ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Дніпро Справа № 904/1820/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 р.

( суддя Бєлік В.Г., м. Дніпро, повний текст складено 03.08.2018 р. )

у справі

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Щьолково Агрохім Україна",

м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Приват-Агро-Білозір'я",

м. Дніпро

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки № 30/03/2017 від 30.03.2017 р. у сумі 1 663 731,14 грн.

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Приват-Агро-Білозір'я",

м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Щьолково Агрохім Україна",

м. Київ

про визнання недійсним договору поставки № 30/03/2017 від 30.03.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я" про стягнення заборгованості у сумі 1 663 731,14 грн., з яких: 1 364 732,46 грн. - основна сума боргу, 203 184,47 грн. - пеня, 21 402,17 грн. - 3% річних, 74 412,04 грн. - інфляційні втрати.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" про визнання недійсним договору поставки № 30/03/2017-ПАБ від 22.03.2017.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 р. у справі № 904/1820/18 первісний позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" 1 364 732,46 грн. основного боргу, 203 184,47 грн. - пені, 21 402,17 грн. 3 % річних, 74 412,04 грн. інфляційних втрат, 32 300,00 грн. витрат по оплаті професійної правничої допомоги та 24 955,97 грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" про визнання недійсним договору поставки відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я" ( Відповідач за первісним позовом, Позивач за зустрічним позовом ) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 р. у справі № 904/1820/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Скаржник вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 р. справі № 904/1820/18 таким, що ухвалено з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, таким, що винесено з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обгрунтування апеляційної скарги, Відповідач за первісним позовом посилається на те, що Позивачем рахунки та акти Відповідачеві не надавались. Тож, Позивач є таким, що прострочив зобовязання щодо надання рахунків і відповідальність за прострочення оплати товару лежить на ньому. Відповідач у суді першої інстанції наголошував на тому, що не отримував Товару, який нібито був поставлений Позивачем. Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, що підтверджували б виконання ним всіх зобовязань за Договором: передання усіх документів Відповідачу, передання яких є обовязком для Відповідача, згідно Договору, передання Товару належної кількості та якості, що мало б підтверджуватись підписаними актами прийому-передачі Товару тощо. Надані Позивачем первинні документи не відповідаюсть вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тож такі документи не можуть вважатись належними доказами здійснення господарської операції.

Крім того, Скаржник наголошує на тому, що у нього, всупереч вимогам Статуту, відсутнє рішення загальних зборів про укладення директором Договору поставки № 30/03/2017-ПАБ від 30.03.2017 р., який містить пряме посилання на те, що директор ТОВ діє в межах Статуту, а тому інша сторона правочину є обізнаною зі змістом Статуту ( в тому числі і у частині, що стосується обмеження відповідних повноважень ).

Також, Скаржник зазначає, що Позивачем заявлено до стягнення, а судом задоволено вимогу про застосування індексу інфляції за період з 15.10.2017 р. При цьому, судом не враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці ( тобто мала місце дефляція ).

На думку Скаржника, не застосувавши до спірних правовідносин положення договору ( які підлягають застосуванню ) суд не звернув увагу на неналежний спосіб захисту прав.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.09.2018 р. апеляційну скаргу залишено без руху, у зв'язку з ненаданням апелянтом доказів сплати судового збору у розмірі 40 076,95 грн.

24.09.2018 р. від апелянта надійшла заява про відкриття апеляційного провадження та надано оригінал платіжного доручення № НОМЕР_1 від 24.09.2018 р. з доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги у відповідному розмірі. Крім того, в поданій апеляційній скарзі від 27.08.2018 р. викладено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення вручено відповідачеві 10.08.2018 р. ( що підтверджується витягом з сайту Укрпошти ), тому в силу вимог ч. 2 ст. 256 ГПК України апелянт має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 р. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 р. у справі № 904/1820/18, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 29.10.2018 р.

Указом Президента України від 29.12.2017 р. № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд з 03.10.2018 р. припинив здійснення правосуддя у зв'язку із публікацією в газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 ГПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 31 ГПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.

На адресу Центрального апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" надійшло письмове клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2018 р. колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В. прийнято до свого провадження справу № 904/1820/18. Розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду на 06.11.2018 р., в режимі відеоконференції.

05.11.2018 р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з урахуванням п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, у зв`язку з відпусткою члена колегії - судді Орєшкіної Е.В. розгляд справи № 904/1820/18 в судовому засіданні не відбувся.

Після усунення обставин, пов'язаних із відпусткою члена колегії - судді Орєшкіної Е.В., ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2018 р. судове засідання призначено на 18.12.2018 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.11.2018 р. колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В. задоволене клопотання представника ТОВ "Щьолково Агрохім Україна" розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду на 18.12.2018 р., в режимі відеоконференції.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ ТОВ "Щьолково Агрохім Україна" не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Скаржник не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності вказаного представника.

18.12.2018 р. розгляд апеляційної скарги в режимі відеоконференції не відбувся, оскільки представник ТОВ "Щьолково Агрохім Україна", який просив провести розгляд апеляційної скарги в режимі відеоконференції, зявився у судове засідання до Центрального апеляційного господарського суду.

В судовому засіданні 18.12.2018 р. по справі оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Відповідно ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ "Щьолково Агрохім Україна", дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30.03.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" ( Постачальник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТ-АГРО-БІЛОЗІР'Я" ( Покупець ) укладено Договір поставки № 30/03/2017-ПАБ, згідно п. 1.1. якого Постачальник зобов'язаний передати у власність Покупця продукцію для сільгоспвиробництва відповідно до умов договору, а Покупець прийняти такий товар та оплатити його на встановлених даним договором умовах.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, асортимент (номенклатура) товару, походження товару ( країна та рік виробництва ), його кількість, ціна (вартість) товару та код товару згідно УКТ ЗЕД визначаються у специфікаціях до договору, кожна з яких складається на окрему партію товару, що поставляється за даним договором, і є невідємною частиною договору.

Товар постачається на умовах DDP у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено специфікацією. Конкретна адреса передачі товару покупцю (місце поставки) зазначається у специфікації.

Строк поставки: Постачальник зобовязаний поставити товар за відповідною специфікацією протягом 5 (пяти) календарних днів з дати внесення покупцем попередньої оплати (авансу) згідно п. 4.3.1. або п. 4.4.1. договору, якщо інше не передбачено специфікацією. Дострокова поставка товару постачальником допускається виключно за згодою сторін ( п. 3.1. договору ).

Відповідно до п. 4.1. договору загальна вартість/ціна товару за цим договором складає суму вартості/ціни партій товару за всіма специфікаціями до цього договору.

Згідно п.п. 4.3., 4.3.1., 4.3.2. договору у разі, коли ціна (вартість) Товару має еквівалент у іноземній валюті за відповідною Специфікацією, то, якщо є не визначено Сторонами у Специфікації, оплата Товару за Специфікацією здійснюється Покупцем в наступному порядку: Оплата у розмірі 30 % ціни (вартості) Товару, передбаченої у відповідній Специфікації, здійснюється на умовах попередньої оплати (авансу) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом п'яти банківських днів з дати отримання Покупцем наданого Постачальником рахунку на оплату.

Постачальник зобов'язаний виставити та надати Покупцю рахунок в день підписання Сторонами відповідної специфікації. Ціна, зазначена у рахунку, дійсна протягом п'яти банківських днів з дати отримання такого рахунку покупцем, не залежно від зміни офіційного курсу продажу іноземної валюти до гривні, встановленого Національним ком України. Рахунок дійсний протягом п'яти банківських днів з дати отримання такого рахунку Покупцем, не залежно від строку, зазначеному у такому рахунку.

Покупець вважається таким, що виконав грошові зобов'язання по оплаті Товару (дата оплати), з дати списання грошових коштів з поточного рахунку платника ( Покупця або третьої особи, що не є стороною за цим Договором, згідно п. 15. Договору).

Оплата решти 70 % ціни (вартості) Товару, передбаченої у відповідній Специфікації (з урахуванням п. 4.2.1.1. Договору), здійснюється на умовах відстрочення шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок Постачальника у строк/термін, визначений Сторонами у відповідній Специфікації.

Покупець вважається таким, що виконав грошові зобов'язання по оплаті Товару (дата оплати), з дати списання нових коштів з поточного рахунку платника ( Покупця або третьої особи, що не с стороною за цим Договором, згідно п. 5. Договору).

За умовами пункту 5.1. договору приймання товару по кількості та якості упаковки (окрім прихованих недоліків) здійснюється Покупцем у момент прийому товару у місці поставки та підтверджується підписанням покупцем акту прийому-передачі товару.

П. 6.2.2. договору передбачено, що Покупець зобовязаний прийняти товар та здійснити відповідні розрахунки згідно з умовами даного договору.

За змістом п. 6.2.3. договору Покупець зобовязаний надати Постачальнику засвідчені копії свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, копію довідки про взяття на облік платника податків, статуту і документів, що підтверджують повноваження підписанта договору з боку покупця.

Ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до видатковою накладною № 310 від 07.04.2017 р., довіреністю ТМЦ № 72 від 07.04.2017 р., видатковою накладною № 622 від 23.05.2017 р., довіреністю ТМЦ № 120 від 23.05.2017 р., видатковою накладною № 1026 від 23.08.2017 р., довіреністю ТМЦ № 203 від 18.08.2017 р., Постачальник на виконання умов договору здійснив поставку Покупцю товар, на загальну суму 1 949 617,80 грн.

Відповідно до Додатку № 1 від 30.03.2017 р. ( специфікації ), Покупець був зобов'язаний оплатити загальну вартість товару, зазначену в специфікації в такі строки ( терміни ) та порядку, як визначено в „Графік оплати Товару Покупцем, а саме: авансовий платіж - 483 241,57 грн. ( 30 % від ціни Товару); відстрочений платіж - 1 127 563,68 грн. ( 70 % від ціни Товару ) не пізніше 15.10.2017 р.

Відповідно до Додатку № 2 від 15.05.2017 р. ( специфікації ), Покупець був зобов'язаний оплатити загальну вартість Товару, зазначену в Специфікації в такі строки (терміни) та порядку, як визначено в „Графік оплати Товару Покупцем, а саме: авансовий платіж - 86 729,83 грн. ( 30 % від ціни Товару); відстрочений платіж - 202 369,61 грн. ( 70% від ціни Товару ) не пізніше 15.10.2017 р.

Відповідно до Додатку № 3 від 18.08.2017 р. ( специфікації ), Покупець був зобов'язаний оплатити загальну вартість Товару, зазначену в Специфікації в такі строки (терміни) та порядку, як визначено в „Графік оплати Товару Покупцем, а саме: авансовий платіж - 14 913,94 грн. (30% від ціни Товару); відстрочений платіж 34 799,18 грн. ( 70 % від ціни товару ) не пізніше 01.12.2017 р.

Проте, як встановлено судом першої інстанції Покупець грошові зобов'язання по Договору поставки та додатках до нього ( специфікаціях ) виконав лише частково ( 30 % від суми Товару в додатках № 1-3 ) в загальній сумі 584 885,34 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № НОМЕР_2 від 10.05.2017 р. на суму 483 241,57 грн., № НОМЕР_3 від 18.05.2017 р. на суму 86 729,83 грн., № НОМЕР_4 від 22.08.2017 р. на суму 14 913,94 грн.

04.04.2018 р. Позивач ( за первісним позовом ) направив Відповідачу ( за первісним позовом ) вимогу № 404-6, якою вимагав погасити залишок заборгованості, яку останній отримав, але вимоги не виконав, відповіді не надав.

Відтак, борг в сумі 1 364 732,46 грн. на момент подачі цієї позовної заяви Відповідачем сплачений не був.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами п. 9.4. договору у разі прострочення терміну (строку) оплати товару згідно п. 4.3.2. або п.4.4.2. договору, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період порушення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. У випадку якщо прострочення терміну (строку) оплати товару становить понад тридцять календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику 18% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення.

Позивачем нарахована пеня за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань за загальний період з 16.10.2017 р. по 15.04.2018 р. у розмірі 203 184,47 грн.

За порушення Відповідачем виконання грошового зобов'язання Позивачем нараховано три відсотки річних за загальний період з 16.10.2017 р. по 25.04.2018 р. у розмірі 21 402,17 грн. та інфляційні втрати за загальний період з жовтня 2017 по березень 2018 у сумі 74 412,04 грн.

Наведені вище суми є предметом спору за первісним позовом, які ТОВ "Приват-Агро-Білозір'я", не визнає, подавши до суду першої інстанції зустрічний позов до ТОВ "Щьолково Агрохім Україна" про визнання недійсним договору поставки № 30/03/2017-ПАБ від 22.03.2017 р. з підстав відсутності повноважень директора на підписання спірного договору.

Перевіривши розрахунки Позивача, місцевим господарським судом встановлено, що наявні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з Відповідача 1 364 732,46 грн. основного боргу, 203 184,47 грн. пені, 3% річних за загальний період з 05.12.2017 р. по 02.04.2018 р. у розмірі 1 017,00 грн. та інфляційні втрати за загальний період з грудня 2017 по березень 2017 у сумі 3 630,03 грн., 32 300,00 грн. витрат по оплаті професійної правничої допомоги та 24 955,97 грн. витрат по сплаті судового збору.

З урахуванням викладеного, та приймаючи до уваги те, що товар прийнято Відповідачем, видаткові накладні містять від Відповідача підпис і скріплені його печаткою, господарський суд в оскаржуваному рішенні за первісним позовом стягнув з Відповідача на користь Позивача вищезазначені суми, відмовивши в задоволені позовних вимог викладених в зустрічному позові.

Дослідивши доводи апеляційної скарги Відповідача, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують вказаного вище висновку місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Згідно положень статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до приписів статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (стаття 216 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У відповідності до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Органи юридичної особи діють у межах повноважень, наданих їм установчими документами та законом. Орган юридичної особи як її частина представляє інтереси останньої у відносинах з іншими суб'єктами права без спеціальних на те повноважень (без довіреності). Між юридичною особою та її органом правові відносини не виникають, а тому дії її органу визнаються діями самої юридичної особи.

У відносинах з третіми особами слід виходити з презумпції наявності достатнього обсягу повноважень на здійснення дієздатності юридичної особи як у одноособового органу юридичної особи, так і керівника її колегіального органу.

В п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом ( наприклад, абзацом другим ч. 2 ст. 98 ЦК України ); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень.

Щодо кола повноважень керівника юридичної особи стосовно вчинення правочинів від імені цієї особи, то воно визначається її установчими документами, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підприємства.

Як вбачається з преамбули спірного Договру поставки, зі сторони Покупця ТОВ "Приват-Агро-Білозір'я" було підписано угоду директором ОСОБА_1, який діяв на підставі Статуту.

Згідно з п. 11.1 Статуту вищим органом Товариства є Загальні збори та виконавчий орган Директор.

Відповідно до п. 11.2.2.10 до компетенції Загальних зборів учасників Товариства належить, зокрема прийняття рішеннь про укладання виконавчим органом правочинів щодо придбання оборотних активів на суму, що перевищує 50 000 грн.

П. 11.3.5.4. Статуту передбачено, що диретор самостійно вчиняє ( укладає ) правочини, за винятком правочинів щодо придбання оборотних активів на суму, що перевищує 50 000 грн.

Відповідачем за зустрічним позовом до матеріалів справи надано копію протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Приват-Агро-Білозір'я" № 30/03-2017 від 30.03.2017 р. щодо умов укладання спірного договору та надання повноважень директору Товариства - ОСОБА_1 на підписання такого договору.

Отже, спірний правочин, як і документи на підставі яких отримувався товар, були вчинені представником ТОВ «ПРИВАТ-АГРО-БІЛОЗІР'Я» в межах його повноважень на підставі рішення Загальних зборів учасників ТОВ «ПРИВАТ-АГРО-БІЛОЗІР'Я» оформленого протоколом № 30/03-2017 від 30.03.2017 р., що спростовує доводи Скаржника та Позивача за зустрічним позовом.

На підставі аналізу сукупності поданих до матеріалів справи доказів суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оспорюваний правочин відповідає вимогам діючого законодавства і обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення, під час розгляду справи встановлено не було.

До матеріалів справи Позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів в підтвердження того, що при укладанні оспорюваного правочину, одна із сторін правочину діяла з перевищенням своїх повноважень. Відповідних обставин судом не встановлено.

Натомість, місцевим судом встановлено, що товар прийнято Покупцем, видаткові накладні містять від Покупця підпис і скріплені його печаткою.

При цьому, як слушно зазначив суд першої інстанції Позивачем за зустрічним позовом в подальшому було схвалено спірний правочин, отримано поставлений товар та здійснено часткову оплату такого товару.

Отже, обставини викладені у зустрічній позовній заяві, не були доведені у встановленому законом порядку належними і допустимими засобами доказування, що стало підставою для відмови у визнанні недійсним оспорюваного правочину.

Щодо первісного позову, то місцевий господарський суд задовольняючи вимоги, обгрунтовано відхилив, як помилкове твердження Відповідача за первісним позовом про ненастання обовязку оплатити поставлений товар через відсутність акту прийому-передачі товару, з огляду на те, що видаткові накладні, складені у відповідності до вимог Закону України Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні, засвідчують встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин. Відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Судової плати у господарських справах Верховного Суду України від 29.04.2015 р. у справі № 3-77гс15.

Крім того, до подачі позову Позивачем, Відповідач ( за первісним позовом ) не звертався до Позивача з претензіями чи заявами з приводу відсутності будь-яких товаросупроводжуючих документів. Вказані дії Покупця свідчать про наявність у нього всіх документів, передбачених Договором.

Лише самі посилання Скаржника викладені в апеляційній скарзі щодо не врахування судом першої інстанції порядку розрахунку розміру боргу з урахуванням індексу інфляції без відповідного конррозрахунку - не спростовують розміру відповідного нарахування, перевіреного господарським судом

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що Позивачем ( за первісним позовом ) надано достатні й допустимі докази на підтвердження поставки Відповідачеві ( за первісним позовом ) товару й виникнення у останнього обовязку перед Позивачем з оплати одержаного товару.

Враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені обставини справи, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволені зустрічного позову, а доводи викладені в апеляційній скарзі колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам законодавства та спростовуються встановленим судом першої інстанції обставинами справи.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Білозір'я" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 р. у справі № 904/1820/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19.12.2018 р.

Головуючий суддя І. М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя Е. В. Орєшкіна