ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Справа № 906/490/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача 1: не з'явився

відповідача 2: не з'явився

прокурор: Лис Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 р. у справі №906/490/18, ухвалене суддею Вельмакіна Т.М, повний текст складено 11.10.2018 р.

за позовом Керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави

до Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області

Фізичної особи-підприємця Білінського Івана Анатолійовича

про визнання недійсним договору оренди гідротехнічної споруди та повернення майна

Керівник Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним договір оренди гідротехнічної споруди від 24.06.2016 та зобов'язати повернути орендоване нерухоме майно комунальної власності - гідроспоруди №1 та №2 в комунальну власність територіальної громади Мирославської сільської ради, шляхом укладення акта приймання-передачі.

Позов обґрунтовано тим, що передані за договором оренди гідротехнічні споруди відносяться до захисних гідроспоруд та відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не можуть бути об'єктами оренди, тому відповідно до ст. 203 та ст. 215 ЦК України договір є недійсним.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 р. у справі №906/490/18 у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог, дійшов висновку, що судом не встановлено обставин віднесення гідроспоруди, що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський р-н район, с.Мирославка, вул.Шевченка, 41-А, яка є предметом договору оренди від 26.06.2016, укладеного між Мирославською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем Білінським І.А., до захисних.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 р. Заступник прокурора Житомирської області звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 р. у цій справі скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції при постановлені судового рішення не враховано, що відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Однак, гідротехнічні споруди призначені для виконання спеціальних технічних функцій, а саме, для забезпечення функціонування водного об'єкта та захисту від шкідливої дії вод, тому її використання за функціональним призначенням окремо без водного об'єкту є неможливим.

Також, судом першої інстанції при винесені рішення не враховано, що у Фізичної особи-підприємця Білінського А.І. в користуванні водний об'єкт, в межах якого розміщена орендована гідроспоруда не перебуває, за таких обставин будь-яке використання орендованого майна в діяльності ФОП Білінський А.І. без користування водним об'єктом є неможливим.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що гідроспоруди є не тільки нерухомим майном, але й земельною ділянкою водного фонду в розумінні ст. 4 Водного кодексу України.

Таким чином, вимогами законодавства передбачено, що при наявності договору оренди на гідротехнічні споруди (інші водогосподарські споруди), орендар таких має право користування земельною ділянкою водного фонду, однак правом розпорядження земельною ділянкою водного фонду відповідач не наділений.

У зв'язку з цим, гідроспоруда, яка передана в оренду виконує в тому числі і захисні функції, є приналежною річчю водойми, яке не перебуває в оренді ФОП Білінського А.І. і повинна надаватися в оренду лише разом із водоймою.

На думку апелянта, безпідставним є посилання суду першої інстанції на технічний паспорт на гідроспоруди, який виготовлено 21.04.2016, оскільки останній складено відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, проведення інвентаризації яких проводиться з метою визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних), обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів та установлення вартості об'єктів.

Більш того, судом першої інстанції не враховано, що законодавець у ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" чітко визначив, які види гідроспоруд не можуть бути об'єктами оренди, це греблі, дамби, вали, моли, насипи.

Відтак, надання в оренду гідроспоруди без права користування водним об'єктом суперечить нормам діючого законодавства, та створює передумови до користування водним об'єктом без правовстановлюючих документів або отримання водного об'єкту в оренду без проведення земельних торгів (аукціону).

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.11.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 р. у справі №906/490/18, справу призначено до розгляду.

03.12.2018 р. на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання Фізичної особи-підприємця Білінського Івана Анатолійовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/490/18, проведення якого просить доручити господарському суду Житомирської області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 р. задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Білінського Івана Анатолійовича про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, доручено забезпечення проведення відеоконференції господарському суду Житомирської області.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та надав свої пояснення щодо обставин справи. Вважає рішення господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 р. у справі №906/490/18 незаконним та необґрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Фізична особа-підприємець Білінський Іван Анатолійович та Мирославська сільська ради Бердичівського району Житомирської області не реалізували процесуальне право на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, проте про розгляд справи повідомлялось належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення , які наявні в матеріалах справи. Судова колегія визначилась про можливість розгляду скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 24.06.2016 між Мирославською сільською радою Бердичівського району Житомирської області (орендодавець/відповідач-1) та Фізичною особою-підприємцем Білінським Іваном Анатолійовичем (орендар/відповідач-2) укладено договір оренди нерухомого майна.

Рішенням Мирославської сільської ради від 09.08.2016 вирішено затвердити укладений з Білінським Іваном Анатолійовичем договір оренди комунального майна - на гідроспоруди, які перебувають на балансі сільської ради.

Згідно п.1.1. Договору, орендодавець виконуючи рішення 19 сесії VI скликання Мирославської сільської ради Бердичівського району від 14.03.2012 передає , а орендар приймає в строкове платне користування гідроспоруду №1 та №2. Гідроспоруди знаходяться за адресою: с. Мирославка, вул. Шевченка № 41-А, що знаходяться на балансі Мирославської сільської ради, вартість яких визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 30 квітня 2016 і становить гідроспоруда №1 і гідроспоруда №2 - 75368,58 грн.

24.06.2016 за актом прийому-передачі орендованого майна Мирославська сільська рада передала в оренду Фізичній особі-підприємцю Білінському Івану Анатолійовичу в строкове платне користування гідроспоруди №1 та №2.

Вважаючи, що договір оренди нерухомого майна від 24.06.2016 було укладено з порушенням вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Бердичівська місцева прокуратура звернулася до господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним договору оренди гідротехнічної споруди та повернення майна.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не знайшов підстав для задоволення поданої скарги.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зважаючи на підстави позову, слід зазначити, що передача в оренду об'єктів нерухомості, які є державною та комунальною власністю, а також набуття права оренди на такі об'єкти, відносини між орендодавцями та орендарями, порядок укладення відповідного договору та його істотні умови регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 вказаного Закону визначено, що об'єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", не можуть бути об'єктами оренди, зокрема, захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи).

Також, згідно цієї ж частини вказаної статті, не можуть бути об'єктами оренди водосховища та водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди (крім гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми).

Відповідно до п. 1.9.18. Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затвердженої Наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19.12.1995 №252, гідротехнічні споруди - це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

Згідно ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні споруди. Основні положення", гідротехнічні споруди - споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також захисту від шкідливого впливу вод.

Як зазначено у п. 1.4.2 ДБН В.2.4-3:2010, гідротехнічні споруди поділяють на постійні і тимчасові. До тимчасових відносяться споруди, які використовуються тільки в період будівництва і ремонту постійних споруд.

Відповідно до п. 1.4.3 ДБН В.2.4-3:2010, постійні гідротехнічні споруди (додаток В) залежно від їх призначення поділяють на основні і другорядні. До основних споруд відносяться гідротехнічні споруди, пошкодження або руйнування яких приведе до порушення або припинення нормальної роботи самих гідротехнічних споруд чи ком плексу споруд, до складу яких входять гідротехнічні споруди. До другорядних відносяться гідротехнічні споруди, руйнування або ушкодження яких не спричиняє зазначених вище наслідків.

Відповідно до Додатку В (обов'язковий) ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні споруди. Основні положення", до основних гідротехнічних споруд відносяться: греблі; стояни і підпірні стіни, що входять до складу напірного фронту; дамби обвалування; берегозакріплювальні, регуляційні і огороджувальні споруди; водоскиди, водоспуски і водовипуски; водоприймачі і водозабірні споруди; канали дериваційні, судноплавні, водогосподарських і меліоративних систем, комплексного призначення і споруди на них (наприклад, акведуки, дюкери, мости-канали, труби-ливнеспуски); тунелі; трубопроводи; напірні басейни і зрівнювальні резервуари; будівлі гідравлічних і гідроакумулюючих електростанцій і насосних станції; відстійники; судноплавні споруди (шлюзи, суднопідйомники і судноплавні греблі); рибопропускні споруди, що входять до складу напірного фронту; гідротехнічні споруди портів (причали, хвилеломи, моли, берегозахисні споди), міські набережні суднобудівних і судноремонтних підприємств, поромних переправ, крім віднесених до другорядних; гідротехнічні споруди для маломірних суден; гідротехнічні споруди ТЕС і АЕС; гідротехнічні споруди, що входять до складу комплексів інженерного захисту населених пунктів і підприємств; гідротехнічні споруди інженерного захисту сільгоспугідь, територій санітарно-захисного призначення, комунально - складських підприємств, пам'ятників культури і природи; морські нафтогазопромислові гідротехнічні споруди, резервуари для зберігання вуглецевої сировини, точечні причали; гідротехнічні споруди засобів навігаційного устаткування; споруди (дамби), що огороджують золошлаковідвали і сховища рідинних відходів промислових і сільськогосподарських організацій.

До другорядних гідротехнічних споруд відносяться: льодозахисні споруди; розділювальні стінки; окремо розташовані службово-допоміжні причали; стояни і підпірні стіни, що не входять до складу напірного фронту; берегоукріплювальні споруди портів; рибозахисні споруди.

Згідно з п.1.3 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах, затверджених наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України №661 від 03.04.2012р, гідротехнічна споруда - інженерна споруда, призначена для керування водним режимом, використовування водних ресурсів або для запобігання шкідливій дії вод.

Тобто, згідно вищенаведених норм, гідроспоруди за їх призначенням, поділяють, зокрема, на такі, що призначені для використання водних ресурсів (риборозведення, рекреація) та захисні, чим спростовуються твердження прокурора про те, що гідроспоруда - це узагальнююча назва усіх споруд, які служать для використання водних ресурсів, основним призначенням яких є захист від шкідливої дії вод.

Вказане узгоджується і з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка виокремлює захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи) та гідротехнічні захисні споруди (крім гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми).

Натомість, з наданих до справи документів не вбачається виконання переданими за Договором гідроспорудами захисних функцій.

Так, згідно наявного у матеріалах справи технічного паспорта на гідроспоруди №1 та №2, що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський р-н, с. Мирославка, вул. Шевченка, 41-А, який виготовлено 21.04.2016, найменування споруди - гідроспоруда; технічний опис споруди №1 - залізобетонний перепускний колодязь з дерев'яною заслонкою та залізобетонною трубою під насипом. Гідроспоруда №2 - залізобетонний лоток з дерев'яною заслонкою. Інформації про те, що дана гідроспоруда є захисною технічний паспорт не містить.

Відповідно до листа Житомирського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів, призначенням водойми, на якій розміщені гідроспоруди №1 та №2, відповідно до паспорта водного об'єкта та проекту її будівництва є: за проектом - гідроенергетика, фактично - риборозведення, рекреація. До складу споруд гідровузла входять: гребля, водоскид шахтного типу, водозабірний канал колишньої ГЕС, водовипуск. Інформація (технічні проекти, технічні паспорти, тощо) щодо призначення та використання гідровузла зазначеної водойми в якості захисних гідроспоруд - об'єктів, основним призначенням яких є інженерний захист населених пунктів і підприємств, інженерний захист сільгоспугідь, територій санітарно-захисного призначення, комунально-складських підприємств, пам'ятників культури і природи відсутня. ГТС даного водною об'єкта призначені для використання і охорони водних ресурсів і не входить до комплексів інженерного захисту населених пунктів і підприємств.

Вищенаведене також вбачається з погодженого Державним агентством водних ресурсів України 17.12.2017 паспорта водного об'єкта ставок площею 40, 8456 га, розташований за межами села Мирославка Бердичівського району Житомирської області.

Таким чином, за поданими до матеріалів справи доказами, судом не встановлено обставин віднесення гідроспоруди, що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський р-н район, с. Мирославка, вул. Шевченка, 41-А, яка є предметом договору оренди від 26.06.2016, укладеного між Мирославською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем Білінським І.А., до захисних.

Таким чином, гідротехнічна споруда, яка є предметом оренди за цим спірним договором, не відповідає за технічними характеристиками і призначенням тому виду майна, яке входить до переліку, наведеному у застосованій прокурором нормі Закону щодо заборони передання в оренду.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.2 ст. 327 Цивільного кодексу, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності, зокрема, щодо розпорядження об'єктами права комунальної власності шляхом надання їх в оренду юридичним та фізичним особам.

Отже, правомочності щодо розпорядження об'єктами права комунальної власності, у тому числі й передачі їх у тимчасове користування юридичним та фізичним особам, належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Мирославська сільська рада.

Згідно Паспорта водного об'єкта ставок площею 40, 8456 га, розташований за межами села Мирославка Бердичівського району Житомирської області, відомча приналежність гідровузла: Мирославська сільська рада.

Як уже зазначалося, гідроспоруда за адресою Житомирська область, Бердичівський район, с. Мирославка, вул. Шевченка, 41-А, належить територіальній громаді села на підставі рішення 19 сесії VI скликання Мирославської сільської ради Бердичівського району від 14.03.2012, право власності на яку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване 03.02.2017, форма власності - комунальна.

Листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області під від 21.06.2016 підтверджено, що інформація щодо об'єкта нерухомого майна - вищевказаних гідроспоруд, у Регіональному відділенні відсутня.

Тобто, встановлені судом обставини свідчать про те, що укладення договору оренди від 24.06.2016 відбувалося в межах повноважень, наданих Мирославській сільській раді та у спосіб, передбачений законодавством. Уклавши спірний договір, Мирославська сільська рада та фізична особа-підприємець Білінський І.А. діяли за вільним волевиявленням, яке відповідало їх внутрішній волі, володіли необхідною цивільною дієздатністю, мали на меті настання реальних правових наслідків та виключно тих прав та обов'язків, які передбачені договором.

Відтак, підстав для визнання укладеного між сторонами договору оренди від 24.06.2016 колегія суддів не вбачає. Відповідно, відсутні підстави і для скасування рішення господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 р.

Щодо доводів апеляційної скарги, в якій прокурор посилається на те, що договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", де вказано, що не можуть бути об'єктами оренди захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи) колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

Згідно ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні споруди. Основні положення" гідротехнічні споруди - споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також захисту від шкідливого впливу вод.

Відповідно до п.1.3 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах, затверджених наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України №661 від 03.04.2012р., гідротехнічна споруда - інженерна споруда, призначена для керування водним режимом, використовування водних ресурсів або для запобігання шкідливій дії вод.

Тобто, гідроспоруди можуть бути такими, що призначені для використання водних ресурсів та такими, які призначені для захисту від шкідливого впливу вод, тобто захисні.

Прокурор обґрунтовує свої вимоги нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна" де вказано, що не можуть бути об'єктами оренди захисні гідроспоруди. Проте, такої вимоги не зазначено щодо гідророспоруд, що призначені для використання водних ресурсів.

Прокурором не представлено доказів того, що гідроспоруда, яке є предметом оренди, є захисною. Відповідачі заперечують що вона є захисною, зазначають, що вона призначена для регулювання рівня води, тобто фактично для використання водних ресурсів.

Доказів, які б підтверджували факт віднесення спірної гідроспоруди до захисної, до матеріалів справи не надано.

Оскільки, вимога про зобов'язання ФОП Білінського І.А. повернути орендоване нерухоме майно комунальної власності - гідротехнічну споруду є похідними від вимоги про визнання договору недійсним, тому задоволенню не підлягають.

З врахуванням вищевикладеного, рішення господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 у справі №906/490/18 ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення передбачених ст. 277-279 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 р. у справі №906/490/18 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/490/18 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "22" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.