РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.12.2018Справа № 910/14762/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши матеріали господарської справи в порядку загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_1

до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про визнання недійсним пункту 13.1.41 статуту

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Овчаренко Р.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про визнання недійсним пункту 13.1.41 статуту, затвердженого рішенням загальних зборів, оформленого протоколом № 1 від 21.04.2016.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що спірний пункт статуту порушує корпоративні права позивача, які включають право на прийняття участі в управлінні товариством.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/14762/18, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.12.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 30.11.2018 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. Відповідно до поданої заяви просив суд визнати недійсним положення пункту 13.1.41 та 18.4 статуту відповідача, затвердженого рішенням загальних зборів, оформленого протоколом № 1 від 21.04.2016, дата державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи 29.04.2016, номер запису 5028297.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене та наявність доказів направлення іншим учасникам справи заяви про збільшення позовних вимог, у судовому засіданні 04.12.2018 прийнято її до розгляду.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 30.11.2018 представник відповідача подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги вважає законними та обгрунтованими.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина четверта статті 191 Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 04.12.2018 судом постановлено ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, якою відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, з огляду на те, що визнання відповідачем позову у даній справі порушує права та інтереси міноритарних акціонерів, закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/14762/18 до судового розгляду по суті на 18.12.2018.

Позивач у судовому засіданні 18.12.2018 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.12.2018 та письмовому відзиві проти позову не заперечував.

У судовому засіданні 18.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Загальними зборами акціонерів відповідача, що відбулись 21.04.2016, прийнято рішення про затвердження нової редакції статуту товариства.

Відповідно до пункту 19 протоколу загальних зборів акціонерів відповідача від 21.04.2016 ініціатива викладення статуту у чинній редакції належала ОСОБА_1, яка є позивачем у даній справі.

Позивач стверджує, що пункти 13.1.40, 13.1.41 та 18.4 статуту відповідача, затвердженого загальними зборами від 21.04.2016, прямо суперечить змісту спеціальної правової норми - частині 5 статті 42 Закону України «Про акціонерні товариства». Суперечність на думку позивача полягає в тому, що кількість голосів, необхідних для прийняття рішень з питань внесення змін до статуту, анулювання викуплених та розміщення акцій, зміни типу товариства, збільшення та зменшення статутного капіталу, виділ та припинення товариства тощо за чинною редакцією статуту мають обчислюватись від загальної кількості акціонерів товариства, що володіють голосуючими акціями. У той же час, законодавчим приписом встановлено, що більшість у ? голосів має рахуватись від кількості акціонерів, які зареєструвались для прийняття участі у роботі загальних зборів.

З наведеним твердженням позовної зави суд не може погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про акціонерні товариства» установчим документом акціонерного товариства є його статут. Статут акціонерного товариства повинен (у тому числі) містити відомості про порядок скликання та проведення загальних зборів; компетенцію загальних зборів та порядок внесення змін до статуту. Статут акціонерного товариства може містити й інші положення, що не суперечать законодавству.

За визначенням Академічного тлумачного словника української мови під терміном «суперечність» розуміється становище, при якому що-небудь одне виключає інше, несумісне з ним або протилежне йому.

При вирішенні питання суперечності змісту правочину актам цивільного законодавства суд має виходити з того, що не є таким, що суперечить положенням актів цивільного законодавства правочин, укладений з відступом від положень цих актів, якщо в цих актах прямо не встановлена заборона такого відступу, або якщо така заборона не випливає із змісту актів цивільного законодавства, чи суті відносин між сторонами.

Презумпція диспозитивності норми приватного права у першу чергу полягає в тому, що норма визнається імперативною тільки якщо у відповідних актах цивільного законодавства міститься вказівка на імперативність, або останнє випливає зі змісту й суті відносин між сторонами.

Частиною п'ятою статті 42 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що рішення загальних зборів з питань, передбачених пунктами 2-7, 23 частини другої статті 33 цього Закону, приймається більш як трьома чвертями голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками голосуючих з відповідного питання акцій. Статутом акціонерного товариства можуть передбачатися інші питання, рішення щодо яких приймаються більш як трьома чвертями голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками голосуючих з відповідного питання акцій, крім питань, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті.

За своїм змістом наведена правова норма направлена на захист прав міноритарних акціонерів та фактично встановлює лише мінімальну межу у кількості голосів, необхідних для прийняття рішень з принципово важливих питань діяльності товариства.

У той же час, пунктами 13.1.41 та 18.4 статуту відповідача з питань внесення змін до статуту встановлено більш висока межа при визначенні кількості голосів акціонерів, необхідних для прийняття рішення.

Таким чином, має місце відмінність встановлених Законом та статутом товариства порядків прийняття рішень, проте встановлений статутом порядок не суперечить порядку, встановленому законом. Відмінність не може бути належною підставою недійсності правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту договору вимогам закону, моральним засадам суспільства, правоздатність сторін договору, у чому конкретно полягає неправомірність та інші обставини, що є істотними для правильного вирішення спору

Зміст правочину складають права та обов'язки, про набуття, припинення та зміну яких домовилися учасники правочину, а також особи, визначені сторонами в якості учасників цього правочину.

За статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суперечність правочину положенням чинного законодавства означає врегулювання правовідносин сторін всупереч імперативним нормам законодавства.

Позивачем не доведено суду, що пункти 13.1.41 та 18.4 статуту відповідача повністю або частково протирічать приписам законодавства імперативного характеру.

Крім того, судом прийнято до уваги, що під час проведення чергових загальних зборів акціонерів у 2017 та 2018 роках відповідно головою правління та позивачем пропонувалось учасникам прийняти нову редакцію статуту, проте кожного разу однаковим співвідношенням голосів акціонерів 65,066% проти 34,934% пропозиції було відхилено (пункт 11 протоколу №1 від 20.04.2017 та пункт 10 протоколу №1 від 20.04.2018).

Наведена обставина та прийняття рішень з інших питань протягом двох років з тим же співвідношенням голосів учасників свідчить про наявність конфлікту інтересів серед акціонерів відповідача.

Відповідно до протоколів, у чергових загальних зборах відповідача як 2017 року так і 2018 року прийняли участь 5 акціонерів, що сукупно володіють 99,999% голосуючих акцій.

Простий арифметичний розрахунок доводить, що обчислення ? необхідних для прийняття рішення голосів від кількості голосів акціонерів, що прийняли участь у зборах ніяким чином не міг змінити кінцевий результат.

Більше того, з обох протоколів загальних зборів 2017 та 2018 років вбачається, що підрахунок голосів з питань внесення змін до статуту як раз і здійснювався від кількості голосів присутніх акціонерів, а не від їх загальної кількості (65,066% + 34,934% = 100%), як вимагається чинним статутом відповідача.

Таким чином, твердження позивача про необхідність скасування пунктів 13.1.41 та 18.4 статуту, як необхідну передумову приведення його у відповідність до зміненого законодавства, абсолютно не відповідає фактичним обставинам справи. Зміна статуту у цьому випадку буде можливою виключно при протиправному недопущенні частини акціонерів до участі у роботі загальних зборів.

Встановивши відсутність фактичних та належних правових підстав позову, суд відмовляє у його задоволенні повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про визнання недійсним пункту 13.1.41 статуту відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.12.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк