РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2018Справа № 910/2643/17

За позовом Фізичної особи - підприємця Андрєєвої Галини Анатоліївни

до Фізичної особи - підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_3

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення

суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участю представників сторін

від позивача Орловська В. А., довіреність № 650 від 05.10.2018

Міхо К.В., довіреність № 873 від 27.10.2016

від відповідача не з'явився

від третьої особи не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фізичної особи-підприємця Андрєєвої Галини Анатоліївни до Фізичної особи-підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни про усунення перешкод у користуванні майном, а саме кіоском металевим (малою архітектурною формою - «ІНФОРМАЦІЯ_1»), розташованим за адресою: АДРЕСА_5, який належить ФОП Андрєєвій Г.А. на підставі договору № 03 від 13.07.2014, шляхом зобов'язання ФОП Погрібна Т.М. звільнити вказаний кіоск та не чинити у подальшому перешкоди у користуванні вказаним майном позивачу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він придбав у відповідача кіоск згідно договору купівлі-продажу № 03 від 13.07.2014 за 87.000,00 грн. Проте, відповідач не визнає право власності за позивачем та чинить перешкоди у користуванні за вказаним майном. Неодноразово відповідач чинила протиправні дії, внаслідок яких викликались працівники поліції. Відповідач не бажає звільнити майно від своїх речей, протиправно заволоділа кіоском та не допускає позивача до нього для здійснення підприємницької діяльності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2643/17 та призначено справу до розгляду на 14.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2017, у зв'язку з нез'явленням в засідання суду представника відповідача та невиконанням відповідачем вимог суду викладених в ухвалі від 21.02.2017, розгляд справи № 910/2643/17 було відкладено до 23.03.2017.

ОСОБА_3 23.03.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про залучення останньої, що є власницею спірного кіоску, до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/2643/17 від 23.03.2017 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, розгляд справи відкладено на 11.04.2017.

Позивач в судове засідання 11.04.2017 не з'явився.

Позивачем 11.04.2017 до відділу діловодства суду подано письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідач та третя особа вводять суд в оману. Вважає, що поданий договір № 2 від 07.06.2014 продажу 1/2 кіоску відповідачем третій особі є сфальсифікованим документом.

Третьою особою 11.04.2017 до відділу діловодства суду подано заяву про зупинення провадження у справі № 910/2643/17 до вирішення цивільної справи № 755/4994/17 за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни про визнання недійсним договору № 03 від 13.07.2014, яка перебуває в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 зупинено провадження у справі № 910/2643/17 до вирішення спору по суті у справі Дніпровського районного суду м. Києва № 755/4994/17.

Позивачем 07.09.2018 до відділу діловодства суду подано заяву про поновлення провадження у справі № 910/2643/17 посилаючись на те, що 18.06.2018 Дніпровським районним судом м. Києві у справі № 755/4994/17 прийнято рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. Дане рішення набрало законної сили.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 10.09.2018 поновлено провадження у справі № 910/2643/17, у зв'язку з набранням 15.12.2017 чинності Господарського процесуального кодексу України в новій редакції, справу відповідно до ст. 247 цього Кодексу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02.10.2018.

Даною ухвалою зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу; зобов'язано третю особу подати в строк до 01.10.2018 письмові пояснення щодо предмета спору в порядку ст. 168 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 10.09.2018 було направлено відповідачу 12.09.2018 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 189 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1, яка згідно інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверт разом з ухвалою від 10.09.2018 (номер відправлення 189) було повернуто до суду поштовим відділенням зв'язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 10.09.2018 було направлено третій особі 12.09.2018 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 073 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_2, яка згідно інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням третьої особи.

Проте, конверт разом з ухвалою від 10.09.2018 (номер відправлення 073) було повернуто до суду поштовим відділенням зв'язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

01.10.2018 відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки не зможе прийняти участь у судовому засіданні, у зв'язку з хворобою.

01.10.2018 третьою особою до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки не зможе прийняти участь у судовому засіданні, у зв'язку з відрядженням.

В підготовчому засіданні 02.10.2018 відповідно до ст. 183 господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 09.10.2018.

08.10.2018 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що відповідач не укладала 13.07.2014 договір купівлі-продажу МАФ по АДРЕСА_5 з позивачем. Даний документ сфальсифіковано позивачем та її чоловіком ОСОБА_6 Погрібна Т.М. та ОСОБА_7 раніше мешкали разом однією сім'єю. ОСОБА_7 допомагав Погрібній Т.М. у здійсненні підприємницької діяльності, та вона довіряючи йому залишала підписані аркуші паперу, та товарних чеків для поточних справ здійснення підприємницької діяльності (подання звітності, оформлення документів з постачальника товару, видача чеків покупцям тощо). ОСОБА_7 зловживаючи довірою Погрібної Т.М. використав такий аркуш з підписом Погрібної Т.М. та пізніше надрукував на ньому необхідний йому текст договору та заповнив товарний чек до нього, які зараз надає в якості доказів існування договору купівлі-продажу МАФ від 13.07.2014. Довести заперечення проти позову відповідач може лише висновком експерта, оскільки для з'ясування обставин, що було раніше нанесено на папір текст чи підпис необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. В даному випадку відповідач підписала документ під назвою «договір купівлі-продажу МАФ від 13.07.2014» до того, як на папір був нанесений текст даного документу, якій містить його істотні умови, це безумовно доводить, що вона не узгоджувала ці істотні умови та не погоджувалась на них, а відповідно її вільного волевиявлення на укладання договору купівлі-продажу МАФ від 13.07.2014 взагалі, що підтверджує факт неукладеності даного договору.

09.10.2018 відповідачем до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи.

В підготовчому засіданні 09.10.2018 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 16.10.2018.

10.10.2018 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи № 910/2643/17, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною розпискою.

16.10.2018 відповідачем до суду подано клопотання про призначення технічної експертизи договору купівлі-продажу від 13.07.2014 та товарного чеку № 03 від 13.07.2017 з метою встановлення часу їх підписання та нанесення тексту.

В підготовчому засіданні 16.10.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, про відмову в задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Встановлення часу підписання та нанесення тексту договору продажу кіосків № 03 від 13.07.2014 не може довести саме в господарському спорі наявність обставин та підстав за якими законодавець визначає недійсність договорів.

В судовому засіданні 16.10.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.11.2018.

22.10.2018 відповідачем до суду подано клопотання про залучення до матеріалів справи доказів.

22.10.2018 відповідачем до суду подано клопотання про витребування у позивача оригіналів документів, які можуть ідентифікувати кіоск № 3 по договору № 3 від 13.07.2014. Відповідач просить не приймати до уваги креслення, фото та інші копії, які надані позивачем, оскільки вони не стосуються кіоску відповідача № 2, ТС № 06345 (також за адресою: АДРЕСА_5), який був проданий ОСОБА_8

Судом дане клопотання відповідача залишено без розгляду, оскільки воно заявлено з порушенням процесуального строку встановленого для подачі відповідного клопотання. При цьому пояснень щодо пропуску процесуального строку на подачу цього клопотання не наведено та клопотання про поновлення процесуального строку для подачі цього клопотання не заявлено.

02.11.2018 третьою особою до суду подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/2643/17 до вирішення пов'язаної цивільної справи № 755/4994/17, яка перебуває в провадженні Київського апеляційного суду.

В судовому засіданні 13.11.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, про відмову в задоволенні клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі, з огляду на наступне

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення суду, який розглядає іншу справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Дані обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи та не можуть бути встановлені господарським судом самостійно.

Враховуючи матеріали справи, мотиви клопотання та положення ст.ст. 73-79 Господарського процесуального кодексу України, суд не вбачає підстав та доцільності для його задоволення, з огляду на те, що результати апеляційного розгляду справи № 755/4994/17 не є обставиною, яка свідчить про неможливість розгляду даної справи та встановлення певних обставин у даній справі.

Відповідачем в судовому засіданні 13.11.2018 заявлено усний відвід.

В судовому засіданні 13.11.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ст. 169 Господарського процесуального кодексу України, про зобов'язання відповідача подати заявлений усний відвід судді у письмовій формі.

В судовому засіданні 13.11.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України про оголошення перерви до 13.11.2018 на 14:30.

13.11.2018 відповідачем та третьою особою до суду подано заяви про відвід судді Сівакової В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/2643/17 від 13.11.2018 визнано заяви відповідача та третьої особи про відвід судді Сівакової В.В. необґрунтованими; заяви Фізичної особи - підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни та ОСОБА_3 про відвід судді Сівакової В.В. від розгляду справи № 910/2643/17 передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України; розгляд справи відкладено на 22.11.2018.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018 для розгляду заяви про відвід визначено суддю Босого В.П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 відмовлено у задоволенні заяв Фізичної особи - підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни та ОСОБА_3 про відвід судді Сівакової В.В. від розгляду справи № 910/2643/17.

В судовому засіданні 22.11.2018 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України про оголошення перерви до 04.12.2018.

Відповідач в судове засідання 04.12.2018 не з'явився.

Третя особа в судове засідання 04.12.2018 не з'явилась.

В судовому засіданні 04.12.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.04.2014 між Фізичною особою-підприємцем Андрєєвою Галиною Анатоліївною (далі - покупець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Погрібною Тетяною Миколаївною (далі - продавець, відповідач) укладено договір продажу кіоску № 03 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець продав, а покупець купив два кіоска розмірами, кольором, плануванням та зовнішнім виглядом згідно креслень та фотографії доданих до цього договору, які є невід'ємною частиною цього договору.

Місце розташування кіосків: АДРЕСА_5 (п. 1.3 договору).

Спір виник внаслідок того, що відповідач не зважаючи на укладений договір продажу кіосків чинить перешкоди позивачу у їх користуванні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 3.1 договору покупець здійснює оплату продавцю за кіоск в сумі 87.000,00 грн. повністю в момент підсипання цього договору та акту прийому-передачі кіосків.

За умовами п.п. 2.1, 2.2 договору продавець після оплати покупцем повної вартості за кіоски зобов'язаний на протязі не більш однієї доби передати покупцю кіоски. Покупець одразу приймає кіоски по акту прийому-передачі кіосків.

13.07.2014 сторонами складено акт прийому-передачі за договором, відповідно до якого: продавець продав два кіоски по АДРЕСА_5 покупцю; покупець купив у продавця два кіоски по АДРЕСА_5; продавець отримав від покупця грошові кошти в сумі 87.000,00 грн. готівкою та претензій до покупця не має.

В матеріалах справи наявний товарний чек № 03 від 13.07.2014 згідно якого відповідач відпустив позивачу два кіоски металевих, вартістю 87.000,00 грн.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1762/1763/16-3 від 25.03.2016 встановлено, що підписи від імені Погрібної Т.М та рукописний запис «Погрібна», які містяться у графі «Продавець» у договорі продажу кіосків № 03 від 13.07.2014, у товарному чеку № 03 від 13.07.2014 та акті приймання-передачі кіосків від 13.07.2017 виконані Погрібною Т.М.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18.06.2018 у справі № 755/4994/17 в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору продажу № 03 від 13.07.2014 відмовлено повністю. Наразі дане рішення є чинним та в порядку апеляційного оскарження не скасовано.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

З приводу посилань відповідача на те, що вона договір не укладала та його сфальсифіковано колишнім її співмешканцем ОСОБА_6 якому вона довіряючи залишала підписані аркуші паперу та товарних чеків для поточних справ господарської діяльності не приймаються судом до уваги, оскільки неналежне ведення документації лише вказує на необачність та недбальство Фізичної особи-підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним (п. 19 постанови № 9 від 06.11.2009 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

20.10.2014, 09.03.2015, 25.01.2016 складено акти протидії та не допуску у власне приміщення (кіоск), підписані Андрєєвою Г.А., ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 про те, що підприємець Погрібна Т.М. не впускає до кіоску Андрєєву Г.А.

Відповідач у свою чергу не заперечує ту обставину, що вона чинить перешкоди позивачу у користуванні кіоском.

Частина 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлює, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 320 Цивільного кодексу України визначено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 147 Господарського кодексу України право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України, передбачено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються у тому числі шляхом припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Згідно ч. 1 статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Як встановлено вище, відповідач кіоск від свого майна не звільнив, а тому вимоги позивача про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні майном шляхом звільнення кіоску обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Андрєєвої Галини Анатоліївни є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди у користуванні кіоском металевим (малою архітектурною формою - «ІНФОРМАЦІЯ_1»), розташованим за адресою: АДРЕСА_5, який належить Фізичній особі-підприємцю Андрєєвій Галині Анатоліївні на підставі договору № 03 від 13.07.2014, шляхом зобов'язання Фізичної особи-підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни звільнити вказаний кіоск та не чинити у подальшому перешкоди у користуванні вказаним майном Фізичної особи-підприємця ОСОБА_11.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни (АДРЕСА_3, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Андрєєвої Галини Анатоліївни (АДРЕСА_4, код НОМЕР_2) 1.600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 18.12.2018.

СуддяВ.В.Сівакова