ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Справа№ 911/2916/13

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області

на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.04.2018 за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» на бездіяльність старшого державного виконавця Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Лугового Владислава Миколайовича

у справі № 911/2916/13 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО ТАЙС»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП»

2. Фізичної особи-підприємця Ветушка Віктора Івановича

про стягнення 46 408,58 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.09.2013 у справі №911/2916/13 позов задоволено частково, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (надалі - ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП») та Фізичної особи-підприємця Ветушка Віктора Івановича (надалі - ФОП Ветушко В.І.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (надалі - ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») 2 000,00 грн пені, а також судові витрати: 1720,50 грн судового збору та 2 800,00 грн витрат на послуги адвоката.

Стягнуто з Ветушка Віктора Івановича на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 28 614,54 грн пені, 5 459,22 грн 3% річних та 9 042,97 грн інфляційних втрат.

На виконання даного рішення Господарським судом Київської області було видано накази від 07.10.2013 у справі №911/2916/13.

23.03.2018 ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулося до Господарського суду Київської області зі скаргою на бездіяльність Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (надалі - Нововодолазький РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області) (вих. № 22-3/03 від 22.03.2018), згідно з якою заявник просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Лугового Владислава Миколайовича у виконавчих провадженнях № 43034404 та № 50885231 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 07.10.2013 у справі № 911/2916/13, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях № 43034404 та № 50885231 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 07.10.2013 у справі № 911/2916/13 із врахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження» та котрі були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану та його примусове виконання;

- зобов'язати старшого державного виконавця Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Лугового Владислава Миколайовича або іншу посадову особу Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях № 43034404 та № 50885231 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 07.10.2013 у справі №911/2916/13 із врахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження» та котрі були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану та примусове виконання наказу Господарського суду Київської області від 07.10.2013 у справі № 911/2916/13.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.04.2018 у справі №910/2916/13 скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на бездіяльність старшого державного виконавця Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Лугового Владислава Миколайовича у виконавчих провадженнях №43034404 та №50885231 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 07.10.2013 у справі №911/2916/13 задоволено.

Задовольняючи скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС», суд виходив з того, що в автоматизованій системі виконавчого провадження дійсно відсутня інформація про вжиття виконавцем своєчасних і належних заходів з примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 07.10.2013 №911/2916/13; в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження належного та своєчасного вчинення старшим державним виконавцем Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Луговим В.М. виконавчих дій, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»; у зв'язку з зазначеним суд визнав встановленою бездіяльність вказаного державного виконавця, яка виражена у невжитті всіх належних та допустимих виконавчих дій щодо встановлення та перевірки майнового стану боржника, а також недотриманні строків та порядку вчинення інших виконавчих дій у виконавчих провадженнях №50885231 та №43034404, що супроводжувалась порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, Нововодолазький РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким відмовити позивачеві в задоволенні скарги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказував на те, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом не було враховано того факту, що всі дії, які внесені до автоматизованої системи виконавчих проваджень та які виконуються в рамках одного виконавчого провадження приєднаного до зведеного виконавчого провадження стосуються всіх виконавчих проваджень, які перебувають у зведеному; для забезпечення виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, постанову про розшук майна боржника, а також направлено запити до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Державної інспекції сільського господарства Харківської області, Держгеокадастру та інших установ з метою виявлення рахунків, відкритих на ім'я боржника, інформації щодо його офіційного працевлаштування, виявлення сільськогосподарської техніки, машин і механізмів, які зареєстровані на ім'я боржника, інформації щодо наявності у власності чи оренді боржника земельних ділянок, тощо; Нововодолазьким РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області вжито всіх заходів, спрямованих на повне, своєчасне та реальне виконання наказів у зведеному виконавчому провадженні, тому твердження про його бездіяльність є безпідставним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою та призначено її до розгляду на 10.10.2018.

У зв'язку з розпочатою процедурою ліквідації та припиненням здійснення правосуддя Київським апеляційним господарським судом матеріали даної справи було передано до новоутвореного Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2018 апеляційну скаргу Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2018 апеляційну скаргу Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.04.2018 у справі №910/2916/13 прийнято до провадження вищевказаним складом суду, відкрито Північним апеляційним господарським судом апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено до розгляду на 13.12.2018.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на тому, що Нововодолазьким РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області не були виконані вимоги, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 07.10.2013 у справі №911/2916/13; державним виконавцем не здійснювались періодичні перевірки з метою належного виконання рішення суду, зокрема, щодо виявлення рахунків боржника, нерухомого та рухомого майна, його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника; державною виконавчою службою не спростовано і матеріали справи не містять доказів того, що державним виконавцем вживались усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення у цій справі, зокрема, щодо розшуку майна, на яке можна звернути стягнення, а також доказів направлення відповідних запитів до всіх органів влади, які володіють необхідною інформацією; наявні відомості про вчинення виконавчих дій, які відображені у Інформації про виконавче провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження, за відсутності доказів зворотного, є достовірними і повними.

У судове засідання 13.12.2018 відповідач-1, відповідач-2 та апелянт явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що апелянт та відповідачі не повідомили суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

13.12.2018 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 326 ГПК України).

Частиною 1 статті 327 ГПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2013 Господарським судом Київської області на виконання рішення від 19.09.2013 у справі №911/2916/13 було видано: 1) наказ про стягнення солідарно з ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» та ФОП Ветушко В.І. на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 2 000,00 грн пені, а також судові витрати: 1720,50 грн судового збору та 2 800,00 грн витрат на послуги адвоката; 2) наказ про стягнення з Ветушка Віктора Івановича на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 28 614,54 грн пені, 5 459,22 грн 3% річних та 9 042,97 грн інфляційних втрат (а.с. 149-150, т. 1).

Як встановлено місцевим господарським судом, згідно з Інформацією про виконавче провадження № 50885231, яка роздрукована із автоматизованої системи виконавчого провадження (надалі - АСВП), для забезпечення примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 07.10.2013 №911/2916/13 про стягнення з боржника на користь стягувача 28 614,54 грн пені, 5 459,22 грн 3% річних та 9 042,97 грн інфляційних втрат, старшим державним виконавцем Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Луговим В.М. 21.04.2016 було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника (а.с. 19-20, т. 4).

Постановою від 22.07.2016 старший державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу.

У зв'язку з тим, що на адресу відділу ДВС надійшла ухвала Господарського суду Київської області від 29.09.2016 про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, старший державний виконавець 25.10.2016 виніс дві постанови про скасування документу та про відновлення виконавчого провадження.

Інші відомості про проведені старшим державним виконавцем виконавчі дії в межах відкритого ВП № 50885231 у АСВП відсутні.

Водночас, як вбачається з Інформації про виконавче провадження №43034404, яка роздрукована із АСВП, для забезпечення примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 07.10.2013 №911/2916/13 про стягнення з боржника на користь стягувача 6 520,50 грн, старшим державним виконавцем Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Луговим В.М. 19.04.2014 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 17-18, т. 4).

В подальшому старший державний виконавець постановою від 28.04.2014 приєднав виконавче провадження №43034404 до зведеного виконавчого провадження № 47748160, до якого також увійшли виконавчі провадження за номерами 41779442 та 41779693.

Постановою від 18.06.2014 старший державний виконавець зупинив вчинення виконавчих дій у зв'язку із розшуком майна боржника.

Постановою від 22.07.2016 старший державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу.

25.10.2017 старший державний виконавець виніс постанову, якою скасував постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з надходженням до відділу ДВС ухвали Господарського суду Київської області від 29.09.2016 про скасування постанови від 22.07.2016.

Того ж дня, старший державний виконавець відновив виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Київської області від 07.10.2013 №911/2916/13 про стягнення з боржника на користь стягувача 6 520,50 грн.

Інші відомості про проведені старшим державним виконавцем виконавчі дії в межах відкритого ВП № 43034404 в АСВП відсутні.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VІІІ) однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 339 ГПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

В обґрунтування поданої скарги на бездіяльність старшого державного виконавця, скаржник наголошує на тому, що у виконавчих провадженнях №43034404 та №50885231 не було вчинено всіх належних виконавчих дій, про необхідність проведення яких було наголошено стягувачем у клопотаннях від 08.08.2017 вих. № 08-1/08 та вих. №08-1/08, від 30.01.2018 вих. № 30-1/01, що є зухвалим порушенням ст. ст. 10, 18, 26, 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, скаржник вказував, що підтвердженням бездіяльності старшого державного виконавця при виконанні наказів Господарського суду Київської області від 07.10.2013 № 911/2916/13 є також відсутність реєстрації виконавчих документів в автоматизованій системі виконавчого провадження, до якої в обов'язковому порядку вносяться всі відомості про документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії, про що вказано в п.п. 2-4 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення скарги ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на бездіяльність старшого державного виконавця Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Лугового В.М., виходячи з наступного.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зі змісту ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ вбачається, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додатну вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на яких заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Крім цього, виконавець також має право: здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; викликати посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом державного виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; накладати стягнення у вигляді штрафу на юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону № 1404-VІІІ виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією ( ч. 2 та ч. 3 ст. 36 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 37 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження припиняється, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Заперечуючи проти доводів позивача, як під час розгляду скарги місцевим господарським судом, так і в апеляційній скарзі старший державний виконавець Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області стверджував, що вживав достатньо заходів з метою встановлення майна боржника та звернення на нього стягнення, на підтвердження чого надав копії запитів державного виконавця з відповідями державних органів та установ про те, що відповідне майно за боржником не зареєстроване.

Разом з тим, старшим державним виконавцем було надано суду документи про проведення виконавчих дій щодо розшуку рухомого майна боржника, а саме: автомобіля KIA CERATO, номер кузова НОМЕР_1 (НОМЕР_2) 2007 року випуску, підтвердження сімейного стану боржника та вчинення дій щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Натомість, як встановлено судом першої інстанції, документи виконавчого провадження, на які старший державний виконавець посилається для спростування доводів позивача, стосуються дій виконавця, проведених у межах виконавчих проваджень за номерами 52546445 та 52545377, дослідження повноти здійснення яких не є предметом розгляду скарги на бездіяльність старшого державного виконавця в межах відкритих виконавчих проваджень № 50885231 та № 43034404 з примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 07.10.2013, виданих на виконання рішення суду у справі № 911/2916/13.

При цьому, нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, не передбачено відсутність обов'язку виконавця щодо вчинення дій, направлених на примусове виконання судового наказу, виданого в межах розгляду однієї справи відносно конкретного боржника, вчинити такі ж дії щодо такого боржника в процесі примусового виконання судового наказу чи іншого виконавчого документа, виданого за наслідками розгляду іншої справи, якщо виконавче провадження з примусового виконання такого наказу не входить до зведеного виконавчого провадження, в якому відповідні дії вже були вчинені.

Згідно з приписами ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016, автоматизована система виконавчого провадження - комп'ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Згідно з пунктами 2-4 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, виконавцем до АСВП обов'язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

До АСВП в обов'язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до АСВП одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до АСВП не пізніше наступного робочого дня після її проведення.

Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою АСВП. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в АСВП забороняється.

Аналогічні приписи містяться в ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, у разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов'язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Оскільки за приписами вищевказаного Закону автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується централізоване зберігання документів виконавчого провадження, а також надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження та виготовлення документів виконавчого провадження, вказане дає підстави для висновку, що інформація внесена до АСВП виконавцем в межах конкретного виконавчого провадження щодо проведених дій на примусове виконання виконавчого документа є офіційною та може бути використана в спорі стороною, яка є учасником виконавчого провадження, з посиланням на наявні в АСВП дані, в процесі оскарження нею дій чи бездіяльності державного виконавця з приводу вжиття/невжиття виконавцем ефективних, своєчасних і в повному обсязі заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення компетентного органу.

Враховуючи, що в автоматизованій системі виконавчого провадження дійсно відсутня інформація про вжиття виконавцем своєчасних і належних заходів з примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 07.10.2013 у справі № 911/2916/13, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача про невідповідність дій старшого державного виконавця вимогам Закону України «Про виконавче провадження» в частині дотримання ним строків та порядку вчинення виконавчих дій у межах відкритих виконавчих проваджень № 50885231 та №43034404, є обґрунтованими та підтвердженими документально.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Як вбачається з матеріалів справи, в останній відсутні докази на підтвердження належного та своєчасного вчинення старшим державним виконавцем Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Луговим В.М. виконавчих дій, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», необхідних для якнайшвидшого виконання наказів Господарського суду Київської області від 07.10.2013 у справі № 911/2916/13 в межах відкритих виконавчих проваджень за номерами 50885231 та 43034404.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно визнав встановленою бездіяльність старшого державного виконавця, яка виражена у невжитті всіх належних та допустимих виконавчих дій щодо встановлення та перевірки майнового стану боржника, а також недотриманні строків та порядку вчинення інших виконавчих дій у виконавчих провадженнях №50885231 та №43034404, що супроводжувалась порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При цьому, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у пар. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення скарги ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» від 22.03.2018 вих. № 22-3/03 на бездіяльність старшого державного виконавця Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Лугового В.М. у виконавчих провадженнях №43034404 та №50885231 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 07.10.2013 у справі № 911/2916/13, оскільки в протилежному випадку порушується баланс інтересів стягувача та боржника та основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, обов'язковість виконання якого встановлена приписами ст. 129-1 Конституції України та ст. 326 ГПК України.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом Київської області від 16.04.2018 у справі № 911/2916/13 за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» на бездіяльність старшого державного виконавця Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Лугового В.М., прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив стягнути з Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» витрати на правничу допомогу у розмірі 2 100,00 грн згідно договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №14-09-2018 від 14.09.2018, які поніс позивач у зв'язку з поданою апеляційною скаргою.

Відповідно до статті 123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, але не виключно, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивачем надано копії договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 14.09.2018, укладеного між ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» та адвокатом Грищенком Олександром Миколайовичем, акту прийому-передачі документів від 14.09.2018, акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 07.12.2018, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, витягу з Єдиного Реєстру адвокатів України, документів про взяття на податковий облік, відкриття рахунку в банку, а також дублікат чека № TS208404 від 07.12.2018 на суму 2 100,00 грн та довіреність від 03.08.2018.

Дослідивши подані позивачем докази та оцінивши обсяг послуг, що були надані адвокатом позивачеві під час апеляційного провадження у даній справі, враховуючи участь адвоката у судовому засіданні, зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 100,00 грн є обґрунтованими та співрозмірними об'єму наданих і отриманих юридичних послуг, у зв'язку з чим підлягають відшкодуванню позивачеві у повному обсязі за рахунок апелянта на підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.04.2018 у справі № 911/2916/13 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 16.04.2018 у справі № 911/2916/13 залишити без змін.

3. Стягнути з Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (63202, Харківська обл., Нововодолазький район, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Донця Григорія, будинок 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 40, офіс 315, ) 2 100 (дві тисячі сто) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених у зв'язку з апеляційним розглядом справи.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи № 911/2916/13 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.12.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук