ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.12.2018 м. Ужгород Справа № 907/609/18

Господарський суд Закарпатської області в складі

головуючого судді Ушак І.Г. ,

з участю секретаря судового засідання Лазар С.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця Бігар Людмили Вікторівни, смт. Міжгір'я (далі ФОП Бігар)

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз», м. Ужгород (далі - ПАТ Закарпатгаз)

про стягнення 4273,76 грн, включаючи основний борг - 1525,10 грн, пеню -

1883,99 грн, інфляційні втрати - 690 грн, 3 % річних - 173,94 грн.

представники:

позивача - Галай І.В., представник за довіреністю;

відповідача - Горінецький О.Й., представник за довіреністю

Позивач - ФОП Бігар - звернулась до суду з позовом до відповідача, оскільки останнім всупереч умов укладеного сторонами договору про надання послуг не сплачено своєчасно вартість наданих послуг на суму 2063,00 грн. У зв'язку з наведеним позивач зарахував сплачену відповідачем 7.02.18 суму 2063,00 грн. частково у погашення нарахованої самим позивачем пені за період прострочення оплати з 20.10.15 по 7.02.18 на суму 1525,10 грн., різницю зазначених сум 537,90 грн. - зарахував у погашення основного боргу.

За наведених обставин позивач наполягає на стягненні з відповідача залишку заборгованості обрахованої таким чином у сумі 1525,10 грн., а також нарахованої ним пені за період з 8.02.18 по 16.10.18 на суму 358,89 грн., інфляційних втрат на загальну суму 690,73 грн., в т.ч.: за період з жовтня 2015р по січень 2018р. за прострочення сплати суми 2063.00 грн., за період з лютого 2018 по вересень 2018р. за прострочення сплати суми 1525,10 грн., 3 % річних на загальну суму 173,94 грн., в т.ч.; за період з 20.10.15 по 7.02.18 за прострочення сплати суми 2063.00 грн., за період з 8.02.18 по 16.10.18 за прострочення сплати суми 1525,10 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача також судові витрати по справі, а саме - 1762,00 грн. судового збору; 2000 грн. витрат на правничу допомогу; 573,44 грн. витрат, пов'язаних з участю представника у судовому розгляді справи.

Представник позивача у ході судового розгляду справи наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач письмовим відзивом та усними поясненнями представника у ході судового розгляду заперечує проти позову, посилаючись на те, що ним 07.02.18 сплачено вартість наданих позивачем послуг із зазначенням призначення платежу у платіжному дорученні, у зв'язку з чим у відповідача були відсутніми підстави для зарахування зазначеної оплати іншим призначенням (ст. 534 ЦК України). Вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних. Крім того, посилаючись на приписи ст. 258 ЦК України, ст. 232 ГК України, до позовних вимог у частині пені просить застосувати позовну давність.

У відповіді на відзив позивач, посилаючись на те, що умовами договору не передбачено черговості погашення сум заборгованості, вважає правомірним застосування до спірних відносин сторін приписів ст. 534 ЦК України, а отже, вважає, що правомірно в першу чергу зарахував отримані від відповідача кошти на погашення пені, а залишок - на погашення основної суми боргу. Стверджуючи про безпідставність доводів відповідача щодо його посилання на норми частини шостої статті 232 ГК України, зазначає, що дана норма застосовується у разі, якщо інше не передбачено договором. Посилається на положення п. 5.4. Договору, у якому йдеться про те, що пеня за прострочення зобов'язань відповідача застосовується за кожен день прострочення, тобто з першого дня невиконання відповідачем своїх зобов'язань і до повного погашення заборгованості. Стосовно заявлених вимог відповідача про застосування строків позовної давності зазначає, що здійснення відповідачем 07.02.2018 оплати на виконання своїх зобов'язань за Договором свідчить про визнання свого боргу перед позивачем, а також є підставою відповідно до вимог статті 264 ЦК України для переривання перебігу строку позовної давності за зобов'язаннями сторін згідно Договору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та надавши правову оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

Спірні відносини сторін виникли з укладеного 04.09.15 сторонами договору про надання послуг № 17-15-244, за умовами якого ФОП Бігар як виконавець зобов'язалася відповідно до завдань замовника - ПАТ Закарпатгаз надати останньому послуги спецтехніки (екскаватора), на об'єкті проведення робіт по нестандартному приєднанню для потреб структурного підрозділу замовника, який, у свою чергу, зобов'язався оплатити виконані послуги на умовах і порядку, визначених договором (п. 1.1 оговору).

Згідно з п. 3.1 договору загальна його сума складається з вартості наданих виконавцем послуг відповідно до підписаних сторонами актів прийняття-передачі послуг спецтехніки та становить 2063,00 грн. з ПДВ.

Оплату за надані послуги замовник здійснює протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту прийняття-передачі виконаних послуг та розрахунків про їх вартість шляхом оплати рахунку, виданого виконавцем замовнику (п. 3.3 договору).

Погодження і підписання відповідачем акту прийняття-передачі послуг є підтвердженням належного виконання робіт (п. 6.3 договору).

Умовами договору встановлено відповідальність сторін за порушення договору, зокрема, у разі прострочення оплати наданих виконавцем послуг замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, за кожний день прострочення.

Матеріалами справи встановлено, що позивач відповідно до умов договору надав відповідачеві послуги спецтехніки загальною вартістю 2063,00 грн., відповідач прийняв вказані послуги без жодних претензій по обсягу та якості, про що 14.10.15 сторонами складено та підписано акт прийняття-передачі послуг екскаватора.

Відповідач здійснив оплату наданих послуг лише 7.02.18 платіжним дорученням № 293 на суму 2063,00 грн. із зазначенням призначення платежу «За послуги екскаватора (дог. № 17-15-244 від 04.09.2015р., акт прийняття-передачі послуг екскаватора від 14.10.2015р.), в т.ч. пдв )», що свідчить про прострочення ним виконання власних договірних зобов'язання щодо оплати наданих послуг.

Наведені обставини, що належним чином підтверджені долученими до матеріалів справи документами, визнаються всіма учасниками процесу, послугували підставою пред'явленого позивачем позову, що є предметом даного судового розгляду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються положеннями ЦК України, які регламентують загальні умови виконання зобов'язання, а також статей 193, 202, 216, 232 ГК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За загальним правилом, у відповідності до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання, якими є сторони спірних відносин, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частини перша - третя, сьома наведеної норми).

Наведене кореспондується і з приписами ст. 526 ЦК України, згідно якими зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За твердженням ФОП Бігар станом на день звернення до суду у відповідача перед нею існувала заборгованість на суму 1525,10 грн. за основним боргом, оскільки сплачена відповідачем 7.02.18 сума 2063,00 грн. зарахована позивачем частково у погашення нарахованої ним пені за період прострочення оплати з 20.10.15 по 7.02.18 на суму 1525,10 грн., різниця зазначених сум 537,90 грн. - зарахована у погашення основного боргу.

При цьому ФОП Бігар посилається на положення ст. 534 ЦК України, якими встановлено черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням.

Згідно з наведеною нормою у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Зі змісту наведених законодавчих положень можна дійти висновку, що встановлена у них черговість виконання грошових зобов'язань у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі застосовується у випадку, коли кредитором перед боржником ставиться одразу декілька вимог.

Разом з тим, як вбачається з наявного в матеріалах справи листа від 07.09.17 за № 29, ФОП Бігар порушувала перед відповідачем вимогу щодо оплати суми, обумовленої в договорі, а саме - 2063,00 грн., що становить вартість послуг. У вказаному листі позивач не заявляла будь-яких інших вимог до відповідача, зокрема, щодо сплати пені, а також інших коштів за прострочення виконання зобов'язання останнім.

Вказана сума була сплачена відповідачем 07.02.18, що підтверджується платіжним дорученням № 293 від 07.02.2018 року, де у графі «Призначення платежу» зазначено, що кошти перераховуються за послуги екскаватора за договором.

За наведеного у позивача були відсутніми підстави для зарахування оплачених відповідачем коштів за іншим призначенням платежу, ніж зазначено у платіжному дорученні. Тому, зі сплатою відповідачем зазначеної суми, заборгованість його перед позивачем за надані послуги є погашеною, відтак - позовні вимоги в частині стягнення 1525,10 грн. як основного боргу у даній справі не підлягають до задоволення.

Щодо вимог позивача в частині пені, то суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною третьою вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідач у справі припустився прострочення зобов'язання в частині своєчасної сплати вартості послуг, позивач мав достатні правові підстави для нарахування пені, передбаченої договором.

Разом з тим, ст. 258 ЦК України визначено окремі види вимог, щодо яких застосовується спеціальний строк позовної давності, згідно з пунктом 1 частини другої якої до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З огляду на прострочення відповідача у позивача виникло право нарахування пені з 19.10.15 на протязі шести місяців, а право звернення до суду з вимогами про її стягнення у відповідача згідно наведених вище норм - на протязі року.

За таких обставин позивач безпідставно зарахував частину сплаченої відповідачем 7.02.18 суми у погашення нарахованої позивачем пені.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за період з 8.02.18 по 16.10.18, то такі є безпідставними, оскільки зі сплатою відповідачем 7.02.18 вартості наданих йому послуг відсутня заборгованість відповідача перед позивачем, отже відсутня підстава для застосування пені .

Щодо заявлених позивачем вимог у частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, то суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведену норму закону та виходячи з фактичних обставин справи, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими за період прострочення виконання грошового зобов'язання - з 19.10.15 до дня погашення боргу - 7.02.18, та з урахуванням суми боргу 2063,00 грн., і відповідно становлять суми - 648,26 грн. інфляційних нарахувань та 143,00 грн. - 3 % річних, які належить стягнути з відповідача на користь позивача. В іншій частині - зазначені вимоги заявлені без належних для цього підстав.

У відповідності до пункту 4 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню - на суму 791,26 грн, з яких: 143,00 грн. - 3% річних та 648,26 грн. інфляційних втрат, в іншій частині позову - належить відмовити.

Розподіл судових витрат, до яких відносяться, зокрема, витрати на сплату судового збору та витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, здійснюється та покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, для цілей розподілу судових витрат відповідно до ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивачем порушується питання про стягнення з відповідача судових витрати по справі, а саме - 1762,00 грн. судового збору; 2000 грн. витрат на правничу допомогу; 573,44 витрат, пов'язаних з явкою до суду.

Матеріалами справи підтверджено факт понесення позивачем витрат в розмірі 1762,00 грн. судового збору та 2000 грн. витрат на правничу допомогу, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі наданих послуг, квитанції. Разом з тим, договір про надання правничої допомоги позивачем укладено на суму 1000,00 грн.

За таких обставин розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають сплачений судовий збір на суму 1762,00 грн. та 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу, яка обумовлена договором, в іншій частині витрати позивача - 1000, 00 грн. на правничу допомогу та 573,44 грн. витрат, пов'язаних з участю представника у судовому засіданні - належить покласти на останнього як такі, що здійснені ним на власний розсуд, поза умовами договору на правничу допомогу, та без виклику суду.

З урахуванням наведеного позивачеві належить відшкодувати за рахунок відповідача 575,82 грн. судових витрат, з яких 367,34 грн. - витрати з оплати судового збору та 208,48 грн. - витрати з надання правничої допомоги.

На підставі наведеного, керуючись положеннями статей 74 - 79, 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз», м.Ужгород на користь фізичної особи-підприємця Бігар Людмили Вікторівни, смт. Міжгір'я 648,26 грн. інфляційних втрат та 143,00 грн. - 3% річних та у відшкодування судових витрат - 575,82 грн.

2. В іншій частині позовних вимог - відмовити, поклавши судові витрати на позивача.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 17.12.2018.

Суддя Ушак І.Г.