ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" грудня 2018 р. Справа № 924/1144/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу від 29.10.2018 Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до фізичної особи - підприємця Олійник Інни Дмитрівни, м. Ізяслав

про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 8473,95 грн., 22364,05 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 28628,68 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором від 17.12.2012р. № б/н

встановив: акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" подано заяву про видачу судового наказу від 29.10.2018р. про стягнення з фізичної особи - підприємця Олійник Інни Дмитрівни, м. Ізяслав заборгованості за кредитом в розмірі 8473,95 грн., 22364,05 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 28628,68 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Заява обґрунтована неналежним виконанням боржником зобов'язань за договором від 17.12.2012р. № б/н.

Розглянувши подану заяву на предмет наявності правових підстав для видачі судового наказу, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У поданій заяві Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" не зазначено офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, не зауважено, що такі відомості заявнику невідомі чи відсутні.

Відповідно до заяви про видачу судового наказу від 29.10.2018 як заявника зазначено Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК".

Заявником у підтвердження права підпису заяви про видачу судового наказу від 29.10.2018 р. додано довіреність №8332-К-Н-О від 31.08.2017р., видану Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" в особі виконуючого обов'язки голови правління ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_6. В той же час заявником до матеріалів заяви про видачу судового наказу додано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", у якій особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені товариства, є керівник ОСОБА_4.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що заявником не додано належних доказів у підтвердження повноважень керівника ПАТ КБ "ПриватБанк" - ОСОБА_6, якою видано довіреність №8332-К-Н-О від 31.08.2017, на підставі якої діє представник ОСОБА_5, яка підписала заяву про видачу судового наказу від 29.10.2018.

При цьому, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частинами 1,2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Виходячи з загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються документ, що підтверджує сплату судового збору; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.1,4 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.76-78 Господарського процесуального кодексу України, належними, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд, згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із наведених приписів, при зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу, останнім мають бути надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази, на підтвердження заявлених ним вимог.

Так, у заяві про видачу судового наказу заявник зазначає, що 17.12.2012р. ФОП Олійник І. Д. (боржником) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку; згідно з якою боржник приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №Б/Н від 17.12.2012р.

Проте, додані заявником до заяви про видачу судового наказу витяг з "Умов та правил надання банківських послуг" та витяг із "Тарифів Банку" не містять дати їх прийняття, затвердження, внесення змін (доповнень у випадку їх наявності) з відповідним зазначенням дати та підстав внесення таких змін (доповнень), інформації щодо періоду чинності вказаних Умов, Тарифів.

Як вбачається з доданих до заяви матеріалів, в якості документу, що підтверджує сплату судового збору, заявником додано примірник платіжного доручення №BOTM9B1U3C від 29.10.2018 на суму 176,20 грн., який фактично містить лише підпис особи та не містить відбитку печатки (штампу) банку, дати проведення банком платежу, інших реквізитів, які б свідчили про здійснення відповідної банківської операції.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, визначені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 N 22 (з урахуванням змін та доповнень). Пунктом 3.1 вказаної Інструкції передбачено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції ці вказівки містять вимоги щодо заповнення реквізитів розрахункових документів та їх реєстрів. Відповідно до п. 51 додатку 7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті в платіжному дорученні зазначаються число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словами, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

У інформаційному листі Державної судової адміністрації України від 10.11.2011 №12-6621/11 (із змінами і доповненнями, внесеними листом Державної судової адміністрації України від 16 серпня 2013 року N 12-4618/13) зазначено, що документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Отже, допустимим доказом виконання платіжного доручення на списання грошових коштів, що перераховуються, є відповідний платіжний документ з даними щодо його виконання із заповненням всіх обов'язкових реквізитів. Таким чином заявником не надано до заяви про видачу судового наказу від 29.10.2018 належним чином оформленого документа, що підтверджує сплату судового збору.

Суд зазначає, що згідно з п. 5 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ст. 257 Цивільного кодексу України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

З доданого Банком до заяви про видачу судового наказу розрахунку заборгованості вбачається, що з лютого 2014 Банком було віднесено до простроченої заборгованості - заборгованість по процентам, тоді як Банк звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу 30.11.2018 (про що свідчить інформація Meest Експрес на конверті за номером відправки 698859 про направлення заяви про видачу судового наказу на адресу Господарського суду Хмельницької області), тобто з пропуском загальної позовної давності у три роки, встановленої законом, щодо стягнення заборгованості за процентами.

Стосовно видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з боржника пені в сумі 28628,68 грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором №Б/Н від 17.12.2012р., слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як зазначено вище, окрім суми основного боргу, заявником заявлено до боржника вимогу щодо стягнення пені в сумі 28628,68 грн., яка є штрафною санкцією в розумінні приписів ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, а отже за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, тобто вимога заявника в цій частині не відповідає ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, частиною 2 ст. 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Тобто Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог. Відповідно, заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.

Судом враховується, що заявником не подано документів, з яких би вбачалося, що боржник визнає або не заперечує свій обов'язок зі сплати заявлених до стягнення сум. Не подано заявником і доказів того, що йому невідомо про наявність спору.

За приписами ч.2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч.2 ст.152 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Як встановлено судом, заява Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про видачу судового наказу не відповідає вимогам, встановленим до її форми та змісту, оскільки в порушення вимог п.5 ч.2, п.1 ч.3 та п.4 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України, заявником не зазначено повного переліку доказів, на яких ґрунтуються його вимоги до боржника, не подано документ, що підтверджує сплату судового збору, вимоги за заявою про видачу наказу не мають ознак безспірності, до заяви не додано відповідних доказів, які б підтверджували відсутність спору про право та не надано достатніх документів на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За змістом п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу, заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу, з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч.1 ст.153 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами З-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи, що заява Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про видачу судового наказу складена з порушенням приписів ст. 148, п.5 ч.2, п.1 ч.3 та п.4 ч.3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, з пропуском строку встановленого законом для пред'явлення позову в суд за відповідними вимогами, суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу має бути відмовлено.

Керуючись ст. 12, 147, 148, 150, п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 152, 153, 234, 235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи - підприємця Олійник Інни Дмитрівни, м. Ізяслав заборгованості за кредитом в розмірі 8473,95 грн., 22364,05 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 28628,68 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором від 17.12.2012р. № б/н.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: http://court.gov.ua/ або у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Димбовський

Віддрук. 4 прим.

1 - до справи

2, 3 - заявник Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; а/с 1800, м. Дніпро, 49027)

4 - фізична особа - підприємець Олійник Інна Дмитрівна (30300, АДРЕСА_1).