ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. Справа № 916/2096/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

при секретарі судового засідання Матвієнко А.С.,

за участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 згідно довіреності № 848 від 20.03.2018р.,

розглянувши справу №916/2096/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» (65003, м. Одеса, вул. Одарія,1) до Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Заводська,3) про стягнення 1 258 695,66 грн, де 366 970,94 грн. три проценти річних, 891724,62грн. інфляційних втрат за період з 01 травня 2016 року по 22.05.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, вирішені судом заяви, клопотання сторін, вчинені судом процесуальні дії у справі:

Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 01.01.2016р. між ним та відповідачем укладено договір розподілу природного газу №009136 від 01.01.2016 року, відповідно до умов якого позивач надав в період з травня 2016 року по березень 2017 року послуги з розподілу природного газу, а відповідач зобовязався приймати зазначені послуги та сплатити їх вартість в розміри, строки та порядку визначеному цим Договором. Неналежне виконання відповідачем зобовязання щодо оплати вартості послуг по розподілу природного газу і стало підставою для проведення нарахування трьох відсотків річних, інфляційних втрат в період прострочення оплати за надані послуги.

Відповідач подав відзив на позов від 24.10.2018р. за вх. №21736/18, в якому не спростовував факт отримання від позивача в період з травня 2016 року по березень 2017 року послуг з розподілу природного газу за договором розподілу природного газу №009136 від 01.01.2016р. та здійснення за вказаний період оплати отриманого газу з порушенням строку встановленого договором розподілу природного газу №009136, але заперечував проти задоволення позову. Свої заперечення проти задоволення позову відповідач обґрунтовує тим, що він через зміни конюктури ринку мінеральних добрив та надмірно високу вартість природного газу опинився на грані банкрутства і тому оплата нарахованих інфляційних витрат в сумі 891 724,62 грн. та три проценти річних в сумі 366 970,94 грн. може призвести до наступних негативних наслідків, зокрема неможливості виплати заробітної плати працівникам та сплати податків від основної діяльності.

Позивач у відповіді на відзив від 07.11.2018р. за вх.№23230/18 вказує, що учасник господарських відносин у разі порушення ним зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобовязання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог встановлених ч. 1 ст. 229 ГК України, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобовязання за будь-яких обставин.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.10.2018р. відкрито провадження у справі №916/2096/18, ухвалено розглядати справу №916/2096/18 за правилами Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р.) в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.11.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2018 р о 09 год. 30 хв.

У судовому засіданні 30.11.2018 р. оголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 14.12.2018 до 10год.00хв.

У судовому засіданні 14.12.2018 року оголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 19.12.2018 до 17 год.00 хв.

У судове засідання 19.12.2018 року представник позивача не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Присутній у судовому засіданні 19.12.2018р. представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Окрім того, відповідач заперечуючи проти позову зазначив, що договором передбачена відповідальність відповідача за неналежне виконання зобовязань у вигляді пені, однак, позовів з цього приводу позивачем не заявлено.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

01.01.2016р. між Публічним акціонерним товариством «Одесагаз» та Публічним акціонерним товариством «Одеський припортовий завод» укладено договір розподілу природного газу № 009136, який є договором приєднання. Вказаний договір укладено на невизначений строк.

Відповідно до п. 2.1. договору Оператор ГРМ зобовязується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобовязується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначеним цим договором.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

В пункті 6.2. договору встановлено, що тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обовязковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Згідно п. 6.3. договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Пунктом 6.4. договору передбачено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановлених Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

На підставі договору розподілу природного газу № 009136 від 01.01.2016р. відповідач отримав за період з травня 2016 року по березень 2017 року послуги з розподілу природного газу у кількості 429 277,020 тис. м3 на загальну суму 186 826 572,92 грн. з ПДВ, що підтверджується підписаними між позивачем та відповідачем актом від 31.05.2016 р., актом від 30.06.2016 р., актом від 30.06.2016 р., актом від 31.07.2016 р., актом від 31.08.2016р., актом від 30.09.2016 р., актом від 31.10.2016 р., актом від 30.11.2016 р., актом від 31.12.2016 р., актом від 31.01.2017 р., актом від 28.02.2017 р., актом від 31.03.2017 р., актом від 30.06.2016 р.

За надані позивачем в період з травня 2016 року по березень 2017 року послуги з розподілу природного газу на підставі договору розподілу природного газу № 009136 від 01.01.2016 року відповідач у період з 01.05.2016 року по 22.05.2017 року сплатив позивачу у повному обсязі, однак з порушенням строку встановленого п. 6.4. договору, що підтверджується реєстром документів з рахунку № 1 за період з 19.05.2016р. по 23.05.2017р.

Несвоєчасна оплата відповідачем вартості наданих послуг і спричинила звернення позивача до суду щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін, їх мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір згідно вимог ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (абз. перший ч.1 ст. 193 ГК України).

Згідно вимог ч. 7 ст. 193 ГК України законодавцем в імперативному порядку закріплено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною другою статті 218 ГК України також передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

Судом встановлено, що відповідач порушив грошове зобов'язання за договором розподілу природного газу № 009136 від 01.01.2016 року, а саме несвоєчасно як то передбачено п. 6.4 договору здійснював оплату наданих послуг, тому суд не приймає доводи відповідача з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України), оскільки наявність даних обставин не доведено належними та допустимими доказами.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Суд перевіривши наданий позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог розрахунок трьох процентів річних, встановив таке.

З розрахунку інфляційних втрат та 3% річних по договору № 009136 з травня 2016 року по березень 2017 року встановлено, що відповідач до 01.05.2016 року зобовязаний був сплатити 24 236 521,33грн. Вказана грошова сума як вбачається з реєстру документів з рахунку № 1 за період з 19.05.2016р. по 23.05.2017р. погашена повністю відповідачем 08.06.2016р. Три відсотки річних позивач за період з 01.05.2016р. по 02.06.2016р. нараховував на суму заборгованості 6 236 521,33грн., а за період з 03.06.2016р. по 07.06.2016р. нараховував на суму заборгованості в розмірі 3 236 521,33грн.

З реєстру документів з рахунку №1 за період з 19.05.2016р. по 23.05.2017р. вбачається, що відповідач 19.05.2016р. частково погасив борг на суму 8000000грн., 30.05.2016р. погасив борг на суму 10 000 000грн., 03.06.2016р. частково погасив борг на суму 3 000 000грн., 08.06.2016р. погасив борг на суму 3 236 521,33грн.

Так, три відсотки річних розраховуються шляхом множення трьох відсотків на суму заборгованості та кількість прострочених днів та діленням на кількість днів у році.

За таких обставин три відсотки річних необхідно розраховувати: за період з 01.05.2016р. по 19.05.2016р. на суму заборгованості в розмірі 24 236 521,33 грн., за період з 20.05.2016р. по 30.05.2016р. на суму заборгованості в розмірі 16 236 521,33 грн., за період з 31.05.2016р. по 03.06.2016р. на суму заборгованості в розмірі 6 236 521,33 грн та період з 04.05.2016р. по 08.06.2016р. на суму заборгованості в розмірі 3236521,33грн.

До 01.06.2016р. відповідач зобовязаний був сплатити 21 672 374,09грн. Вказана грошова сума як вбачається з реєстру документів з рахунку №1 за період з 19.05.2016р. по 23.05.2017р. погашена повністю відповідачем 06.07.2016р.

Три відсотки річних позивач за період з 01.06.2016р. по 05.07.2016р. нараховував на суму заборгованості 16 723 374,09грн. З реєстру документів з рахунку № 1 за період з 19.05.2016р. по 23.05.2017р. вбачається, що відповідач 08.06.2016р. здійснив часткове погашення боргу на суму 1 000 000грн., 14.06.2016р. здійснив часткове погашення боргу на суму 3000000грн., 21.06.2016р. сплатив частково борг на суму 16000000грн., 06.07.2016р. здійснив погашення боргу на суму 1 672 374,09 грн.

За таких обставин три відсотки річних необхідно розраховувати: за період з 01.06.2016р. по 08.06.2016р. на суму заборгованості в розмірі 21 672 374,09 грн., за період з 09.06.2016р. по 14.06.2016р. на суму заборгованості в розмірі 20 672 374,09 грн., за період з 15.06.2016р. по 21.06.2016р. на суму заборгованості в розмірі 17 672 374,09грн., за період з 22.06.2016р. по 06.07.2016р. на суму заборгованості в розмірі 1 672 374,09 грн.

До 01.07.2016 року відповідач зобовязаний був сплатити 24 383 162,38 грн. Вказана грошова сума як вбачається з реєстру документів з рахунку № 1 за період з 19.05.2016р. 23.05.2017р. погашена повністю відповідачем 08.08.2016р.

Три відсотків річних позивач у період з 01.07.2016р. по 02.08.2016р. нараховував на суму заборгованості 14 383 162,38 грн., а в період з 03.08.2016р. по 08.08.2016р. нараховував на суму заборгованості 2 383 162,38 грн.

З реєстру документів з рахунку № 1 за період з 19.05.2016р. 23.05.2017р. вбачається, що відповідач 13.07.2016р. здійснив часткове погашення боргу на суму 4 000 000грн., 21.07.2016р. здійснив часткове погашення боргу на суму 2 000 000грн., 26.07.2016р. здійснив часткове погашення боргу на суму 4 000 000грн., 02.08.2016р. здійснив часткове погашення боргу на суму 12 000 000грн., 08.08.2016р. здійснив часткове погашення боргу на суму 2 383 162,38 грн.

За таких обставин три відсотки річних необхідно розраховувати: за період з 01.07.2016р. по 13.07.2016р. на суму заборгованості в розмірі 24 383 162,38 грн., за період з 14.07.2016р. по 21.07.2016р. на суму заборгованості в розмірі 20 383 162,38 грн, за період з 22.07.2016р. по 26.07.2016р. на суму заборгованості в розмірі 18 383 162,38 грн, за період з 27.07.2016р. по 02.08.2016р. на суму заборгованості в розмірі 14 383 162,38 грн., за період з 03.08.2016р. по 08.08.2016р. на суму заборгованості в розмірі 2 383 162,38 грн.

При розрахунку інфляційних втрат за період з 01.05.2016р. по 22.05.2017р. судом встановлено, що позивач розраховував в період з 01.05.2016р. по 02.06.2016р. інфляційні втрати на суму заборгованості в розмірі 6 236 521,33 грн., в період з 01.06.2016р. по 05.07.2016р. інфляційні втрати на суму заборгованості в розмірі 1 672 374,09 грн., в період з 01.07.2016р. по 01.08.2016р. інфляційні втрати на суму заборгованості в розмірі 14 383 162,38 грн., в період з 01.10.2016р. по 28.11.2016р. інфляційні втрати на суму заборгованості в розмірі 328 280,78 грн., в період з 01.12.2016р. по 09.01.2017р. інфляційні втрати на суму заборгованості в розмірі 10 886 851,28 грн., в період з 10.01.2017р. по 05.03.2017р. інфляційні втрати на суму заборгованості в розмірі 8 893 711,28 грн., в період з 01.01.2017р. по 14.03.2017р. інфляційні втрати на суму заборгованості в розмірі 1 870 724,44 грн., в період з 01.02.2017р. по 22.03.2017р. інфляційні втрати на суму заборгованості в розмірі 1 648 779,89грн., в період з 01.03.2017р. по 12.04.2017р. інфляційні втрати на суму заборгованості в розмірі 23 506 289,77 грн., в період з 13.04.2017р. по 22.05.2017р. інфляційні втрати на суму заборгованості в розмірі 1 619 438,49 грн.

Отже, позивач при розрахунку трьох процентів річних в період з 01.05.2016р. по 08.06.2016р., період з 01.06.2016р. по 06.07.2016р., період з 01.07.2016р. по 08.08.2016р. та при розрахунку інфляційних втрат за період з 01.05.2016р. по 22.05.2017р. використовував за основу суми заборгованості, які вже існували після часткового погашення відповідачем заборгованості за отримані послуги, у звязку з чим загальні суми заборгованості трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 01.05.2016р. по 22.05.2017р. розраховані та заявлені до стягнення позивачем у меншому розміру ніж позивач міг би заявити до стягнення згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, з огляду на те, що у заявлений позивачем період відповідачем було здійснено 30 платежів, суд навів лише у вказані вище строки належний порядок розрахунків і за цього загальний розмір належних нарахувань не відобразив.

Згідно вимог ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачем заявлена матеріально-правова вимога у меншому розміру ніж позивач міг би вимагати від відповідача, суд, з урахуванням закріпленого законодавцем в ч. 1 ст. 14 ГПК України принципу диспозитивності господарського судочинства дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 366 970,94 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 891 970,94 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується доводів представника відповідача стовно того, що суми заявлені позивачем до стягнення згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України за своєю правовою природою є штрафною санкцією, то суд з цього приводу зазначає наступне.

Сплата на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, проценти та інфляційні нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня), в розумінні ч.1 ст.230 ГК України. Положеннями ст.233 ГК України про зменшення розміру штрафних санкцій застосовуються виключно до штрафних санкцій визначених ч. 1 ст. 230 ГК України. А тому підстави для зменшення заявленої позивачем до стягнення суми трьох процентів річних у розмірі 366 970,94 грн. та інфляційних втрат у розмірі 891 970,94 грн. відсутні.

У попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат позивач визначив, зокрема, сплату ним судового збору у розмірі 18 880,43 грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 18 880,43 грн., які підлягають відшкодуванню платнику внаслідок задоволення його вимог за рахунок відповідача в сумі 18 880,43 грн.

Суд керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити позов Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» (65003, м. Одеса, вул. Одарія,1) до Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Заводська,3) про стягнення 1 258 695,66 грн. повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Заводська, 3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» (65003, м. Одеса, вул. Одарія,1, ) 366 970 (триста шістдесят шість тисяч девятсот сімдесят) грн. 94 коп. три проценти річних, 891 724 (вісімсот девяносто одну тисячу сімсот двадцять чотири) грн. 62 коп. інфляційних втрат, 18 880 (вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 43 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається до протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі п. 17.5 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області.

Повне рішення складено 21 грудня 2018 р.

Суддя І.А. Малярчук