ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Справа № 926/2281/18

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Чорноргузи Вижницького району Чернівецької області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Вижниця Чернівецької області, вул. Берегометська, 3А, код НОМЕР_1

про стягнення заборгованості 1560000,00 грн

Суддя Гончарук О. В.

Секретар судового засідання Лунгул І.О.

Представники учасників справи:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3 (адвокат, ордер ЧЦ №25052);

від відповідача ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 560 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на обставини, неналежного виконання відповідачем укладеного між сторонами договору позики від 07.02.2016, згідно з умовами якого позикодавець передає позичальникові у власність грошові кошти у розмірі 1560000 грн, а позичальник зобовязується повернути суму позики у строк та в порядку зазначеному у договорі.

У позовній заяві позивач указує, що 07.06.2016 передав відповідачу грошові кошти у розмірі 1560000 грн, а останній зобовязався їх повернути до 01.06.2018 (згідно з п. 2.3. договору позики), в підтвердження чого власноручно написав розписку.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 26.11.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18.12.2018.

У підготовчому засіданні 18.12.2018 відповідач ОСОБА_2, подавши суду письмову заяву від 18.12.2018 позов визнав у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник позовну заяву підтримали у повному обсязі та у звязку із визнанням позовних вимог відповідачем, просять суд ухвалити рішення за наслідками підготовчого засідання.

Частиною 3 статті 185 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем позову та ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, не звільняє господарський суд від обовязку встановлення усіх обставин справи, дослідження та оцінку доказів, а також здійснення аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, заслухавши усіх учасників справи, дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, господарський суд встановив таке.

07 лютого 2016 року між фізичними особами-підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики (надалі - Договір), згідно з умовами якого (п.п. 2.1., 2.2. договору), позикодавець передає позичальникові у власність грошові кошти готівкою у розмірі 1 560 000 грн, а позичальник зобовязується повернути суму позики у строк до 01.06.2018 у порядку зазначеному у Договорі.

Відповідно до п. 8.2. Договору позика вважається повернутою в момент фактичного отримання готівкою позикодавцем грошових коштів у сумі 1560000 грн або їх зарахування на банківський рахунок позикодавця.

Суд установив, що 07.06.2016 позивач передав відповідачу грошові кошти готівкою у розмірі 1560000 грн, що підтверджується розпискою відповідача.

Викладене вище вказує, що на підставі укладеного договору від 07.02.2016 між сторонами виникли правовідносини позики, які регулюються главою 71 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, строк виконання зобов'язань з повернення грошових коштів за договором позики настав 01 червня 2016 року, проте відповідачем позивачеві суми позики в розмірі 1560000 грн повернуто не було.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом в процесі розгляду справи встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов Договору в частині повернення позики в обумовлений сторонами строк, а тому позивачем правомірно предявлено позов про стягнення суми неповернутої суми позики.

Відповідач факт отримання коштів та наявність боргу не заперечує, позовні вимоги визнає.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 1560000 грн з відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 4, 5, 129, 130, 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (59200, м. Вижниця Чернівецької області, вул. Берегометська, 3А, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (59206, с. Чорноргузи Вижницького району Чернівецької області, код НОМЕР_2) 1560000 грн заборгованості та 11700 грн судового збору.

3. Повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (59206, с. Чорноргузи Вижницького району Чернівецької області, код НОМЕР_2) з державного бюджету 11700 грн судового збору.

4. З часу набрання рішенням законної сили видати наказ про примусове виконання рішення в частині стягнення судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повне судове рішення складено 19.12.2018.

Суддя О.В. Гончарук