ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
==================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Справа № 915/944/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участю секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕСІЛІЕНТ ГОРОДИЛОВИЧІ” (80020, Львівська область Сокальський район, с. Ульвівок, вул. Над Бугом, 36, ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ІМПЕРІЯ-АГРО” (адреса для листування: 25011, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Генерала Родимцева, 102, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Ділова, 14-Б, , адреса попередньої реєстрації: м. Миколаїв, вул. В.Морська, 143),

про: стягнення заборгованості в загальній сумі 791422,69 грн. та судових витрат в розмірі 67871,22 грн., -

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з’явився,

від відповідача: не з'явився,

(у судовому засіданні судом оголошено про підписання вступної та резолютивної частин судового рішення)

встановив:

29.08.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю “РЕСІЛІЕНТ ГОРОДИЛОВИЧІ” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №08/18 від 27.08.2018, в якій позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ІМПЕРІЯ-АГРО” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕСІЛІЕНТ ГОРОДИЛОВИЧІ” заборгованість за Договором поставки №ЗР-136/17Д/МД від 13.11.2017, із врахуванням Протоколу розбіжностей до договору поставки мінеральних добрив №ЗР-136/17Д/МД від 22.11.2017, в загальній сумі 791422,69 грн., з яких: 636500,27 грн. – здійснена передоплата, 86668,67 грн. – пеня, 63650,03 грн. – штраф, 4603,72 грн. – 3% річних, а також судових витрат в розмірі 67871,22 грн.

Ухвалою суду від 31.08.2018 відкрито провадження у справі №915/944/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.09.2018 о 10 год. 30 хв., встановлено сторонам процесуальний строк для надання суду заяв по суті справи.

У судовому засіданні 25.09.2018 судом було оголошено перерву до 23.10.2018 о 10.30 год., про що сторін повідомлено ухвалою суду від 25.09.2018.

Ухвалою суду від 23.10.2018 продовжено підготовче провадження у справі за клопотання представника позивача, підготовче засідання відкладено на 19.11.2018 об 11.00 год. з повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання.

29.10.2018 на адресу суду від позивача надійшов детальний опис робіт (надання послуг) та здійснених витрат в процесі надання правничої допомоги у справі №915/944/18 (вих. №24/10-18/1 від 24.10.2018).

Ухвалою суду від 19.11.2018 у справі №915/944/18 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 04.12.2018 о 10.30 год.

У судовому засіданні 04.12.2018 судом оголошено про відкладення розгляду справи по суті на 18.12.2018, про що сторони повідомлені ухвалою суду від 04.12.2018.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засіданні.

Ухвалою суду від 05.12.2018 задоволено заяву ТОВ “РЕСІЛІЕНТ ГОРОДИЛОВИЧІ” (вх.№16016/18 від 05.12.2018) про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено Північному апеляційному господарському суду.

18.12.2018 представник позивача в приміщення Північного апеляційного господарського суду не з’явився. У судове засідання в приміщення Господарського суду Миколаївської області повноважний представник позивача теж не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, представник відповідача у засідання суду не з'являвся, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином відповідно до ст. 120 ГПК України.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманого судом у відповідності до ст. 11 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”, станом на 05.11.2018 місцезнаходження відповідача: 03150, м. Київ, вул. Ділова, 14-Б.

Ухвалу від 26.11.2018 відповідачеві надіслано за адресою місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ділова, 14-Б, а також за адресою попередньої реєстрації: 54000, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 143.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд дійшов таких висновків.

13 листопада 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “РЕСІЛІЕНТ ГОРОДИЛОВИЧІ” (надалі – ТОВ “РЕСІЛІЕНТ ГОРОДИЛОВИЧІ”, покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ІМПЕРІЯ-АГРО” (надалі – ТОВ “ІМПЕРІЯ-АГРО”, постачальник, відповідач) укладено договір поставки № ЗР-136/17Д/МД (далі – Договір) із врахуванням Протоколу розбіжностей до договору поставки мінеральних добрив №ЗР-136/17Д/МД від 22.11.2017.

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов'язався поставити (передати) у власність покупця мінеральні добрива (надалі – Товар), а покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Згідно з п. 1.2. Договору найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці на цим договором, ціна за одиницю товару, визначаються специфікацією, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що поставки та відвантаження товару, в рамках Договору, здійснюється на умовах і в терміни, зазначені в специфікаціях до даного Договору залізничним або іншим видом транспорту, або без використання такого, згідно умов зазначених в додатках до даного Договору (відповідно до правил Інкотермс у редакції 2010 року).

У Специфікації №1 від 22.11.2017 сторонами було визначено суму поставки товару – 636500,27 грн. та строк поставки – до 15.02.2018.

Пунктом 2 Специфікації визначено, що покупець оплачує постачальнику 100% вартості товару в сумі 636500,27 грн. шляхом перерахування на розрахунковий рахунок постачальника в строк до 24.11.2017.

Відповідно до п. 3 Специфікації, відвантаження товару здійснюється в строки, вказані в п.1 даної Специфікації за умови надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника відповідно до правил Інкотермс у редакції 2010 року СРТ-Carriage Paid to (перевезення сплачене до), за адресою: 371305 станція Червоноград, Львівська обл.

За умовами пункту 8.3 Договір набуває чинності з моменту його підписання представниками та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2017 року, в частині виконання господарських обов'язків – до повного їх виконання.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

22.11.2017 постачальником було виставлено рахунок №20758 за договором на суму 636500,27 грн.

24.11.2017 покупцем було здійснено оплату товару на підставі виставленого рахунку, шляхом перерахування 636500,27 грн. платіжним дорученням №812 від 24.11.2017.

Відповідач свого зобов'язання за договором не виконав, поставку оплаченого товару не здійснив.

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми передоплати, пені, штрафу та відсотків річних внаслідок порушення останнім договірних зобов'язань по поставці попередньо оплаченого товару, на підставі договору поставки мінеральних добрив №ЗР-136/17Д/МД від 13.11.2017 та застосування норм статей 509, 525, 526, 625, 629, 662, 663, 712 Цивільного кодексу України.

Отже, спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Згідно з приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі, коли у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до приписів частини першої та другої статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. При цьому, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до продавця, що, як встановив господарський суд, покупцем і було зроблено у даному випадку.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладено у постанові від 28.11.2011 р. у справі №3-127гс11.

Згідно з приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Стаття 526 цього ж Кодексу визначає загальні умови виконання зобов'язання. В розумінні наведеної норми зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Аналогічні вимоги до виконання господарських зобов'язань закріпленні і в статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач на виконання умов спірного договору перерахував відповідачу вартість товару по договору.

Таким чином, враховуючи наведене відповідач повинен був поставити товар за договором у строк, зазначений вище.

12.04.2018 позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу про повернення грошових коштів та сплату неустойки за порушення умов Договору №ЗР-136/17Д/МД від 22.11.2017.

Відповідачем зобов’язання за Договором не виконано, суму передоплати позивачеві не повернуто.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності

Таким чином, позивачем належним чином доведено наявність обставин, з якими ст. 693 ЦК України, пов’язує виникнення в нього права вимагати повернення суми попередньої оплати.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин та підтвердження наявності обставин звільнення його від відповідальності за неналежне виконання зобов'язання щодо оплати отриманого товару в розумінні норм чинного законодавства України.

Не подано відповідачем і доказів, які б свідчили про настання обставин, визначених п.п. 4.2, 4.4. Договору щодо анулювання рахунку на оплату товару або зарахування отриманих коштів в рахунок погашення попереднього боргу.

Як визначено статтею другою Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов’язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов’язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов’язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов’язаний збирати докази. (ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України)

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об’єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов’язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд прийшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність сторін обумовлена розділом 5 Договору.

Зокрема, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених цим Договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (п. 5.1).

За порушення строків поставки товару постачальник за кожний день прострочення поставки, сплачує покупцеві пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставка якого прострочена (п. 5.5 Протоколу розбіжностей до Договору).

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 86668,67 грн. за період з 16.02.2018 по 12.07.2018.

Судом перевірено розрахунок позивача по пені за допомогою програми “Законодавство” та встановлено його правильність, тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

За невиконання відповідачем умов договору щодо поставки товару позивачем застосовано та пред’явлено до стягнення штраф у розмірі 10% від вартості товару, вказаної у Специфікації.

Пунктом 5.5.1 Договору (в редакції згідно з Протоколом розбіжностей до Договору №ЗР-136/17Д/МД від 22.11.2017) передбачено, що у випадку прострочення постачальником термінів поставки на строк більше 30 календарних днів, покупець має право стягнути з постачальника штраф в розмірі 10% вартості товару, вказаної в Специфікації. Штраф сплачується постачальником протягом 10 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги від покупця.

12.04.2018 позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу про повернення грошових коштів та сплату неустойки за порушення умов Договору №ЗР-136/17Д/МД від 22.11.2017, що підтверджується копіями фіскальних чеків від 12.04.2018 з описом вкладення (а.с.26).

Як зазначено у позовній заяві відповідач на заявлену вимогу не відреагував.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем зазначеної вимоги позивача.

Отже, позивачем не доведено належними доказами наявності обставин, з якими п. 5.5.1 Договору (в редакції згідно з Протоколом розбіжностей до Договору №ЗР-136/17Д/МД від 22.11.2017) пов'язує настання строку сплати штрафу, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 4603,72 грн. за період з 16.04.2018 по 12.07.2018.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Натомість, стягнення суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення продавцем грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення попередньої оплати за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною 3 статті 693 Цивільного кодексу України, згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства (стаття 536 Цивільного кодексу України).

Така правова позиція наведена зокрема, в постановах Верховного Суду України: від 16.09.2014 у справі №3-90гс14 (№921/266/13-г/7), від 01.07.2015 у справі №3-357гс15 (910/14120/14) та від 15.10.2013 у справі №3-30гс13.

Умовами договору №ЗР-136/17Д/МД від 13.11.2017 не передбачено обов'язку постачальника сплачувати покупцю проценти за користування чужими грошовими коштами за не поставку чи несвоєчасну поставку товару.

У пункті 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" також зазначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Отже, в силу положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у відповідача не виникли зобов'язання щодо сплати трьох процентів річних в сумі 4603,72 грн., оскільки обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Статтею 126 ГПК України, встановлено, що витрати, пов’язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов’язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов’язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв’язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п’яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду копію договору про надання правової допомоги від 18.04.2018 №18/04-10, укладеного між адвокатським об’єднанням «ЕВЕРЛІГАЛ» та товариством з обмеженою відповідальністю "РЕСІЛІЕНТ ГОРОДИЛОВИЧІ", копію додаткової угоди №1 від 10.05.2018, копію рахунку на оплату №57 від 11.05.2018 на суму 55999,88 грн., копію платіжного доручення №1360 від 18.05.2018 про сплату 55999,88 грн. за послуги згідно рахунку №57 від 11.05.2018, ордер від 23.08.2018 серії КВ № 749395, детальний опис робіт (наданих послуг) та здійснених витрат в процесі надання правничої допомоги у справі №915/944/18 (а.с.104-111), копію ордеру серії КВ №754713 від 22.10.2018, копію ордеру серії КВ №748487 від 11.10.2018.

За таких обставин, враховуючи відсутність доводів відповідача щодо неспівмірності витрат, господарський суд дійшов висновку, що сплачені позивачем 55999,88 грн. в якості оплати витрат на правничу допомогу відносяться до витрат, пов’язаних з розглядом справи, а тому вимоги позивача про покладення понесених ним витрат на правничу допомогу на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 126, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперія-Агро” (03150, м. Київ, вул. Ділова, 14-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕСІЛІЕНТ ГОРОДИЛОВИЧІ” (80020, Львівська область Сокальський район, с. Ульвівок, вул. Над Бугом, 36, ) заборгованість в загальній сумі 727772,66 грн., з яких: 636500,27 грн. – сума передоплати, 86668,67 – пеня.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперія-Агро” (03150, м. Київ, вул. Ділова, 14-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕСІЛІЕНТ ГОРОДИЛОВИЧІ” (80020, Львівська область Сокальський район, с. Ульвівок, вул. Над Бугом, 36, ) понесені позивачем судові витрати в сумі 62412,69 грн., з яких: 51170,35 грн. – витрати на професійну правничу допомогу та 10847,53 грн. - витрати по сплаті судового збору.

4. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕСІЛІЕНТ ГОРОДИЛОВИЧІ” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Імперія-Агро” в частині стягнення штрафу у розмірі 63650,03 грн. та 3% річних в сумі 4603,72 грн. – відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

7. Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “РЕСІЛІЕНТ ГОРОДИЛОВИЧІ” (80020, Львівська область Сокальський район, с. Ульвівок, вул. Над Бугом, 36, );

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Імперія-Агро” (03150, м. Київ, вул. Ділова, 14-Б, ).

Повний текст судового рішення складено і підписано 21 грудня 2018 року.

Суддя           В.О.Ржепецький