором застави була передбачена обов'язкова письмова згода банку на відчуження предмета застави, а тому особа, що придбала предмет застави за наявності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідного запису про обтяження не може вважатися добросовісним набувачем такого майна, а застава зберігає свою силу для нового власника. Також апелянт вказав, що ні норми ЦК України, ні норми Закону України «Про заставу» не містять такої підстави для припинення застави як зазначено в рішення суду першої інстанції;

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2018 р.. апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2018. колегією суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/23673/17.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судової справи від 01.10.2018 справу № 910/23673/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/23673/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Жук Г.А., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 відкрито апеляційне провадження за скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" та призначено справу до розгляду на 28.11.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 р. відкладено розгляд справи на 11.12.2018 р.

Явка представників сторін

Представники позивача та третьої особи за первісним позовом у судове засідання 11.12.2018 року не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 11.12.2018 р. за відсутності представників позивача та третьої особи.

Позиції учасників справи

Через відділ документального забезпечення суду від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та таким, що ґрунтується на засадах верховенства права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27.03.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Унікредит Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" (позичальник, третя особа) було укладено Кредитний договір №101-СВ, згідно з п.1.1 якого банк відповідно до умов та на термін цього договору надає позичальнику кредитну лінію довгостроковий інвестиційний кредит загальною сумою 12000000 євро з можливістю отримувати грошові кошти в доларах США та євро та терміном до 30.04.2013.

У п.1.2 Договору, банком та позичальником було погоджено, що кредит надається з метою фінансування/рефінансування придбання нових автомобілів, вантажних автомобілів, будівельних та важких машин, складського обладнання для надання у фінансовий лізинг.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що протягом періоду дозволеного отримання та в межах загальної суми кредиту банк надає позичальнику кошти однією або кількома сумами (частками).

Відповідно до п.4.1 Договору, погашення кредиту здійснюється позичальником на кредитний рахунок. Кожна частка погашається щомісячними рівними частинами на дати сплати відсотків, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому така частка надана. Сума, належна до погашення кожного місяця щодо кожної частки, визначається як сума відповідної частки, що визначена у відповідній заявці на отримання частки поділена на кількість платежів, належних до сплати протягом терміну дії такої частки. При цьому, сума погашення кожної частки не може перевищувати величину щомісячного лізингового платежу за відповідним договором лізингу.

Пунктом п.5.1 Договору передбачено, що позичальник сплачує банку відсотки за отримані та непогашені частки, якщо інше не передбачено договором. Відсотки сплачуються за відсотковою ставкою, визначеною у п.5.2 договору, та повинні нараховуватись щодо кожної частки, яка залишається непогашеною з дати надання коштів до дати їх повернення.

При розрахунку відсотків за користування кредитом за кожен відсотковий період останній день відсоткового періоду включається до розрахунку. Відсотки розраховують на підставі фактичної кількості календарних днів, коли частка є непогашеною, та року з 360 днів.

У п.5.3 Договору визначено, що відсотковий період встановлюється тривалістю 1 місяць. При цьому, перший період за кредитом починається в дату надання першої частки та закінчується на найближчу дату сплати відсотків; наступний відсотковий період за кожною часткою починається в останній день попереднього відсоткового періоду та закінчуватиметься на найближчу дату сплати відсотків.

Нараховані відсотки щодо кожної частки за кожен відсотковий період сплачуються позичальником у відповідну дату сплати по закінченню такого відсоткового періоду на відповідний рахунок, відкритий у філії Унікредит Банку у м. Києві (або інший рахунок, який банк вважає за необхідний).

У розділі 9 Договору зазначено, що зобов'язання позичальника за вказаним договором забезпечується шляхом надання наступного: застави предметів лізингу, придбання яких фінансується/рефінансується за рахунок кредиту. Така застава повинна бути виконана Позичальником протягом 3 (трьох) місяців щ дати, коли було отримане фінансування/рефінансування придбання відповідних предметів лізингу. Така застава повинна бути нотаріально посвідчена, становити першочергову заставу з найвищим пріоритетом обтяження та повинна бути відповідно зареєстрована банком у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; застави майнових прав, в тому числі, прав грошової вимоги за договорами лізингу в частині планів лізингу щодо предметів лізингу, придбання яких фінансується /рефінансується за рахунок кредиту, у формі та змістом прийнятним для банку; поруки Приватного акціонерного товариства "Атол Холдінг" на загальну суму кредиту плюс відсотки та інші комісійні, що передбачені кредитним договором.

Пунктом 11.11 кредитного договору встановлено, що цей правочин набуває чинності на дату його підписання належним чином та зберігає силу до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором.

В подальшому, в період з 09.01.2009 по 28.02.2013 між сторонами було укладено Додаткові угоди №1-43 до Кредитного договору №101-СВ від 27.03.2008 якими змінювався розмір кредитної лінії, відсоткова ставка, строк дії та валюта отримання кредиту.

Так, Додатковою угодою №3 від 27.11.2009 пункт 1.1 кредитного договору було викладено в редакції, відповідно до якої загальну суму кредиту зменшено до 5568779,02 євро, з можливістю його отримання в доларах США, євро та гривні, та з терміном дії кредиту до 30 квітня 2013.

Додатковою угодою №14 від 29.12.2010 загальну суму кредиту було зменшено до 4250000 євро з можливістю отримувати грошові кошти в доларах США, євро та гривні, та з терміном дії кредиту до 30 квітня 2013.

Крім того, Додатковою угодою №21 від 29.07.2011 загальну суму кредиту також було зменшено до 3387900 євро, з можливістю отримувати грошові кошти в доларах США, євро та гривні та з терміном дії кредиту до 10 квітня 2013.

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 01.04.2008 між Товариством з обмежено відповідальністю "Євро Лізинг" (заставодавець, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Унікредит Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (заставодержатель, банк, позивач) укладено Договір застави, посвідчений 01.04.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим номером №2408.

Відповідно до п.1.2 Договору, застава забезпечує сплату заставодавцем: усього існуючого та майбутнього боргу заставодавця у строки та на умовах, зазначених в Кредитному договорі, у тому числі сплату усієї основної суми кредиту чи її частини, яку заставодавець фактично отримав і ще не повернув, а також відсотків, комісійних та інших витрат що підлягають сплаті у відповідності з Кредитним договором; усі витрати які визначені в п.7.1 цього Договору застави.

Згідно з п.1.3 Договору, застава поширюється на нижчезазначене майно та права заставодавця: автомобілі відповідно до переліку, наданому у Додатку №1 до цього договору застави, що належать заставодавцю на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що також вказані у Додатку №1, відповідно до Балансової довідки а також всі існуючі та майбутні складові частини, запасні частини, вдосконалення, аксесуари та інше; усі існуючі та майбутні права та доходи.

Пунктом 1.4 Договору визначено, що сторони цього договору погоджуються, що з метою застави вартість предмета застави на день підписання цього договору застави складає 3796292,87 євро, що дорівнює 30313626,38 грн. за офіційним обмінним курсом євро до гривні, встановленим Національним Банком України на дату підписання цього договору застави.

У відповідності до п.2.3.5 Договору, заставодавець не має права передавати або іншим чином дозволяти, щоб предмет застави або будь-яка його частина стала власністю, предметом користування або володіння будь-якої третьої особи без попередньої письмової згоди банку.

Розділом 3 Договору передбачено випадки невиконання договору, зокрема визначено, що якщо заставодавець своєчасно або належним чином не дотримується та не виконує будь-якого обов'язку, умови, домовленості або зобов'язання, що містяться у цьому договорі (п.3.2); у разі початку процедури розпуску, ліквідації, злиття, реорганізації або припинення діяльності заставо давці чи будь-якої суттєвої зміни учасників заставодавця чи контролю над ним.

Відповідно до п.4.1 Договору, банк, на свій вибір, у будь-який час в день або після настання випадку невиконання з урахуванням обмежень, встановлених діючим законодавством, матиме право здійснювати будь-які дії, які банк розумно буде вважати необхідними для захисту інтересів банку, зокрема, звернути стягнення на предмет застави.

За умовами п.5.1 Договору, якщо при настанні випадку невиконання банк вирішує звернути стягнення на предмет застави, банк надає заставодавцю відповідне повідомлення за формою та змістом, яке банк вважає за необхідне, якщо інший порядок не встановлено для обов'язкового застосування згідно діючого законодавства України. Банк може виконати право стягнення шляхом вилучення та реалізації предмету застави у будь-який законний спосіб. Звернення стягнення на заставу щодо будь-якої частини предмета застави не впливає на дійсність застави або прав чи засобів правового захисту банку за цим договором застави.

Згідно з п.7.8 Договору, цей договір застави набуває повної юридичної сили та чинності після підписання його обома сторонами та нотаріального посвідчення та припиняє дію в одному з наступних випадків: у випадку взаємної згоди сторін, викладеної письмово; повної сплати та припинення забезпеченого зобов'язання; набуття банком права власності на предмет застави; реалізації банком всього предмета застави за цим договором.

Незважаючи на будь-яке з вищезазначених положень, перехід предмета застави у власність, користування або володіння будь-якою третьою стороною з будь-яких причин не повинно призводити до припинення цього договору застави.

В подальшому, між сторонами укладались Договори про внесення змін та доповнень №1-8 до Договору застави від 01.04.2008, якими вносились зміни у перелік заставленого майна та його вартість.

Так, відповідно до Договору про внесення змін та доповнень №7 від 25.09.2008, боржником було передано в заставу банку автомобілі, відповідно до переліку, вказаного у договорі про внесення змін та доповнень №1 до цього договору, що належать заставодавцю на праві власності на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що також у Додатку №1, а також всі існуючі та майбутні складові частини, запасні частини, вдосконалення, аксесуари та інше. Обладнання належить заставодавцю на дату цього договору застави відповідно до виписки із балансу заставодавця №742 від 29.04.2008р., включаючи, у тому числі без обмежень, усі існуючі та майбутні конструкції, деталі та інші частини, з яких складається обладнання, та усі існуючі та майбутні права та доходи, перелік яких визначений в Додатку №1 до цього Договору загальною кількістю 289 штук.

Згідно з п.1.4 Договору застави (в редакції Договору про внесення змін №7 від 25.09.2008), вартість предмета застави за згодою сторін на день підписання цього договору застави складала 83196367,79 грн., що відповідно до курсу НБУ, встановленого на дату підписання договору застави складало 17150000,58 дол. США.

Відповідно до вказаного договору застави, сторони погодили передати в заставу, зокрема, наступні автомобілі:

- Skoda Fabia, д.н.з.НОМЕР_8, номер шасі НОМЕР_9;

- Skoda Fabіa, д.н.з.НОМЕР_16, номер шасі НОМЕР_24;

- Skoda Octavia, д.н.з.НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_25;

- Skoda Fabia 1.4, д.н.з.НОМЕР_17, номер шасі НОМЕР_26;

- Skoda Fabia 1.4, д.н.з.НОМЕР_18, номер шасі НОМЕР_27;

- Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_19, номер шасі НОМЕР_28;

- Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_20, номер шасі НОМЕР_29;

- Skoda Octavia, д.н.з.НОМЕР_3, номер шасі НОМЕР_30;

- Volkswagen Transporter Kasten, д.н.з.НОМЕР_4, номер шасі НОМЕР_31;

- Volkswagen Transporter Kasten, д.н.з.НОМЕР_5, номер шасі НОМЕР_32;

- Volkswagen Transporter Kasten, д.н.з.НОМЕР_6, номер шасі НОМЕР_33;

- Volkswagen Transporter, д.н.з.НОМЕР_7, номер шасі НОМЕР_34;

- Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_21, номер шасі НОМЕР_35;

- Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_22, номер шасі НОМЕР_36;

- Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_23, номер шасі НОМЕР_37.

30.05.2005 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" (лізингодавець, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ" (лізингоодержувач, відповідач) було укладеного Договір фінансового лізингу №32, відповідно до умов якого, лізингодавець передає лізингоодержувачу, а лізингоодержувач отримує від лізингодавця в платне користування на умовах фінансового лізингу транспортні засоби у відповідності із замовленням на транспортні засоби (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору, лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу на строк, вказаний в Плані лізингу.

Пунктами 4.4, 4.5 Договору визначено, що транспортний засіб фактично надається лізингоодержувачу в дату надання в місці передачі. Після надання транспортного засобу лізингоодержувачу на дату надання сторони підписуються Акт прийому-передачі ТЗ.

За умовами п.5.1 Договору, за переданий у лізинг ТЗ в період з дати початку до завершення строку лізингу сплачуються лізингові платежі. Розмір та строки сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцю встановлюються в "Плані лізингу" (Додаток з до договору). Якщо вартість ТЗ до моменту передачі лізингоодержувачу змінюється внаслідок змін курсу обміну тієї валюти, за яку лізингодавець одержав ТЗ, та валюти, яка використовується в договорі, то лізингодавець має право на внесення змін в порядок сплати та розмір лізингових платежів. Нарахування лізингових платежів здійснюється в останній день місяця за який нараховуються платежі згідно актів виконаних робіт.

Згідно з п.6.4 Договору, лізингоодержувач має право набути після закінчення строку дії цього договору і на виконання його умову власність предмет лізингу, сплатити лізингодавцю залишкову вартість ТЗ, вказану в плані Лізингу. Лізингоодержувач може набути право власності на ТЗ тільки за договором купівлі-продажу.

Відповідно до п.7.1 Договору, лізингоодержувач зобов'язаний прийняти ТЗ у користування на пізніше 2 днів після повідомлення лізингодавцем про отримання ТЗ від постачальника, дата фактичного отримання ТЗ лізингоодержувачем і буде вважатися датою надання під час чого сторонами складається та підписується Акт прийому-передачі ТЗ.

Положеннями п.8.1 Договору визначено, що ТЗ належить лізингодавцеві. Лізингоодержувач не може передати ТЗ у заставу або використовувати його в будь-який інший спосіб, як додаткове забезпечення. Лізингоодержувач не може передати права за договором впродовж терміну лізингу будь-якій іншій стороні. Лізингоодержувач не може надати цей ТЗ в лізинг (сублізинг).

Пунктом 9.5 Договору сторони погодили, що лізингодавець зобов'язаний, по закінченню терміну дії договору та виконання за цим договором всіх зобов'язань лізингоодержувачем, передати ТЗ у власність лізингоодержувачу.

Відповідно до п.12.2 Договору, протягом усього строку дії цього договору ТЗ є власністю лізингодавця.

Надання ТЗ здійснюється за Актом прийому-передачі ТЗ, що підписується представниками сторін (п.12.3 Договору).

Пунктом 12.5 Договору визначено умови переходу права власності на ТЗ: право власності на предмет фінансового лізингу набувається лізингоодержувачем після сплати повної суми лізингових платежів та залишкової вартості згідно з цим договором, але не раніше 12 місяців від дати початку.

За умовами п.14.1 Договору, після закінчення строку лізингу ТЗ, переданий лізингоодержувачу згідно з договором, може бути переданий у власність лізингоодержувача тільки після сплати ним залишкової вартості ТЗ відповідно до законодавства України.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв транспортні засоби, зокрема:

за Актом приймання-передачі ТЗ №32/0030 від 06.07.2007 автомобіль НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_9;

за Актом №32/033 від 17.10.2007 автомобіль Skoda Fabіa, д.н.з.НОМЕР_16, номер шасі НОМЕР_24;

за Актом №32/0034 від 17.07.2007 автомобіль НОМЕР_10, номер шасі НОМЕР_25;

за Актом 32/0036 від 17.09.2007 автомобіль Skoda Fabia 1.4, д.н.з.НОМЕР_17, номер шасі НОМЕР_26;

за Актом №32/0037 від 17.09.2007 автомобіль Skoda Fabia 1.4, д.н.з.НОМЕР_18, номер шасі НОМЕР_27;

за Актом №32/0038 від 17.09.2007 автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_19, номер шасі НОМЕР_28;

за Актом 32/040 від 24.09.2007 автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_20, номер шасі НОМЕР_29;

за Актом 32/0045 від 03.12.2007 автомобіль НОМЕР_11, номер шасі НОМЕР_30;

за Актом №32/046 від 20.09.2007 автомобіль НОМЕР_12, номер шасі НОМЕР_31;

за Актом 32/047 від 20.09.2007 автомобіль НОМЕР_13, номер шасі НОМЕР_32;

за Актом №32/048 від 20.09.2007 автомобіль НОМЕР_14, номер шасі НОМЕР_33;

за Актом №32/049 від 04.10.2007 автомобіль НОМЕР_15, номер шасі НОМЕР_34;

за Актом №32/0051 від 26.02.2008 автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_21, номер шасі НОМЕР_35;

за Актом №32/0052 від 12.03.2008 автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_22, номер шасі НОМЕР_36;

за Актом №32/0054 від 29.08.2008 автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_23, номер шасі НОМЕР_37.

Позивач, звертаючись з позовними вимогами до суду, зазначає, що у зв'язку із невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором " 101-СВ від 27.03.2008 в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів та сплати інших платежів обумовлених договором, у останнього виникло право на задоволення своїх вимог за рахунок звернення стягнення на заставлене майно за Договором застави від 01.04.2008, яке було передано відповідачеві за Договором фінансового лізингу №32 від 30.05.2005.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та третьою особою у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки кредитного договору, за яким відповідно до ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.

Так, між позивачем та третьою особою у справі, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено договір застави.

Відповідно до ст.572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з статтею 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду; до застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

За приписами ст.589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.2 ст.590 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 статті 20 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Як стверджує позивач, оскільки ТОВ «Євро Лізинг» не виконало грошові зобов'язання за кредитним договором, а тому позивач має право звернути стягнення на предмет застави.

Разом з тим, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з частиною 1 статті 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законами України.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач або відповідач набули право на спірні об'єкти та чи підлягає право позивача захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів, при цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем та третьою особою було укладено договір, який за своєю правовою природою є договором лізингу.

Відповідно до ст.806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Як вбачається з укладеного між сторонами договору, останній за своїм видом є договором фінансового лізингу, особливості регулювання якого встановлені Законом України «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року №723/97- ВР.

Згідно положень ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цимГК України.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач у повному обсязі виконав зобов'язання за договором лізингу, у результаті чого ТОВ «Євро Лізинг» передало у власність відповідача транспортні засоби, зокрема за Актом приймання-передачі ТЗ №32/0030 від 06.07.2007 автомобіль НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_9; за Актом №32/033 від 17.10.2007 автомобіль Skoda Fabіa, д.н.з.НОМЕР_16, номер шасі НОМЕР_24; за Актом №32/0034 від 17.07.2007 автомобіль НОМЕР_10, номер шасі НОМЕР_25; за Актом 32/0036 від 17.09.2007 автомобіль Skoda Fabia 1.4, д.н.з.НОМЕР_17, номер шасі НОМЕР_26; за Актом №32/0037 від 17.09.2007 автомобіль Skoda Fabia 1.4, д.н.з.НОМЕР_18, номер шасі НОМЕР_27; за Актом №32/0038 від 17.09.2007 автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_19, номер шасі НОМЕР_28; за Актом 32/040 від 24.09.2007 автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_20, номер шасі НОМЕР_29; за Актом 32/0045 від 03.12.2007 автомобіль НОМЕР_11, номер шасі НОМЕР_30; за Актом №32/046 від 20.09.2007 автомобіль НОМЕР_12, номер шасі НОМЕР_31; за Актом 32/047 від 20.09.2007 автомобіль НОМЕР_13, номер шасі НОМЕР_32; за Актом №32/048 від 20.09.2007 автомобіль НОМЕР_14, номер шасі НОМЕР_33; за Актом №32/049 від 04.10.2007 автомобіль НОМЕР_15, номер шасі НОМЕР_34; за Актом №32/0051 від 26.02.2008 автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_21, номер шасі НОМЕР_35; за Актом №32/0052 від 12.03.2008 автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_22, номер шасі НОМЕР_36; за Актом №32/0054 від 29.08.2008 автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_23, номер шасі НОМЕР_37.

Пунктом 14.2 договору лізингу передбачено, що у разі, якщо лізингоодержувач не реалізує своє право викупу предмету лізингу та не продовжить строк його використання після припинення терміну дії договору, лізингоодержувач повертає транспортних засіб в дату повернення, вказану в плані лізингу, в місці передачі разом з обладнанням та іншими елементами, які були надані лізингоодержувачеві згідно акту приймання-передачі; в разі, якщо умови договору не порушені, договір вважається припиненим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, частина із одержаних відповідачем транспортних засобів була повернута лізингодавцю, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Актів повернення транспортних засобів, зокрема:

за Актом №32/36 від 17.04.2009 відповідачем було повернуто автомобіль Skoda Fabia 1.4, д.н.з.НОМЕР_17, номер шасі НОМЕР_26;

за Актом №32/40 від 29.09.2009 повернуто автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_20, номер шасі НОМЕР_29;

за Актом №32/45 від 30.09.2009 повернуто автомобіль НОМЕР_11, номер шасі НОМЕР_30;

за Актом 32/046 від 20.11.2009 повернуто автомобіль НОМЕР_12, номер шасі НОМЕР_31;

за Актом №32/047 від 05.11.2009 повернуто автомобіль НОМЕР_13, номер шасі НОМЕР_32;

за Актом №32/048 від 18.09.2009 повернуто автомобіль НОМЕР_14, номер шасі НОМЕР_33;

за Актом №32/49 від 29.07.2009 повернуто автомобіль НОМЕР_15, номер шасі НОМЕР_34;

за Актом №32/54 від 19.04.2010 повернуто автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_23, номер шасі НОМЕР_37.

В подальшому, відповідно до Угод про викуп транспортних засобів від 10.06.2011, від 01.03.2011 та від 11.03.2012 відповідачем було придбано надані в лізинг транспортні засоби, а саме автомобіль НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_9; автомобіль Skoda Fabia 1.4, д.н.з.НОМЕР_18, номер шасі НОМЕР_27; автомобіль Skoda Fabіa, д.н.з.НОМЕР_16, номер шасі НОМЕР_24; автомобіль НОМЕР_10, номер шасі НОМЕР_25; автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_19, номер шасі НОМЕР_28; автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_21, номер шасі НОМЕР_35 та автомобіль Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_22, номер шасі НОМЕР_36.

Таким чином, оскільки ТОВ «Євро Лізинг» на момент укладання договору фінансового лізингу був власником вищезазначених транспортних засобів та добровільно за відплатним договором передав зазначені транспортні засоби відповідачеві, колегія суддів зазначає, що майно вибуло з власності попереднього власника з його волі і відповідач є добросовісним набувачем.

В той же час, як вбачається із матеріалів справи, в період з 2014 по 2015 роки, автомобілі Skoda Fabia 1.4, д.н.з.НОМЕР_18, номер шасі НОМЕР_27, Skoda Octavia, д.н.з.НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_25, Skoda Fabіa, д.н.з.НОМЕР_16, номер шасі НОМЕР_24, Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_19, номер шасі НОМЕР_28, Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_21, номер шасі НОМЕР_35 та Skoda Octavia Tour 1.81, д.н.з.НОМЕР_22, номер шасі НОМЕР_36 були відчужені відповідачем на користь фізичних осіб. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи документами, зокрема Довідкою Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України №8047/01-дов від 05.01.2018 та наданими відповідачем поясненнями в ході розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки зазначені вище транспортні засоби вибули із володіння відповідача, частково - у зв'язку з їх поверненням, частково - у зв'язку з продажем третім особам, вимоги позивача в частині звернення стягнення на майно, яке наразі не перебуває у володінні відповідача, не можуть бути задоволенні судом.

Стосовно заявленої вимоги про звернення стягнення на автомобіль НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_9 суд зазначає наступне.

За умовами п.14.1 Договору, після закінчення строку лізингу ТЗ, переданий лізингоодержувачу згідно з договором, може бути переданий у власність лізингоодержувача тільки після сплати ним залишкової вартості ТЗ відповідно до законодавства України.

Як вбачається із матеріалів справи на виконання умов вказаного договору між лізингодавцем та лізингоодержувачем було укладено Угоду про викуп транспортних засобів від 10.06.2011, зокрема, щодо викупу автомобіля НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_9. На виконання вказаної угоди відповідачем на рахунок лізингодавця було сплачено залишкову вартість транспортного засобу в розмірі 83254,98 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Відтак з огляду на вищенаведені обставини, з моменту сплати відповідачем залишкової вартості об'єкта лізингу до останнього перейшло право власності та спірний транспортний засіб.

Так, звертаючись із даним позовом до суду, позивач посилається на положення ст.27 Закону України "Про заставу", відповідно до приписів якої, застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних та фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Згідно ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, а тому норми вказаного закону є спеціальними відносно Закону України "Про заставу".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 у справі №914/3458/13.

Відповідно до ст.12 вказаного Закону, взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Отже, зазначеною нормою передбачено винятки із загального правила щодо збереження застави, які слід застосовувати переважно щодо суб'єктів господарської діяльності, предметом господарювання яких є систематичні операції купівлі-продажу або інші правочини з відчуження рухомого майна.

Так, колегія суддів відзначає, що предмет застави, зокрема автомобіль НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_9, за Договором застави від 01.04.2008 перейшов у власність відповідача на підставі Договору фінансового лізингу №32 від 30.05.2005, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" та відповідачем. Право власності відповідача на спірне рухоме майно перейшло до відповідача у зв'язку із закінченням строку дії договору фінансового лізингу та сплатою усієї суми лізингових платежів.

Як вбачається із відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, фінансовий лізинг, а також торгівля автомобілями та легковими транспортними засобами, торгівля іншими транспортними засобами визначено одним із основних видів господарської діяльності ТОВ "Євро Лізинг".

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що спірне майно як предмет застави відчужено заставодавцем в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з передачі рухомого майна в лізинг, а відтак, з огляду на приписи ч.3 ст.9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" зареєстроване обтяження не зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження.

Крім того, в силу статті 8 Закону України «Про фінансовий лізинг», у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов'язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу. Якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше. Предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у зв'язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача.

Отже, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою містить ознаки правочину з відчуження рухомого майна та має спеціальний механізм захисту прав лізингодавця від будь-якої неправомірної поведінки лізингоодержувача.

Відтак, на договір фінансового лізингу поширюються винятки, передбачені статтею 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо припинення дії зареєстрованого обтяження рухомого майна щодо особи, яка набула таке майно у суб'єкта господарювання, предметом діяльності якого є систематичні операції з купівлі-продажу чи інші способи відчуження рухомого майна.

Також, захист права лізингоодержувача, який набув предмет лізингу сплативши всі лізингові платежі, зазначеним законом прирівняно до захисту прав добросовісного набувача і на нього поширюються положення статей 387-388 ЦК України. Зокрема, відповідно до статті 9 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Лізингоодержувач (сублізингоодержувач) має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на предмет лізингу.

Також, колегією суддів враховано, що пунктом 1.2 кредитного договору встановлено, що кредит надається з метою фінансування/рефінансування придбання нових автомобілів, вантажних автомобілів, будівельних та важких машин, складського обладнання для надання в фінансовий лізинг, тобто, позивач під час укладення кредитного договору, надав свою згоду на укладення договорів лізингу і врахував той факт, що право власності на предмет фінансового лізингу набувається лізингоодержувачем після сплати повної суми лізингових платежів на дату переходу права власності на транспортні засоби.

Отже, позивач не заперечував проти укладення договору лізингу та знав, що після повної оплати коштів за транспортні засоби, вони перейдуть у власність третьої особи, отже, надав свою згоду на відчуження автомобілів, а відповідач на умовах договору лізингу після повної сплати грошових коштів за транспортні засоби правомірно набув на них право власності, а тому застава не зберігає свою силу для нового власника.

Таким чином, встановивши недобросовісність дій лізингодавця, який без відома лізингоодержувача передав предмет лізингу в заставу, а також проявлену необачність банку, який не контролював заміну предметів рухомого майна, які відчужувалися лізингодавцем в ході його основної господарської діяльності на нові предмети рухомого майна, які набувалися лізингодавцем, відсутність додаткових угод до договору лізингу, якими б обмежувалися права лізингоодержувача щодо набуття предмета застави (рухомого майна), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до спірних правовідносин винятку, спеціальної норми права - частини 3 статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та про відмову у зверненні стягнення на рухоме майно (транспортні засоби), які були предметом спору в даній справі.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 20.11.2018 р. у справі № 911/21/18.

Стосовно вимог Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ" як позивача за зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про усунення перешкод у користуванні ТОВ ІІ "Цеппелін Україна ТОВ" транспортним засобом "Skoda Fabia", д.н.з.НОМЕР_8, номер кузова НОМЕР_9 та зобов'язати ПАТ "Укрсоцбанк" вилучити з державного реєстру обтяжень рухомого майна об'єкт обтяження, вказаний транспортний засіб, шляхом подання відповідної заяви реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна в порядку, визначеному чинним законодавством України, колегія суддів зазначає про наступне.

Так, за змістом положень ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, а тому обов'язком позивача відповідно до ст. 73, 74, 76, 77 ГПК України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення його прав та інтересів відповідачами в справі.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, тобто він повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В абзаці 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначено про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За змістом ст.16 Цивільного кодексу України, захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється шляхом: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов'язку в натурі; зміні правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому, зазначеною нормою визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у Аналізі практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України вказав наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Абзацом 1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, визначено способи захисту порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. (абз.2 ч.2 ст.16 ЦК України).

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст.16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Так, частиною 2 статті 8 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше. Предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у зв'язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача.

Отже, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою містить ознаки правочину з відчуження рухомого майна та має спеціальний механізм захисту прав лізингодавця від будь-якої неправомірної поведінки лізингоодержувача.

За приписами ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, як зазначалось судом вище, право власності на спірний транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_9 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ" у зв'язку із закінченням строку дії договору фінансового лізингу та сплатою лізингоодержувачем усієї суми лізингових платежів.

Разом з тим, як вбачається із наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №51718330 від 15.03.2017, автомобіль НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_9 перебуває під обтяженням, зареєстрованим у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна Київською обласною філією державного підприємства "Інформаційний центр" 30.05.2008 за №7294346. Обтяжувачем є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк".

За приписами ст.42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Відомості, внесені до Державного реєстру, є відкритими для всіх юридичних та фізичних осіб. Держатель Державного реєстру виконує такі функції, зокрема, організує ведення Державного реєстру; приймає заяви і вносить записи до Державного реєстру про виникнення, зміну, припинення обтяжень рухомого майна, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до ч.3 ст.44 вказаного Закону, після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

За таких обставин, у даному випадку ефективним способом захисту прав власника вказаного рухомого майна є усунення перешкод у користуванні спірним транспортним засобом шляхом вилучення з державного реєстру обтяжень рухомого майна об'єкту обтяження, вказаного транспортного засобу, шляхом зобов'язання відповідача за зустрічним позовом, подати відповідну заяву реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна в порядку, визначеному чинним законодавством України.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення зустрічного позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Встановивши недобросовісність дій лізингодавця, який без відома лізингоодержувача передав предмет лізингу в заставу, а також проявлену необачність банку, який не контролював заміну предметів рухомого майна, які відчужувалися лізингодавцем в ході його основної господарської діяльності на нові предмети рухомого майна, які набувалися лізингодавцем, відсутність додаткових угод до договору лізингу, якими б обмежувалися права лізингоодержувача щодо набуття предмета застави (рухомого майна), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до спірних правовідносин винятку, спеціальної норми права - частини 3 статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та про відмову у зверненні стягнення на рухоме майно (транспортні засоби), які були предметом спору в даній справі.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 року у справі № 910/23673/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 р. у справі № 910/23673/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 року у справі № 910/23673/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/23673/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 17.12.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська