ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1876/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд" (73003, м. Херсон, вул. 9 Січня, буд. 19, флигель Б; адреса для листування: 73003, м. Херсон, а/с 6)

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙТ СЕРВІС" (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва,123)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про розірвання договору та стягнення 69 602,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транслойд" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд", в якому просить суд:

- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд" 69 602,89 грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд";

- розірвати договір про надання послуг від 28.02.2018р.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

28.02.2018рр між товариством з обмеженою відповідальністю "Транслойд" (Платник), товариством з обмеженою відповідальністю "ВАЙТ СЕРВІС" (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) укладено договір про надання послуг.

Згідно п.1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов'язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги (надалі іменується "послуги"):

Товари (роботи, послуги)КількістьОд.Ціна з ПДВ грн.Сума з ПДВ грн.
1Барабан гальмівний6шт2 825,0016 950,00
2Гальмівна колодка з акс.12шт670,008 040,00
3Ремкомплект гальмівного вала3шт1 640,004 920,00
4Ремкомплект гальм.колодки24шт40,00960,00
5Камера гальмівна Т24/30(бар)1шт2 150,002 150,00
6Камера гальмівна Т242шт596,001 192,00
7Пружина12шт60,00720,00
8Пружина6шт78,00468,00
9Мастило пластичне SHELL GADUS S2 V220 АС2, 18 кг9кг300,002 700,00
10Сайлентблок важеля FEBI2шт445,95891,89
11Сальник ущільненя масла1шт451,00451,00
12Амортизатор масляний SACHS6шт2 600,0015 600.00
13Сайлентблок важеля BPW6шт340,002 040,00
14Накладки гальмівні барабанні фрикційні Fomar3комплект1 400,004 200,00
15Трещітка гальмівна мех.6шт640,003 840,00
16Пневморесора гумометалева2шт2 240,004 480,00
Загалом було поставлено товар на загальну суму 69 602,89 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.2.3. Договору, Замовник зобов'язаний:

- приймати товар від Виконавця результати надання послуг, якщо надані послуги відповідають заявленим вимогам;

- компенсувати Платнику грошові кошти у сумі 69 602,89 грн. до 31.05.2018р.;

- забезпечувати Виконавця інформацією, необхідною для надання послуг.

У відповідності до п.3.1. Договору, за надання передбачених Договором послуг Платник виплачує Виконавцю 69 602,89 грн.

Як встановлено п.3.2. Договору, Здавання послуг Виконавцем та приймання ї результатів Замовником оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг, як підписується повноважними представниками Замовника та Виконавця протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг.

28.02.2018р. ТОВ "Транслойд" на рахунок відповідача сплачено грошові кошти у сумі 69602 грн. 89 коп., згідно платіжного доручення № 12075 від 28.02.2018р.

Станом на 01.06.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Транслойд" грошові кошти у сумі 69 602,89 грн.. не отримувало.

18.06.2018р. представником позивача на адресу іідповідача направлено Адвокатський запит з проханням повідомити чи надавались Замовнику ОСОБА_1 послуги згідно п. 1.1. Договору та надати оригінал або завірену копію акту приймання-передачі наданих послуг.

У відповідь від відповідача на адресу позивача, рекомендованим листом № 730 направлено оригінал видаткової накладної №76 від 03.03.2018 року з підписом ОСОБА_2 в графі "Постачальника" та відбитком печатки відповідача.

В Графі "Отримав" відмітки відсутні.

13.07.2018р. на адресу позивача рекомендованим листом з описом вкладення від ТОВ "ВАЙТ СЕРВІС" надійшов лист з проханням підписати видаткову накладну №76 від 03.03.2018р.

13.07.2018р. представником позивача на адресу відповідача направлено відповідь, що у ТОВ "Транслойд" відсутні підстави для підписання видаткової накладної №76 від 03.03.2018 року у зв'язку з тим, що позивач товари згідно видаткової накладної №76 від 03.03.2018 року не отримував.

З врахуванням наведеного, позивач звернувся до із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2018р., позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд" було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_5

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.09.2018р. прийнято позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд" до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1

01.10.2018р. відповідач звернувся до суду із заявою (вх.№2-4949/18) про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Одеської області Вінцевської О.О. від 01.10.2018р., у зв'язку із прийняттям Вищою радою правосуддя рішення №2974/0/15-18 від 25.09.2018р. про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Господарського суду Одеської області у відставку, призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/1876/18.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2018р., справу №916/1876/18 було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.10.2018р. справу №916/1876/18 було прийнято до свого провадження суддею Цісельським О.В., клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙТ СЕРВІС" (вх.№2-4949/18 від 01.10.2018р.) про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи (вх.№20007/18) судом було задоволено.

Письмове клопотання позивача (вх.№21066/18) про розгляд справи без участі його представника, судом було задоволено.

08.11.2018р. відповідач звернувся до суду із клопотанням (вх.№-5580/18) про залучення ОСОБА_1 до участі у справі в якості основного боржника.

Суд, дослідивши подане відповідачем клопотання, відмовив у його задоволенні, з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

26.11.2018р. позивач звернувся до суду із клопотанням (вх.№24491/18) про розгляд справи без участі представника позивача, яке судом було задоволено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.11.2018р. строк підготовчого засідання було продовжено на 30 днів за ініціативою суду.

03.12.2018р. позивач подав до суду клопотання (вх.№24895/18) про відкладення розгляду справи, яке судом було задоволено.

Представник позивача в судові засідання не з'явився, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судові в судове засідання, призначене на 06.12.2018р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, подав до суду відзив на позов суду (вх.№20059/18) та заперечення (вх.№23104/18), відповідно до яких заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у позові повністю.

Представник третьої особи в судові засідання не з'явився, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, свою позицію щодо позову суду не надав.

Згідно до п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків:

Частиною 1 ст.1 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

У відповідності до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Стаття 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено в ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У відповідності до ч.2 ст.664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до ч.1 ст.689 ЦК України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Пунктом 2.5. Договору врегульоване право Замовника відмовитись від прийняття результатів надання послуг, якщо надані послуги не відповідають умовам Договору і вимагати від Виконавця відшкодування збитків, якщо вони виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання Виконавцем взятих на себе обов'язків за цим Договором.

Як зазначалося, приймання-передачі наданих послуг проводиться у порядку, встановленому умовами Договору, відповідно до п.3.2. здавання послуг Виконавцем та прийняття результатів Замовником оформлюється Актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками Замовника та Виконавця протягом 3 (трьох) робочих днів після фактичного надання послуг.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАЙТ СЕРВІС" виконав зобов'язання в повному обсязі, а саме передав товар Замовнику на підставі укладеного договору, рахунку та платіжного доручення і вручив для підписання 2 аутентичних примірника акту приймання-передачі наданих послуг, так само неодноразово направляв акти на адресу Замовника (докази в матеріалах справи).

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо відсутності порушених прав позивача саме відповідачем.

Поряд з цим, судом встановлено, що з врахуванням положень договору про надання послуг від 28.02.2018р., що обов'язок з оплати виник саме у ОСОБА_1 як Замовника за договором про надання послуг від 28.02.2018р.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В цих нормах передбачається певна низка заходів, за допомогою яких потерпіла особа забезпечує реалізацію права на захист свого порушеного права чи інтересу, які в сукупності своїй утворюють відповідний правовий механізм захисту прав особи, який міститься в кожній галузі права.

Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умовами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того,

Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобов'язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку, позовні вимоги позивача спростовано.

З врахуванням наведеного, у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд" суд відмовляє в повному обсязі

Згідно ст.129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 79, 86, 129, 202, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський