ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.12.2018р. Справа №905/1971/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрний Дім Геліос, м.Лиман

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Діанівська птахофабрика, с.Діанівка

про стягнення заборгованості в сумі 202176,65 грн.

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Аграрний Дім Геліос, м.Лиман, Донецька область, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства Діанівська птахофабрика, с.Діанівка, Волноваський район, Донецька область, про стягнення заборгованості в сумі 365502,81 грн., у тому числі основний борг в розмірі 110879,92 грн., пеня в сумі 83968,88 грн. та три проценти річних в сумі 7327,85 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань на договором поставки №160418пш від 16.04.2018р., видаткові накладні №РН-0000117 від 17.04.2018р., №РН-0000122 від 18.04.2018р., №РН-0000123 від 19.04.2018р., №РН-0000134 від 23.04.2018р., №РН-0000147 від 02.05.2018р., рахунки фактури №СФ-0000126 від 17.04.2018р., №СФ-0000131 від 18.04.2018р., №СФ-0000132 від 19.04.2018р., №СФ-0000143 від 23.04.2018р., №СФ-0000159 від 02.05.2018р., товаротранспортні накладні, податкові накладні, довіреності на отримання матеріальних цінностей, розрахунок суми боргу.

Ухвалою суду від 02.11.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1971/18; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

29.11.2018р. позивач подав заяву, в якій повідомив суд про сплату відповідачем боргу в сумі 110879,92 грн., у звязку з чим на підставі статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач зменшив позовні вимоги, заявивши про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 84692,95 грн. та трьох процентів річних в сумі 7388,20 грн.

Відповідач 30.11.2018р. надав відзив на позовну заяву від 26.11.2018р., в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ті обставини, що:

- позивачем в порушення п.2.1 договору не передано разом із товаром сертифікату якості, що призвело до неможливості його використання на виробництві та погіршення фінансового стану відповідача;

- вартість поставленого товару сплачена відповідачем у повному обсязі згідно з платіжними дорученнями №1855 від 27.07.2018р., №2686 від 19.10.2018р., №2664 від 17.10.2018р., №2805 від 06.11.2018р., №2755 від 26.10.2018р., №2640 від 16.10.2018р.;

- нарахування пені, 3% річних є безпідставним у звязку з відсутністю предмету спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

16.04.2018р. між сторонами був підписаний договір поставки №160418пш, за умовами якого постачальник (позивач) зобовязався поставити (передати) у власність покупця (відповідача) пшеницю фуражну (далі іменованого товар), а покупець зобовязався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату (п.1.1 договору).

Договір, в якому одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму, згідно із ст.265 Господарського кодексу України є договором поставки. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, в силу ст.ст.11, 712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України між сторонами виникли зобов'язальні відносини на підставі укладеного договору поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.2.1 договору №160418пш від 16.04.2018р. поставка товару здійснюється на умовах відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010р.). Базою поставки є умова СРТ: Донецька обл., Бахмутський район, с.Бахмутське. Цех з виробництва кормів ПРАТ «Бахмутський аграрний союз».

Поставка товару здійснюється партіями. Під партією слід розуміти ту кількість товару, що зазначена у видатковій накладній (п.3.1 договору).

Відповідно до п.3.2 договору поставка товару здійснюється в строки з 03.04.2018р. по 25.04.2018р.

Згідно п.3.3 договору право власності на товар від постачальника до покупця переходить за цим договором з моменту передачі товару постачальником.

Датою поставки товару є дата розвантаження товару, вказана у видатковій накладній (п.3.5 договору).

За умовами п.п.5.1-5.3 договору сторони домовилися, кількість товару-280тн+/- 10%, ціна товар встановлюється в національній валюті України та складає 5500,00 грн. за 1 тонну. Загальна вартість товару, що поставляється на умовах цього договору та складає 1540000,00 грн., у т.ч. ПДВ 256666,67 грн.

Договір №160418пш від 16.04.2018р. набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 30.06.2018р., а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п.9.1 договору).

Як встановлено, згідно видаткових накладних №РН-0000117 від 17.04.2018р., №РН-0000122 від 18.04.2018р., №РН-0000123 від 19.04.2018р., №РН-0000134 від 23.04.2018р., №РН-0000147 від 02.05.2018р., рахунки-фактури №СФ-0000126 від 17.04.2018р., №СФ-0000131 від 18.04.2018р., №СФ-0000132 від 19.04.2018р., №СФ-0000143 від 23.04.2018р., №СФ-0000159 від 02.05.2018р. та товаротранспортних накладних позивачем поставлено, а відповідачем на підставі відповідних довіреностей отримано товар на загальну суму 1171389,14 грн. з урахуванням часткової оплати поставленого товару сума боргу на момент звернення позивача до суду складала 110879,92 грн.

Факт отримання товару на вказану суму не оспорюється та підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Посилання відповідача на ті обставини, що позивачем в порушення п.2.1 договору позивачем було поставлено товар без документів, що посвідчують його якість, судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до ст.268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

Згідно із ст.673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Відповідно до п.4.1 договору якість товару, що поставляється за цим договором, має відповідати ГОСТу або ТУ, які звичайно ставляться до такого виду товару або сертифікату якості заводу-виробника товару та зазначається в специфікації до даного договору.

Згідно п.4.2 договору товар має відповідати вимогам щодо якості в момент його передачі покупцеві.

Порядок перевірки товару за якістю здійснюється за правилами Інструкції №П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СРСР від 25.04.66р. зі всіма наступними змінами, внесеними до цієї інструкції (п.4.3 договору).

Згідно п.4.4 договору приймання товару за якістю, у разі виявлення невідповідностей щодо якості поставленого товару, має здійснюватися покупцем за участю експерта Торгівельно-промислової палати України. При неможливості прийняти товар за участю експерта Торгівельно-промислової палати приймання товару може бути проведено за участю експерта незалежної експертної організації, що має відповідну ліцензію на право здійснення даного виду діяльності.

При виявленні під час приймання товару за якістю відхилення від якості, передбаченої умовами даного договору та специфікації до нього, покупець зобовязаний викликати представника постачальника для відповідного огляду товару та складання акту щодо невідповідності якості товару, за участю представників обох сторін. Положення даного пункту договору не знімає з покупця зобовязань, передбачених пунктом 4.4 даного договору, що є обовязковими умовами для розгляду рекламації постачальником (п.4.5 договору).

При отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов'язань з поставки товару, поставки товару неналежної якості та неналежної комплектності. Тобто, підписавши видаткові накладні та отримавши від позивача товар, відповідач погодився з фактом виникнення в нього відповідних зобов'язань зі сплати його вартості.

Одночасно, ненадання сертифікату якості не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 Цивільного кодексу України а не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність сертифікату якості не звільняє відповідача від обовязку оплатити вартості отриманого товару.

Згідно з положеннями ст.666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження встановлення позивачу строку для передання документів, що стосуються товару, визначених умовами договору, не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, а приймання відповідачем товару підтверджується підписами відповідача у відповідних накладних, тому суд прийшов до висновку, що зобов'язання позивач виконав відповідно до умов договору поставки №160418пш від 16.04.2018р.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.6.1 договору №160418пш від 16.04.2018р оплата вартості партії товару проводиться покупцем шляхом перерахування безготівкових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 7 (семи) банківських днів після дати поставки товару.

Таким чином, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача:

- за видатковою накладною №РН-0000117 від 17.04.2018р. в строк до 26.04.2018р.;

- за видатковою накладною №РН-0000122 від 18.04.2018р. в строк до 27.04.2018р.;

- за видатковою накладною №РН-0000123 від 19.04.2018р.в строк до 02.05.2018р.;

- за видатковою накладною №РН-0000134 від 23.04.2018р. в строк до 04.05.2018р.;

- за видатковою накладною №РН-0000147 від 02.05.2018р. в строк до 14.05.2018р.

Як вбачається з наданих до матеріалів позовної заяви банківських виписок та платіжних доручень №2284 від 10.09.2018р., №2307 від 11.09.2018р., №2330 від 12.09.2018р., відповідачем здійснювалось часткова оплата за накладними №РН-0000117 від 17.04.2018р., №РН-0000122 від 18.04.2018р., №РН-0000123 від 19.04.2018р., №РН-0000134 від 23.04.2018р. з порушенням встановлених умовами договору строків.

Після відкриття провадження по даній справі, відповідачем здійснено оплату за видатковою накладною №РН-0000147 від 02.05.2018р., а саме згідно з наявними в матеріалами справи платіжними дорученнями №2640 від 16.10.2018р. відповідачем перераховано позивачу 10879,92 грн., №2686 від 19.10.2018р. -24999,90 грн., №2664 від 17.10.2018р.- 15000,00 грн., №2805 від 06.11.2018р. - 30000,00 грн., №2755 від 26.10.2018р. - 30000,00 грн.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач виконав з простроченням.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Згідно з п.7.4 договору прострочення оплати товару або термінів його (товару) постачання спричиняє за собою право добросовісної сторони стягнення пені з винного боку у розмірі 2 (подвійної) облікової ставки Національного банку України, що діє на момент прострочення від загальної сум заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно вказаного пункту договору позивачем, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 27.04.2018р. по 05.11.2018р. в розмірі 84692,92 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми пені, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення три проценти річних в сумі 7388,20 грн. за період з 27.04.2018р. по 05.11.2018р.

За висновками суду, розрахунок пені та трьох процентів річних, проведений позивачем, є арифметично невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк виникнення прострочення зобовязання з оплати за накладною №РН-0000123 від 19.04.2018р. Оскільки за вказаною накладною відповідач мав розрахуватися в строк до 02.05.2018р., (30.04.2018р. та 01.05.2018р. є вихідними днями), прострочення виконання зобовязання починається з 03.05.2018р.

Внаслідок проведеного перерахунку стягненню з відповідача на користь позивача підлягають пеня в сумі 83877,32 грн. за період з 27.04.2018р. по 05.11.2018р. та три проценти річних в сумі 7316,23 грн.

При цьому, посилання відповідача на відсутність підстав для нарахування пені та 3% річних спростовуються вищевстановленим фактом прострочення виконання відповідачем грошових зобовязань за договором №160418пш від 16.04.2018р.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення пені в сумі 815,60 грн. та три проценти річних в сумі 71,97 грн. є неправомірним, заперечення відповідача є безпідставними, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає з відповідача на користь позивача пеня в сумі 83877,32 грн. та три проценти річних в сумі 7316,23 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

При цьому, враховуючи зменшення позивачем розміру позовних вимог, а також приймаючи до уваги те, що позивачем при подачі майнового позову було сплачено судовий збір в розмірі 5482,54 грн., тобто більше, ніж встановлено законом (1,5 відсотки ціни позову -3032,65 грн.), за п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в сумі 3720,54 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 46, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрний Дім Геліос до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Діанівська птахофабрика", с.Діанівка про стягнення пені в розмірі 84692,95 грн. та трьох процентів річних в сумі 7388,20 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Діанівська птахофабрика (85783, Донецька обл., Волноваський р-н., с. Діанівка, вул. Миру, буд. 1 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрний Дім Геліос (84406, Донецька обл., м.Лиман, вул.Дубоноса, 1, ) пеню в сумі 83877,32 грн. та три проценти річних в сумі 7316,23 грн., судовий збір в сумі 1744,38 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Аграрний Дім Геліос (84406, Донецька обл., м.Лиман, вул.Дубоноса, 1, ) з державного бюджету України судовий збір в сумі 3720,54 грн. сплачений згідно платіжного доручення №808 від 01.10.2018р.

В судовому засіданні 19.12.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 19.12.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина