ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 6/6

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

за участі секретаря судового засідання Сліпчук Н.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Підприємство теплових мереж" в особі керуючого санацією Мальованого Олександра Павловича

представник - адвокат Шарихін Ю.В. (ордер серії КС №416632 від 03.12.2018),

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго"

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж" в особі керуючого санацією Мальованого Олександра Павловича

на постанову Харківського апеляційного господарського суду

від 24.07.2018

у складі колегії суддів: Тарасова І.В. (головуючий), Барбашова С.В., Здоровко Л.М.

за заявою Публічного акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж" в особі керуючого санацією Мальованого Олександра Павловича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго"

про стягнення 7 442 403, 44 грн.

в межах справи №6/6

за заявою Відкритого акціонерного товариства "Сумиобленерго"

про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж"

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 21.08.2018 поштовим відправленням, направленим на адресу Харківського апеляційного господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Підприємство теплових мереж" в особі керуючого санацією Мальованого Олександра Павловича звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 у справі №6/6 в порядку статей 286-288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №6/6 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.09.2018.

3. Ухвалою Верховного Суду від 16.10.2018 відкрито касаційне провадження у справі №6/6 Господарського суду Сумської області за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж" в особі керуючого санацією Мальованого Олександра Павловича на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 та призначено її розгляд на 27.11.2018.

4. Ухвалою від 27.11.2018 Верховний Суд відклав розгляд касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж" в особі керуючого санацією Мальованого Олександра Павловича на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 у справі №6/6 на 06.12.2018.

5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (далі - ТОВ "Сумитеплоенерго") подало відзив на касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж" в особі керуючого санацією Мальованого О.П. (далі - ПАТ "Підприємство теплових мереж").

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Розгляд справи в суді першої інстанції та прийняте ним рішення

6. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 17.01.2003 порушено справу №6/6 про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж" відповідно до статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

6.1. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 04.06.2003 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника.

6.2. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 22.09.2016 керуючим санацією у справі призначено арбітражного керуючого Мальованого О.П.

6.3. Керуючий санацією звернувся до місцевого суду в межах справи №6/6 про банкрутство ПАТ "Підприємство теплових мереж" із заявою (вх. №3572(з) від 29.12.2016 до ТОВ "Сумитеплоенерго", в якій просив стягнути з ТОВ "Сумитеплоенерго" на користь ПАТ "Підприємство теплових мереж" заборгованість по орендній платі згідно з договором оренди, укладеним у серпні 2005 року на суму 7 442 403, 44 грн. та 111 636, 05 грн. судового збору за подання позовної заяви.

7. Ухвалою від 12.10.2017 Господарський суд Сумської області клопотання №4417 від 12.10.2017 ТОВ "Сумитеплоенерго" відхилив, заяву керуючого санацією ПАТ "Підприємство теплових мереж" задовольнив частково, стягнув з ТОВ "Сумитеплоенерго" на користь ПАТ "Підприємство теплових мереж" 2 045 240, 64 грн. заборгованості по орендній платі та 30 678, 61 грн. судового збору.

7.1. Місцевий суд встановив таке:

- у серпні 2005 року між ЗАТ "Підприємство теплових мереж" та ТОВ "Сумитеплоенерго" укладено договір оренди та протокол узгодження розбіжностей до договору оренди від 14.08.2006, відповідно до яких ЗАТ "Підприємство теплових мереж" зобов'язалося передати, а ТОВ "Сумитеплоенерго" зобов'язалося прийняти в тимчасове користування за плату на умовах, в порядку й терміни, встановлені договором, майно, зазначене у додатку №1 договору, для виробничих цілей відповідно до пункту 4.1. договору; строк дії договору - до 01.09.2015;

- відповідно до протоколу узгодження розбіжностей до договору, датою початку обчислення терміну оренди майна є 01.09.2005;

- ухвалою Господарського суду Сумської області від 29.01.2013 замінено найменування боржника у справі із Закритого акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж" на Публічне акціонерне товариство "Підприємство теплових мереж";

- заборгованість по орендній платі за договором оренди від 01.09.2005 за період з січня 2006 року по грудень 2016 року включно становить 7 442 403, 44 грн.;

- під час розгляду справи з'ясовано, що за договором оренди №279 від 01.12.2011 та від серпня 2005 року перелік майна різний, за виключенням деяких позицій, що співпадають. Згідно з договором від серпня 2005 року, ТОВ "Сумитеплоенерго" прийняло в оренду теплові мережі для виробничих цілей, а зокрема, ТОВ "Сумитеплоенерго" прийняло від ПАТ "Підприємство теплових мереж" передавальні пристрої тепломереж в кількості 17 одиниць з розташуванням у різних районах міста Суми (пункт 1.4. договору). При цьому, ТОВ "Сумитеплоенерго" не надало суду акта приймання-передачі в підтвердження повернення орендованого майна ПАТ "Підприємство теплових мереж".

7.2. Ухвала місцевого господарського суду, з посиланням на статті 256, 257, 261, 526, 530, 762, 764 ЦК України, статті 193, 286 ГК України, мотивована тим, що:

- ТОВ "Сумитеплоенерго" не надало доказів сплати боргу по орендній платі за договором оренди від серпня 2005 року, тому воно має невиконане зобов'язання в частині оплати орендованого майна, оскільки факт існування заборгованості підтверджений належними та допустимими доказами. Документи, зокрема, акти приймання-передачі в підтвердження повернення орендованого майна ТОВ "Сумитеплоенерго" до ПАТ "Підприємство теплових мереж" в матеріалах справи відсутні;

- обов'язок ТОВ "Сумитеплоенерго" сплатити орендну плату виникав щомісячно, відповідно до умов договору. Неотримання ТОВ "Сумитеплоенерго" платіжних документів від ПАТ "Підприємство теплових мереж" не звільняло ТОВ "Сумитеплоенерго" від обов'язку щодо сплати орендної плати, тому суд дійшов висновку про те, що ТОВ "Сумитеплоенерго" порушило право та охоронюваний законом інтерес ПАТ "Підприємство теплових мереж", пов'язаний із виконанням зобов'язань за договором оренди, за захистом якого ПАТ "Підприємство теплових мереж" звернулось до суду;

- позовна давність за частиною вимог ПАТ "Підприємство теплових мереж" про стягнення орендної плати сплила і про це подано заяву ТОВ "Сумитеплоенерго", а ПАТ "Підприємство теплових мереж" не навело поважних причин пропущення строків, тому позовні вимоги слід задовольнити за період стягнення боргу з грудня 2013 року по листопад 2016 року на суму 2 045 240, 64 грн.;

- доводи ТОВ "Сумитеплоенерго" про укладення нового договору №279 з ПАТ "Підприємство теплових мереж" 01.12.2011 про оренду майна, який змінив попередні умови договору за серпень 2005 року, місцевий суд відхилив, як необґрунтовані, з посиланням на те, що перелік майна за договором від серпня 2005 року різниться з переліком майна за договором №279, що дозволяє зробити висновок про чинність обох договорів оренди (т. 23, а.с. 19-21, т. 24, а.с. 57-66).

Провадження в суді апеляційної інстанції та обґрунтування прийнятої ним постанови

8. Постановою від 24.07.2018 Харківський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ТОВ "Сумитеплоенерго" задовольнив, ухвалу Господарського суду Сумської області від 12.10.2017 у справі №6/6 в частині часткового задоволення заяви керуючого санацією ПАТ "Підприємство теплових мереж" (вх. №3572 від 29.12.2016) скасував, прийняв нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовив в цілому, стягнув з ПАТ "Підприємство теплових мереж" на користь ТОВ "Сумитеплоенерго" судові витрати за подання апеляційної скарги на суму 122 800 грн.

8.1. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

- договір оренди за серпень 2005 року, на який посилався позивач як на підставу стягнення заборгованості по орендній платі, сторонами нотаріально не посвідчений та державна реєстрація його не здійснювалась, в той час як чинне на той час цивільне законодавство (статті 793-794 ЦК України) вимагало як нотаріального посвідчення договору, укладеного на строк понад один рік, так його державної реєстрації. А тому, виходячи з приписів законодавства, що регулювало спірні правовідносини на момент укладення договору, такий договір в частині нерухомого майна (будівель, теплових мереж - передавальних пристроїв) є неукладеним, що унеможливлює стягнення орендної плати за таким договором за об'єкти нерухомого майна;

- договір оренди майна за серпень 2005 року щодо рухомого майна припинився з підстав укладення сторонами договору оренди №279 від 01.12.2011, за яким в оренду було передано рухоме майно, договору оренди транспортних засобів №1 від 01.01.2011 між позивачем та відповідачем, договору оренди автокрану №2 від 01.01.2011, договору оренди екскаватора №3 від 01.01.2011;

- апеляційним судом встановлено укладення договору оренди №УКМ-0047 від 01.09.2005 між ТОВ "Сумитеплоенерго" та Сумською міською радою, за яким в оренду ТОВ "Сумитеплоенерго" було передано Сумською міською радою цілісний майновий комплекс по виробництву, транспортуванню тепла та електричної енергії у місті Суми, зокрема, в додатку №5/6 до акта приймання-передачі за договором оренди сторони визначили перелік об'єктів комунальної власності, що передаються в оренду (теплові мережі, тепломагістралі, адреси та інвентаризаційні номери яких є ідентичними тим, що зазначені в Акті приймання-передачі до договору за серпень 2005 року; існування та дійсність зазначеного договору підтверджується наявними в матеріалах справи рішеннями Господарського суду Сумської області від 29.01.2008 у справі №10/33-08 та від 19.08.2013 у справі №920/1248/13; тому доводи позивача щодо несплати відповідачем коштів за оренду зазначеного нерухомого майна (будівель та тепломереж), виходячи з укладення договору оренди б/н за серпень 2005 року, апеляційний суд визнав необґрунтованими та такими, що не підтверджені фактом виникнення договірних зобов'язань між сторонами на предмет оренди нерухомості (будівель та теплових мереж);

- апеляційний суд спростував висновки місцевого суду про можливість одночасного існування двох договорів оренди рухомого майна (за серпень 2005 року та №279 від 01.12.2011), застосувавши оцінку доказів за сукупністю встановлених фактичних обставин справи. Так, апеляційним судом встановлено, що за Актом приймання передачі орендованого майна від 01.12.2011 по договору №279 від 01.12.2011 ЗАТ "Підприємство теплових мереж" передало, а ТОВ "Сумитеплоенерго" прийняло 44 одиниці майна з тими ж інвентарними номерами, яке передавалось за договором від серпня 2005 року, внаслідок чого апеляційний суд дійшов висновку, що з 01.12.2011 ТОВ "Сумитеплоенерго" не користувалося зазначеним майном по договору за серпень 2005 року та не повинно сплачувати за нього орендну плату. Також, апеляційний суд прийняв до уваги укладення між сторонами окремих договорів оренди транспортних засобів 01.01.2011 №№ 1, 2, 3, які також були в переліку майна за спірним договором від серпня 2005 року, визнання позивачем факту припинення дії договору за серпень 2005 року в претензії №37 від 16.06.2014. Здійснивши оцінку зазначених доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що формальна відсутність акта повернення майна з оренди за договором оренди від серпня 2005 року нівелюється наявністю актів приймання-передачі того ж майна в оренду між тими ж сторонами в грудні 2011 року, що спростовує доводи позивача про продовження дії договору за серпень 2005 року на період 2011-2017 років. При цьому, апеляційний суд керувався практикою застосування частини 2 статті 785 ЦК України згідно з постановою Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі №3-85гс14 про те, що узгоджені дії сторін на укладення і підписання нового договору оренди спростовують висновки про можливість застосування відповідальності за неповернення майна орендодавцю. У спірному випадку апеляційний суд дійшов висновку, що узгоджені дії сторін на укладення нового договору оренди в частині рухомого майна орендодавця підтверджують взаємне волевиявлення сторін щодо розірвання попереднього договору та укладення нового договору оренди, а в частині передачі в оренду об'єктів нерухомості (будівель, тепломереж) договір 2005 року є неукладеним та не породжує зобов'язань сторін (т. 29, а.с. 212- 213, т. 28, а.с. 249-260);

- суд дійшов висновку про недоведення позивачем належними доказами факту користування майном за договором серпня 2005 року за період з грудня 2011 року по 10.12.2016, прийнявши до уваги, зокрема, повернення частини майна позивачу в судовому порядку згідно з рішенням Господарського суду Сумської області від 26.08.2008 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2008 у справі №13/402-08;

- апеляційний суд застосував позовну давність за вимогами ПАТ "Підприємство теплових мереж" згідно з поданою заявою про застосування позовної давності ТОВ "Сумитеплоенерго" за період з січня 2006 року по листопад 2011 року, відмовивши у стягненні орендної плати за рухоме майно за спірним договором у зв'язку із спливом позовної давності та з огляду на те, що ПАТ "Підприємство теплових мереж" не надано доказів виконання зобов'язань за договором оренди від серпня 2005 року;

- суд визнав необґрунтованими доводи заявника апеляційної скарги про те, що наданий позивачем в обґрунтування позовних вимог акт приймання-передачі обладнання без номера та без дати не стосується спірного договору без номера від серпня 2005 року, оскільки це спростовується наявними в матеріалах справи постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2008, якою залишено без змін рішення Господарського суду Сумської області від 26.08.2008 у справі №13/402-08, про задоволення позову ЗАТ "Підприємство теплових мереж" до ТОВ "Сумитеплоенерго" про стягнення 228 858, 63 грн. заборгованості за договором б/н від серпня 2005 року, однак, зазначив, що така заборгованість стягувалась частково за період, щодо якого апеляційним судом у даній справі застосовано позовну давність та відмовлено в позові;

- доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що рішенням Господарського суду Сумської області від 20.12.2010 у справі №17/119-10, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Сумитеплоенерго" до ПАТ "Підприємство теплових мереж" про визнання недійсним договору оренди б/н від серпня 2005 року, апеляційний суд вважав необґрунтованими з посиланням на те, що підставою позову було підписання оспорюваного договору неналежною посадовою особою, а підстави недійсності цього договору в частині обов'язкового нотаріального посвідчення договору оренди нерухомого майна (будівель, тепломереж) та його державної реєстрації судами у справі №17/119-10 не досліджувалися, що не обмежує суд у даній справі щодо їх дослідження та оцінки.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (керуючий санацією ПАТ "Підприємство теплових мереж" Мальований О.П.)

9. Скаржник доводив, що судом не встановлено жодних підстав, передбачених статтею 215 ЦК України, для визнання спірного договору недійсним. При цьому, апеляційний суд, ставлячи під сумнів факт дійсності та укладення договору оренди за серпень 2005 року, порушив вимоги частини 4 статті 75 ГПК України, оскільки не прийняв до уваги рішень судів у справі №17/119-10 про відмову у визнанні його недійсним, що на думку скаржника, також порушує частину 5 статті 269 ГПК України на предмет того, що в суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

9.1. Скаржник зазначав, що апеляційний суд необґрунтовано прийняв додаткові докази від ТОВ "Сумитеплоенерго" без жодних доказів щодо неможливості їх подання суду першої інстанції, а зокрема, рішення Господарського суду Сумської області від 29.01.2008 у справі №10/33-08 та від 19.08.2013 у справі №920/1248/13 про визнання дійсним договору №УКМ-0047 від 01.09.2005 між ТОВ "Сумитеплоенерго" та Сумською міською радою про визнання дійсним договору оренди цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню тепла та електричної енергії, копій договорів оренди транспортних засобів №№1, 2, 3 від 01.01.2011, що є порушенням частини 3 статті 269 ГПК України.

9.2. Скаржник доводив, що апеляційним судом порушено правила оцінки доказів у справі відповідно до статей 76, 77 ГПК України щодо оцінки договору оренди від серпня 2005 року, претензії №37 від 16.06.2014, договору №УКМ-0047 від 01.09.2005, допущено ряд граматичних помилок (опечаток), що не відповідає вимогам до судового рішення.

9.3. Скаржник аргументував прийняттям постанови апеляційного суду з порушенням вимог статей 261, 530, 598, 599-609, 651-652, 762 (частина 6) ЦК України щодо настання строку виконання зобов'язань за договором оренди тільки після виставлення до оплати платіжних вимог орендарю, неправильним застосуванням правил про позовну давність, оскільки строк оплати за період 2005-2011 років не настав, бо позивач не виставляв до оплати відповідачу платіжних вимог, неправильним тлумаченням про припинення дії спірного договору оренди у 2011 році за наслідком укладення нового договору, недоведення відповідачем зміни істотних обставин чи істотного порушення умов договору, що може бути підставою його розірвання.

Доводи інших учасників справи

10. У відзиві ТОВ "Сумитеплоенерго" на касаційну скаргу ПАТ "Підприємство теплових мереж" зазначено, що договір, на який посилається позивач як на підставу стягнення заборгованості по орендній платі, сторонами нотаріально не посвідчений та не містить державної реєстрації, а тому, враховуючи приписи статей 210, 640, 793, 794 ЦК України в редакції на момент його укладення, договір оренди в частині нерухомого майна є неукладеним, а отже, правові підстави для задоволення позовних щодо сплати орендної плати за нерухоме майно (будівлі, тепломережі) відсутні.

10.1. У відзиві також зазначено, що сторонами на виконання умов договору оренди майна №279 від 01.12.2011 було підписано акт приймання-передачі від 01.12.2011, що підтверджує фактичне повернення рухомого майна орендодавцю та його повторну здачу в оренду за новим договором. Отже, дія договору щодо решти рухомого майна в цілому припинилась, що позивач визнав у заявленій ним відповідачу претензії №37 від 16.06.2014, і автоматично не продовжувалась на наступний період, оскільки було укладено новий договір оренди.

10.2. Відповідач звернув увагу на те, що припинення договору оренди внаслідок узгоджених дій сторін шляхом підписання нового договору оренди майна №279 від 01.12.2011, яке визнавалось позивачем в претензії від 16.06.2014 №37 та яке встановив апеляційний суд, відповідає вимогам частини 2 статті 604 ЦК України та практиці Верховного Суду України згідно з постановою 02.09.2014 у справі №3-85гс14.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

11. Цивільний кодекс України

Частина 1 статті 219 - у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Частина 2 статті 219 - суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Частина 1 статті 220 - у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частина 1 статті 215 - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 3 статті 215 - якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 256 - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 2 статті 267 - заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Частина 3 статті 267 - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частина 4 статті 267 - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частина 1 статті 638 - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 1 статті 639 - договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частина 6 статті 762 - наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Частина 2 статті 793 - договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню (в редакції станом на серпень 2005 року).

12. Господарський процесуальний кодекс України

Частина 1 статті 74 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 3 статті 74 - докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частина 4 статті 74 - суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Частина 1 статті 75 - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частина 1 статті 77 - обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

13. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування апеляційним судом положень статей 214, 215, 261, 530, 629, 651, 652 762 ЦК України, статей 75-77, 269 ГПК України та здійснює перегляд постанови апеляційного суду в межах доводів касаційної скарги.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

14. Системний аналіз положень частини 2 статті 220 та статті 763 ЦК України в редакції, на момент укладення договору оренди від серпня 2005 року, дозволяє зробити висновок про те, що чинне на той час цивільне законодавство вимагало нотаріального посвідчення договору оренди нерухомого майна, укладеного сторонами на строк більше одного року. Відтак, недотримання нотаріальної форми такого правочину означало, що сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, а тому такий правочин є неукладеним.

З огляду на таке, касаційний суд вважає правильними висновки апеляційного суду про неукладення спірного договору оренди від серпня 2005 року в частині, яка стосується передачі в оренду об'єктів нерухомого майна (будівель та тепломереж), та правильними висновки апеляційного суду про відмову у стягненні орендної плати за таке майно за період із серпня 2005 року по грудень 2016 року.

Доводи скаржника про те, що апеляційним судом порушено вимоги частини 4 статті 75 ГПК України, оскільки не прийнято до уваги рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2010 у справі №17/119-10 про відмову у визнанні недійсним договору оренди від серпня 2005 року з підстав його підписання неуповноваженою особою від імені ТОВ "Сумитеплоенерго" ОСОБА_10, колегія суддів касаційного суду вважає необґрунтованими, оскільки апеляційний суд їх спростував з посиланням та те, що у справі №17/119-10 були інші правові підстави для визнання недійсним договору (його підписання неуповноваженою особою зі сторони відповідача), а у справі, яка розглядається, апеляційний суд встановив обставини невідповідності спірного договору вимогам статті 763 ЦК України (в редакції на час укладення договору) (т. 29, а.с. 214).

15. Відповідно до статей 75-86, 237-244, 269 ГПК України, збирання, аналіз та оцінка доказів є виключною компетенцією судів першої та апеляційної інстанцій. Касаційний суд не вправі переоцінювати докази та обставини справи згідно статті 300 ГПК України.

Відтак, встановлення судами підстав для застосування позовної давності щодо частини вимог позивача, які стосуються сплати орендної плати за орендоване рухоме майно за спірним договором за період серпня 2005-2011 року з посиланням на те, що судами не було надано належної оцінки обставинам справи, зокрема, умовам спірного договору, згідно з яким, на думку позивача, право на отримання орендної плати виникає виключно після виставлення до оплати рахунку позивачем, а оскільки за період 2005-2011 років доказів виставлення рахунків не надано, то це означає, що не настав строк платежу та не пропущено позовної давності для стягнення боргу за цей період, Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки суди в даному випадку по іншому оцінили договірні зобов'язання сторін, встановили порушення пункту 4.1.2 договору, прийняли до уваги фактичне стягнення частини заборгованості з орендної плати за судовими рішеннями у 2009, 2011 роках та дійшли висновку про пропуск позивачем позовної давності за вимогами 2005-2011 років на час звернення з позовом у грудні 2016 року. Касаційний суд відповідно до статті 300 ГПК України не наділений компетенцією щодо оцінки та переоцінки доказів у справі, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій вважає такими, що відповідають вимогам статей 261, 267 ЦК України, виходячи з оцінки фактичних обставин справи, зробленої судами.

16. З матеріалів справи вбачається що апеляційна скарга ТОВ "Сумитеплоенерго" №4580 від 23.10.2017 прийнята до розгляду ухвалою суду 21.05.2018 з призначенням розгляду справи в судовому засіданні на 05.06.2018, відзив на апеляційну скаргу та відповідь на відзив від ТОВ "Сумитеплоенерго" надійшли до апеляційного суду 04.06.2018, в судовому засіданні 05.06.2018 оголошувалась перерва до 05.07.2018 (т. 28, а.с. 163-168, 191-193, 195-201, 213-217). Додаткові пояснення до апеляційної скарги ТОВ "Сумитеплоенерго" з поясненнями щодо прийнятих рішень судами у справах №5021/1998/2011, №920/128/13 та №10/33-08 надійшли до апеляційного суду 25.06.2018 та 02.07.2018 разом з копіями таких рішень, отриманими з Єдиного державного реєстру судових рішень, наданих як додатки до пояснень, без клопотання про прийняття їх як додаткових доказів у справі (т. 28, а.с. 237-260, т. 29, а.с. 1-27).

Касаційний суд погоджується з обґрунтованістю доводів скаржника про те, що апеляційний суд порушив вимоги процесуального закону, прийнявши судові рішення до матеріалів справи без відповідного клопотання відповідача про прийняття додаткових доказів. Разом з тим, зазначені судові рішення є загальновідомими як такі, що внесені до публічного Державного реєстру судових рішень та могли бути встановлені судами за наслідком ознайомлення з додатковими поясненнями до апеляційної скарги. Тому колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновками апеляційного суду, який прийнявши до уваги додаткові пояснення скаржника до апеляційної скарги, надав повну інформацію про прийняті судами рішення щодо спірного майна, що сприяло швидшому розгляду справи по суті на стадії апеляційного перегляду та вважає, що таке процесуальне порушення є незначним та не вплинуло в цілому на законність та справедливість прийняття постанови апеляційного суду, так як апеляційний суд дав оцінку всім судовим рішенням, які приймалися як на користь позивача, так і на користь відповідача у справі.

Копії договору оренди майна №279 від 01.12.2011 з усіма додатками та актом приймання передачі майна та копії договорів оренди транспортних засобів №№1, 2, 3 від 01.01.2011, надавалися місцевому суду разом з відзивом на позов, тому повторне подання таких документів апеляційному суду не є порушенням частини 3 статті 269 ГПК України (т. 28, а.с. 1-28).

17. Доводи позивача про неправильну оцінку тих чи інших доказів, намагання у касаційній скарзі спростувати певні докази, які були прийняті до уваги апеляційним судом, колегія суддів касаційного суду вважає необґрунтованими, оскільки касаційний суд позбавлений повноважень щодо оцінки та переоцінки доказів у справі відповідно до статті 300 ГПК України.

Також, колегія суддів касаційного суду не вбачає порушення апеляційним судом вимог статей 76, 77 ГПК України щодо оцінки договору оренди від серпня 2005 року, претензії №37 від 16.06.2014, договору №УКМ-0047 від 01.09.2005, оскільки така оцінка проведена апеляційним судом з дотриманням вимог статті 86 ГПК України, за внутрішнім переконанням суддів та ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі із застосуванням принципу більшої вірогідності в сукупності з принципом розумності.

18. Доводи скаржника відповідно до пункту 9.2 описової частини даної постанови про наявність граматичних помилок (опечаток) у постанові апеляційного суду спростовуються правильністю юридичних висновків апеляційного суду, а тому в цілому постанова апеляційного суду є належно обґрунтованою та зрозумілою.

19. Доводи скаржника щодо помилковості висновків апеляційного суду про те, що за сукупністю доказів та оцінкою узгодженості дій сторін про укладення нових договорів оренди з відповідним складенням актів приймання-передачі майна у 2011 році апеляційний суд дійшов висновку про припинення орендних правовідносин між сторонами щодо оренди рухомого майна станом на 2011 рік, керуючись правовими висновками Верховного Суду України у Постанові №14/067 від 02.09.2014 у справі №927/1215/13, касаційний суд вважає неприйнятними в розумінні доводів касаційної скарги, оскільки вони полягають в необхідності переоцінки всієї сукупності доказів, які були відповідно оцінені апеляційним судом, що є порушенням статті 300 ГПК України.

20. Висновки апеляційного суду про те, що узгоджені дії сторін щодо укладення договорів оренди рухомого майна у 2011 році, подальша передача майна та оплата за користування таким майном за іншими договорами підтверджені висновками Верховного Суду України у Постанові №14/067 від 02.09.2014 у справі №927/1215/13 та спростовують доводи скаржника про наявність правових підстав для застосування статей 629, 638, 651, 652 ЦК України. Здійснивши зазначену оцінку доказів, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що договір оренди майна б/н від серпня 2005 року припинився з підстав укладення сторонами договору оренди №279 від 01.12.2011, договору оренди транспортних засобів №1 від 01.01.2011, договору оренди автокрану №2 від 01.01.2011, договору оренди екскаватора №3 від 01.01.2011, договору оренди об'єктів нерухомості (теплових мереж та будівель) №УКМ-0047 від 01.09.2005 між ТОВ "Сумитеплоенерго" та Сумською міською радою, оскільки подальші конклюдентні дії сторін свідчать про те, що договір оренди майна б/н від серпня 2005 року не виконувався, а майно, зазначене у договорі, фактично було передано в оренду (найм) на підставі інших договорів, в тому числі третій особі - Сумській міській раді.

21. Доводи скаржника з посиланням на стягнення орендної плати за спірним договором від серпня 2005 року на його користь, згідно з рішеннями судів у справі №13/402-08, які є чинними відповідно до Постанови ВГСУ від 26.02.2009, не спростовують правильності висновків апеляційного суду про припинення чинності цього договору з 01.01.2011 укладенням інших договорів оренди рухомого майна позивача.

22. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Колегія суддів вважає що апеляційним судом належно виконано свій обов'язок щодо дослідження обставин справи та їх юридичної оцінки, норми права застосовано правильно, дано належне спростування доводам сторони - скаржника за апеляційною скаргою, а тому воно відповідає вимогам статті 6 Конвенції.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

23. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення судом апеляційної інстанції, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги позивача та залишення без змін постанови апеляційного суду.

В. Судові витрати

24. У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж" в особі керуючого санацією Мальованого Олександра Павловича залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 у справі №6/6 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк