ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. м. Київ Справа№ 910/5372/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Даниленко Т.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: згідно протоколу судового засідання від відповідача: згідно протоколу судового засідання від третьої особи: згідно протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант"
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від31.07.2018
суддя Смирнова Ю.М.
повний текст складений17.08.2018
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант", м. Одеса
допублічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоальянс", м. Дніпро
пророзірвання договору поруки

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лекс Грант» (надалі- позивач/ТОВ «Лекс Грант») звернулося до Господарського суду міста Києва до публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (надалі-відповідач/ПАТ КБ «Приватбанк») з позовом про розірвання з 17.11.2016 укладеного між сторонами договору поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що відповідачем в порушення умов спірного договору поруки не було передано позивачу належним чином завірених копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами. Позивач вважає, що не отримавши документи від відповідача, позивач фактично був позбавлений можливості використовувати їх для стягнення грошових коштів з підприємств-боржників, що призвело до суттєвого погіршення фінансово-майнового стану позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2018 за вказаним позовом було відкрито провадження у справі № 910/5372/18 та вирішено здійснювати розгляд справи № 910/5372/18 за правилами загального позовного провадження. Окрім того, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоальянс» (надалі-третя особа).

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами, просив суд в позові відмовити. Зокрема, відповідач наголошував на тому, що позивачем не надано доказів виконання договору поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016 у повному обсязі, а також не доведено істотності порушення умов названого правочину відповідачем. Позивачем не доведено факту завдання йому збитків (шкоди).

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, пояснень по суті спору не надала, у зв'язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом за наявними у ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/5372/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд, посилаючись на ст.ст. 512, 553, 554, 559, 610, 611, 651 Цивільного кодексу України, зазначав наступне

- виконання поручителем свого обов'язку перед кредитором за боржника є тим юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення цивільних прав та обов'язків між поручителем, як новим кредитором, та боржником. Виникнення цих цивільних прав та обов'язків не обумовлено настанням такої обставини, як вручення поручителю документів;

- відсутні правові підстави вважати, що невиконання кредитором обов'язку передати документи є істотним порушенням договору, внаслідок якого сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- позивачем належними та допустимими доказами не доведено допущення відповідачем істотного порушення умов укладеного між сторонами Договору поруки, як підстави для розірвання даного договору в судовому порядку.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/5372/18, товариство з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" (надалі-позивач/скаржник) звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/5372/18 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, зокрема, ст. ст. 556, 610-612 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 188 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення.

Скаржник наголошував на тому, що місцевим господарським судом не було враховано положення оспорюваного договору поруки щодо обов'язку відповідача, у випадку виконання позивачем обов'язку боржника за кредитними зобов'язаннями, передати позивачу копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

В апеляційній скарзі зазначено про те, що у зв'язку з перешкодами в отриманні документів, які чинив відповідач, позивач був позбавлений права вчасно стягнути борг з боржника та, як наслідок, можливості в належній мірі обслуговувати кредитний договір № 4Л16111Г від 08.11.2016, укладений між позивачем і відповідачем, у зв'язку з чим позивач зазнав значних збитків.

Позивач стверджує про те, що ним виконано зобов'язання за спірним договором поруки, натомість відповідач не передав позивачу кредитні договори, що є істотним порушенням умов укладеного між сторонами договору поруки № 4Э11100И/П від 08.11.2016.

Ненадання відповідачем необхідних документів, на думку позивача свідчить про невизнання відповідачем переходу права вимог до позивача за кредитним договором та позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні спірного договору поруки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 у справі № 910/5372/18 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/5372/18 було залишено без руху.

08.11.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" надійшла заява на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 у справі № 910/5372/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 було відкрито апеляційне провадження у справі № 910/5372/18 та призначено апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/5372/18 до розгляду в судовому засіданні на 19.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 у справі № 910/5372/18 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/5372/18 було залишено без руху.

08.11.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" надійшла заява на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 у справі № 910/5372/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 було відкрито апеляційне провадження у справі № 910/5372/18 та призначено апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/5372/18 до розгляду в судовому засіданні на 19.12.2018

26.11.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відповідач у відзив на апеляційну скаргу просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки позивачем н спростовано висновків місцевого господарського суду.

На думку відповідача, позивач наголошував на тому, що внаслідок ненадання документів відповідачем він був позбавлений можливості ре плазувати своє право поручителя на стягнення відповідних коштів (майна) з боржника, натомість жодних спроб з реалізації такого права позивачем не вчинено.

Відповідач вважає, що фактично позовні вимоги базуються на ст. 651 Цивільного кодексу України, натомість при цьому позивачем не доведено факту істотності порушення умов оспорюваного правочину.

Вказуючи про те, що позивач зазнав збитків (шкоди), він не навів обґрунтування в чому саме полягає ця шкода, який її розмір та причинно-наслідковий зв'язок між шкодою і порушенням умов спірного договору поруки.

Третя особа відзиву на апеляційну скаргу не надала, але відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні адвокат скаржника підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/5372/18 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні адвокат відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третьої особи в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та третьої особи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представника третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення адвоката скаржника та адвоката відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 08.11.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лекс Грант» (надалі-поручитель) та публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (надалі-кредитор) було укладено договір поруки № 4Э11100И/П (надалі - договір поруки).

За умовами договору поруки (п.п. 1-3) предметом останнього є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоальянс» своїх зобов'язань за кредитними договорами від 17.03.2011 № 4Э11100И, від 24.09.2013 № 4Э13583И, від 10.10.2013 № 4Э13658И (надалі - кредитні договори) з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

В п.п. 4-6 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору; у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

До поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання. Кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитними договорами передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором (п.п. 8, 10 договору поруки).

Згідно з п. 14 договору поруки дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

На виконання умов договору поруки позивач сплатив на користь відповідача грошові кошти у розмірі 233 686 563 грн. 32 коп., на підтвердження чого суду надано платіжні доручення № 88 від 09.11.2016 на суму 88 753 750 грн. 00 коп., № 89 від 09.11.2016 на суму 66 309 563 грн. 38 коп. та № 90 від 09.11.2016 на суму 78 623 249 грн. 94 коп.

За твердженням позивача, відповідач порушив умови договору поруки, оскільки не надав позивачу належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами.

Не отримавши документи, необхідні для стягнення грошових коштів з боржника, та не маючи можливість використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань з боку боржника, позивач втратив зацікавленість в подальшому виконанні Договору поруки та зазнав значних збитків.

Позивач вважає, що невиконання відповідачем обов'язку з передачі позивачу належним чином засвідчених копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами, є істотним порушення умов договору поруки, а тому просить суд розірвати договір поруки.

Місцевий господарський суд відмовив у позові повністю, наголосивши на відсутності правових підстав вважати, що невиконання кредитором обов'язку передати документи є істотним порушенням договору, внаслідок якого сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Також суд зазначив про те, що позивачем не доведено допущення відповідачем істотного порушення умов укладеного між сторонами Договору поруки, як підстави для його розірвання в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають як вимогам чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

В ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 ЦК України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути припинення правовідношення.

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про розірвання Договору поруки, у зв'язку з істотним порушенням відповідачем умов вказаного договору.

В ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Тобто, укладаючи договір, сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі й щодо обов'язку надання відповідачем, як кредитором, документів позивачу, як поручителю, у випадку виконання останнім обов'язку третьої особи, як боржника, за Кредитним договором, які підтверджують вказаний обов'язок боржника.

В ст.ст. 553, 554 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до положень ст.ст. 512, 556 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, нормами ст. 556 ЦК України передбачено, що до поручителя переходять усі права кредитора у зобов'язанні у разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою зобов'язання за кредитним договором.

Тобто часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поруки позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 233 686 563 грн. 32 коп., на підтвердження чого суду надано платіжні доручення № 88 від 09.11.2016 на суму 88 753 750 грн. 00 коп., № 89 від 09.11.2016 на суму 66 309 563 грн. 38 коп. та № 90 від 09.11.2016 на суму 78 623 249 грн. 94 коп.

Підставою для розірвання договору поруки позивачем визначено істотне порушення умов договору, яке полягає у ненаданні відповідачем копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитними договорами.

Частиною 1 ст. 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 14 договору поруки дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Натомість ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б свідчили про дотримання сторонами порядку розірвання договору поруки відповідно до умов названого договору.

Згідно з положеннями ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З наведеного випливає, що мова йде про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-75цс13).

З наведеного випливає, що не будь-яке порушення договору є підставою для його розірвання за рішенням суду, а тільки таке, яке свідчить про неможливість досягнення стороною цілі договору. З огляду на це, підлягають встановленню правова природа договору поруки та мета (матеріально-правовий результат), яку сторони переслідують при його укладенні.

Сутність поруки, як одного із видів забезпечення зобов'язання, полягає в тому, що кредитор в особі поручителя отримує додаткового боржника, до якого може пред'явити вимогу у обсязі всіх невиконаних боржником зобов'язань. Виконання поручителем свого обов'язку перед кредитором за боржника наділяє його правами вимоги до останнього. За приписами п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України, це є однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні.

Тобто, виконання поручителем свого обов'язку перед кредитором за боржника є тим юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення цивільних прав та обов'язків між поручителем, як новим кредитором, та боржником (ст. 11 ЦК України). Виникнення цих цивільних прав та обов'язків не обумовлено настанням такої обставини, як вручення поручителю документів.

Правові підстави вважати, що невиконання кредитором обов'язку передати документи є істотним порушенням договору, внаслідок якого сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, відсутні.

При цьому необхідно зазначити про те, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши договір поруки, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Позивач наголошував на тому, що оскільки він не отримав від відповідача документи, необхідні для стягнення грошових коштів з боржника, позивач не має можливості використовувати правочини, які забезпечували виконання зобов'язань з боку боржника, у зв'язку з чим позивач втратив зацікавленість в подальшому виконанні Договору поруки та зазнав значних збитків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач звертався до відповідача з вимогою про надання документів, передбачених п. 8 договору поруки або докази наявності вини відповідача у ненаданні вказаних документів, що в свою чергу свідчить про недоведеність істотного порушення умов договору поруки відповідачем.

Судом враховано, що спірним договором поруки не передбачено обов'язку позивача щодо повідомлення відповідача про виконання умов договору та обов'язку вимагати від відповідача надання належним чином засвідчених копій документів, які підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Водночас передумовою звернення з позовом до суду є порушення права чи законного інтересу, при чому таке порушення або спір повинні існувати на момент звернення з позовом до суду. Застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності певних умов, а саме: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої з вищезгаданих умов унеможливлює задоволення позову.

Позивач у позові та в апеляційній скарзі стверджує про те, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору поруки в частині надання копій документів, якими підтверджуються забезпечення виконання зобов'язань боржника, позивач зазнав значних збитків.

Проте позивачем не надано ані доказів звернення до відповідача з вимогою про надання документів, передбачених у п 8 договору поруки, у разі, якщо позивач вважав, що відповідач безпідставно ухиляється від виконання своїх зобов'язань в цій частині, ані доказів звернення позивача до боржника з повідомленням про виконання його зобов'язань за кредитним договором перед відповідачем та про зміну кредитора у цьому зобов'язанні в силу закону відповідно до положень ст.ст. 512, 556 ЦК України.

Таким чином, позивач зазначає про порушення його прав, тоді як в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність порушення або оспорення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Відносно доводів позивача про те, що він зазнав збитків, необхідно зазначити про те, що в матеріалах справі відсутній будь-яких розрахунок, з якого вбачався би розмір збитків. Позивач лише обмежився констатацією того, що завдані йому збитки є значними. Наявність складових елементів правопорушення, з якими законодавство пов'язує виникнення збитків (протиправна поведінка, розмір збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками, вина) позивачем також не обґрунтовано.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст.ст. 78, 79 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надані до матеріалів справи докази та пояснення учасників провадження у даній справі свідчать про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог належними доказами, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Грант" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/5372/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/5372/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 21.12.2018.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б.Михальська

А.І. Тищенко