ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2018 року м.Дніпро Справа № 904/3500/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Широбокової Л.П., Антоніка С.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" м.Кам`янське Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018, ухвалене суддею Мельниченко І.Ф., повний текст якого складений 01.10.2018, у справі №904/3500/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Спецмашремонт", с.Лукашеве Запорізького району Запорізької області

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" м.Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення 142 333, 26 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Спецмашремонт" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" 142 333, 26 грн за договором № 15-0648-02 від 30.03.2015, з яких: 106 920,00 грн - основна заборгованість, 6801,86 грн - 3% річних за період з 20.06.2016 по 03.08.2018, 28 611,40 грн - інфляційних втрат за період з червня 2016 по червень 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов"язань за договором поставки № 15-0648-02 від 30.03.2015 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, несплатою суми заборгованості за цим договором новому кредитору, за договором про відступлення права вимоги № 01/26 від 26.12.2016, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничою компанією "Гідромашпривод" та ТОВ "Завод "Спецмашремонт", згоду на передачу права вимоги за яким надано відповідачем листами від 19.12.2016 № 01/ВН-1213 та від 26.01.2017 № 01ЮК/196.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/3500/18 (суддя Мельниченко І.Ф.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" м.Кам`янське Дніпропетровської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Спецмашремонт", с.Лукашеве Запорізького району Запорізької області 106 920,00 грн основного боргу, 6779,68 грн. - річних, 27 932,39 грн. інфляційних втрат, 2124,48 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просить рішення суду від 25.09.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

При цьому в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав наявними права у осіб (ОСОБА_1 та ОСОБА_2.), що підписали листи на згоду про передачу права вимоги позивачу за договором поставки від 30.03.2015 №15-0648-02, з посиланням на надання вказаним особам довіреністю права на укладення угод, додатків до них, специфікацій, оскільки в договорі поставки не зазначено, що надання згоди на передачу прав та обов"язків за цим договором третім особам є його невід"ємною частиною.

Висновок господарського суду про те, що згода на заміну кредитора є банківським, фінансовим документом або документом, який надає можливість відкривати та закривати поточні та інші рахунки, не підтверджується наявними у справі доказами та не відповідає приписам Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах", затвердженій Постановою НБУ від 12.11.2003 № 492, якою чітко визначений перелік таких документів.

Також скаржник не погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 відповідно до довіреності від 04.04.2016 № 36 мав право на надання згоди на заміну кредитора з посиланням на виконання всіх юридично значущих дій від імені товариства з метою здійснення статутної діяльності товариства, оскільки статут товариства в судовому засіданні не досліджувався.

Скаржник звертає увагу, що до початку розгляду справи по суті, 25.09.2018, позивачем подана до суду відповідь на відзив, у якій позивачем фактично зменшено розмір позовних вимог, зокрема інфляційних нарахувань з 28 611,40 грн до 25 817,62 грн; втім, суд, при винесенні рішення, фактично вийшов за межі позовних вимог, задовольнивши більшу суму інфляційних нарахувань.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач у справі - ТОВ "Завод "Спецмашремонт", вважає її необґрунтованою та такою, що суперечить матеріалам та обставинам справи, зазначає, що обсяг повноважень, наданий в довіреностях особам, які надали згоду на відступлення права вимоги за договором поставки від 30.03.2015 - директору з економіки відповідача ОСОБА_1 та комерційному директору ОСОБА_2, наявні у справі, дають підстави стверджувати, що зазначеним особам, як представникам відповідача управлінської ланки організації були надані фактично необмежені повноваження для представництва відповідача, як юридичної особи у відносинах з іншими фізичними та юридичними особами, в тому числі й на надання згоди стосовно відступлення права вимоги; при цьому посилання скаржника на те що, надання згоди на відступлення права вимоги, яке не є невід"ємною частиною договору, взагалі не містить будь-якого висновку; позивач зауважує що ані Цивільний кодекс України, ані Господарський кодекс не визначає поняття "невід"ємна частина договору", це є усталеним формулюванням договірної діяльності суб`єктів господарювання, до якого відноситься вся документація, що стосується договору.

Посилання апелянта на висновок господарського суду стосовно того, що згода на заміну кредитора є банківським фінансовим документом або документом, що надає можливість відкривати та закривати поточні та інші рахунки, не підтверджується наявними у справі доказами та не відповідає приписам Інструкції, взагалі не заслуговує на увагу, оскільки таких висновків у оскаржуваному рішенні немає.

Посилання скаржника на те, що судом не досліджувався статут відповідача, є необґрунтованими, оскільки разом з позовною заявою позивачем надавалась інформаційна довідка з ЄДР, у якій зазначені види діяльності відповідача, при цьому, враховуючи організаційно-правову форму товариства та те, що суб`єкт господарювання, юридична особа, може здійснювати іншу господарську діяльність, що не передбачена статутом, оскільки будь-яких обмежень щодо цього законодавство не передбачає, то припущення відповідача є безпідставними.

Посилання скаржника на відсутність спростування аргументів відповідача суперечать змісту оскаржуваного рішення, а недостатнє мотивування судового рішення спростовується практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до постанов якої, здійснений висновок, що хоча за п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення, втім вказане не свідчить, що суд має детально обґрунтовувати кожний аргумент.

Припущення апелянта про зміну позивачем предмету позову та те, що суд вийшов за межі позовних вимог, є безпідставними, оскільки під час розгляду справи наголошувалось, що в розрахунку здійснена арифметична помилка, втім, позивач має намір збільшити цю суму, оскільки інфляційні втрати нараховуються до моменту фактичної сплати заборгованості, а не до моменту винесення рішення судом, крім того, судом стягнена навіть менша сума, ніж просив позивач у позовній заяві.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.11.2018 (головуючий суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, з наданням Відповідачу строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2018 року (головуючий суддя - Іванов О.Г., Антонік С.Г., Широбокова Л.П.) скаржнику відновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду; відкрито апеляційне провадження у справі; з урахуванням суми спору, розгляд справи вирішено здійснювати у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

30.03.2015 Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничою компанією "Гідромашпривод" (Продавець) укладено договір № 15-0648-02, відповідно до предмету якого Продавець зобов'язався виготовити та поставити Покупцеві, а останній прийняти та оплатити продукцію, іменовану надалі "товар" (п.1.1 договору (а.с.16-19)).

Пунктом 1.2. договору сторони обумовили, що кількість, номенклатура, ціна, терміни постачання та умови оплати товару визначені в Специфікаціях, що додаються до договору, та є його невід'ємною частиною.

У п.2.3 договору сторони погодили, що його сума на момент підписання, згідно Специфікації № 1 складає 1 806 300,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 301 050,00 грн і буде змінена на суму кожної наступної Специфікації, підписаної обома сторонами.

Пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що поставка товару здійснюється на умовах, передбачених у Специфікаціях до договору які складають його невід'ємну частину, відповідно до "Інкотермс-2010".

Датою поставки вважається дата одержання товару, зазначена Покупцем в товаротранспортній накладній та/або видатковій накладній (п.3.2. договору).

Відповідно до п.4.2. договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця в порядку, визначеному в Специфікаціях. У випадку, якщо умовами оплати передбачена попередня оплата, то Продавець зобов'язаний надати оригінал рахунку на попередню оплату.

Пунктом 9.2 договору поставки, сторони узгодили, що передача прав та обов'язків за договором третім особам допускається тільки з письмової згоди іншої сторони, дана вимога залишається чинною незалежно від закінчення терміну дії договору.

Згідно п.9.4. договору, з врахуванням Додаткової угоди № 2 від 30.11.2015, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до виконання сторонами зобов'язань по Специфікаціям № 1, № 2 до 31.12.2016, а в частині гарантійних зобов'язань - до повного їх закінчення.

30.03.2015 між сторонами підписано Специфікацію № 1 до вказаного вище договору, якою узгоджено поставку змінного обладнання, а саме: ролик в зборі крес. № 10.02-3075 СБ (130х130) в кількості 945 шт. за ціною 1100,00 грн./шт. без ПДВ та ролик в зборі крес. № 10.02-3075-01СБ (150х150) в кількості 405 шт. за ціною 1150,00 грн./шт. без ПДВ, загальна сума яких становить 1806 300,00 грн.

Відповідно до п.2. Специфікації, умови поставки: СРТ - склад Покупця м. Дніпродзержинськ, ПАТ "ДМКД".

У п.3 зазначеної вище Специфікації, сторони погодили умови оплати, а саме: І етап - 50% попередньої оплати на підставі наданого рахунку на узгоджену партію товару;

ІІ етап - 50% по факту поставки товару протягом 10 банківських днів після поставки товару на підставі виданих фактичних рахунків.

Згідно п.4 Специфікації, термін поставки узгодженої партії товару, складає 35 календарних днів з моменту перерахування 50 % попередньої оплати за узгоджену партію товару.

12.04.2016 Продавцем (ТОВ НВК "Гідромашпривод"), для здійснення попередньої оплати, виставлено відповідачу рахунок № 21, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 23).

18.05.2016 вказаний вище рахунок був оплачений відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням № 4514, копія якого залучена до матеріалів справи (а.с. 24).

На виконання умов договору, ТОВ НВК "Гідромашпривод" 08.06.2016 за видатковою накладною № 33 здійснило відповідачу поставку товару - ролика в зборі крес. № 10.02-3075 СБ (130х130) в кількості 162 шт. на загальну суму 213 840,00 грн. (а. с. 26).

Втім відповідач, всупереч умовам договору, оплату за отриманий товар у повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим, 26.10.2016, на адресу останнього ТОВ НВК "Гідромашпривод" надіслало претензію за № 150 про примусову сплату заборгованості за спірним договором.

В подальшому, ТОВ НВК "Гідромашпривод" повідомило відповідача про наміри відступити право вимоги за договором № 15-0648-02 від 30.03.2015 іншій особі.

19.12.2016 листом № 01/ВН-1213 та 26.01.2017 листом № 01ЮК/196, відповідач надав свою згоду щодо заміни кредитора та відступлення прав іншій особі за спірним договором (а.с. 83-84).

26.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничою компанією "Гідромашпривод" (Первісний Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Спецмашремонт" (Новий Кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 01/26, згідно п.1.1 якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові та стає Кредитором за договором № 15-0648-02 від 30.03.2015 (далі Основний договір).

Відповідно до п.1.2. договору про відступлення права вимоги, Новий кредитор одержує право вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором.

За умовами п.2.1. договору про відступлення права вимоги, Первісний Кредитор повинен передати Новому Кредиторові всі документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за Основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту укладення цього договору.

Пунктом 2.2 договору про відступлення права вимоги сторони передбачили, що Первісний кредитор зобов'язаний сповістити Боржника про відступлення права вимоги за цим договором протягом п'ятнадцяти календарних днів з моменту його укладення, шляхом поштового відправлення з повідомленням про вручення Боржнику копії цього договору або вручення особисто під розписку Боржнику.

Повідомлення про відступлення права вимоги надіслано Боржнику листом від 27.12.2016 за № 12/27 та листом від 13.02.2017 № 13/02, що підтверджується поштовою квитанцією та описом вкладення в цінний лист, копії яких залучені до матеріалів справи (а.с. 34, 37).

На підставі акту приймання - передачі від 26.12.2016 та від 08.02.2017 до договору №01/26 про відступлення права вимоги від 26.12.2016, Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв право вимоги до Боржника за договором поставки та всі документи, що підтверджують факт здійснення поставки між Первісним кредитором та Боржником.

Отже, несплата відповідачем решти заборгованості (50%) за поставлений товар за рахунком № 33 від 08.06.2016, згідно умов п. 3 Специфікації (оплата другого етапу - 50% за поставлений товар здійснюється по факту поставки товару протягом 10 банківських днів на підставі виданих фактичних рахунків) і стали підставою звернення позивача з відповідною позовною заявою до господарського суду. При цьому, ТОВ "Завод Спецмашремонт" є належним позивачем за вимогами, які ґрунтуються на підставі договору № 15-0648-02 від 30.03.2015, з урахуванням укладеного між ним та ТОВ НВК "Гідромашпривод" договору відступлення права вимоги № 01/26 від 26.12.2016.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд виходив із того, що порушення виконання зобов`язань з боку відповідача стосовно повної та своєчасної оплати поставленого товару за договором від 30.03.2015 № 15-0648-02 мали місце, відступлення права вимоги відбулось на підставі закону та умов укладеного між сторонами договору, втім, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснений позивачем невірно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.

Частиною 1 ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своєю правовою природою відступлення права вимоги є зміною суб`єктного складу зобов`язання при збереженні змісту останнього.

За умовами частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, внаслідок невиконання Відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати ІІ етапу - 50% вартості поставленого товару за договором поставки від 30.03.2015 № 15-0648-02, протягом 10 банківських днів, за ним утворилася заборгованість в розмірі 106 920,00 грн, для оплати якої було сформовано рахунок № 33 від 08.06.2016; строк виконання вказаного зобов`язання є таким, що настав, тому ці вимоги обґрунтовано задоволені судом.

При цьому, судом першої інстанції підставно визнано належним позивачем ТОВ "Завод "Спецмашремонт" (нового кредитора), оскільки в силу вимог ст.ст.512-516 ЦК України саме до цього підприємства перейшло право вимоги у відповідача заборгованості за договором поставки № 15-0648-02 від 30.03.2015, згоду на передання якої, за умовами п.9.2 договору поставки від 30.03.2015, було надано відповідачем листами від 19.12.2016 №01/ВН-1213 та від 26.01.2017 № 01ЮК/196.

Доводи скаржника про недостатній обсяг повноважень у осіб, які надали згоду на відступлення права вимоги від імені відповідача, не приймаються колегією суддів, враховуючи правову природу відступлення права вимоги, - а саме, зміну суб`єктного складу зобов`язання при збереженні змісту останнього, та з урахуванням встановлених судом першої інстанції повноважень цих осіб, передбачених довіреностями від 04.04.2016 № 36, яка видана на ім'я ОСОБА_1 та № 37, що видана на ім'я ОСОБА_2, які залучені до справи, зокрема: вказаними довіреностями зазначеним особам були надані повноваження, в тому числі: підписувати всі види договорів та зовнішньоекономічних контрактів, а також всі додаткові угоди, додатки, Специфікації та будь-які інші документи, що є невід'ємною частиною таких договорів.

Окрім вже зазначених вище повноважень, представнику підприємства відповідача - ОСОБА_1 були надані також повноваження, зокрема:

- підписувати банківські, фінансові та інші документи, пов'язані з поточною діяльністю Товариства; відкривати та закривати поточні та інші рахунки в установах банків, розпоряджатися грошовими коштами та матеріальними цінностями Товариства;

- здійснювати всі юридично значущі дії від імені Товариства з метою здійснення статутної діяльності Товариства;

- а також виконувати всі дії, пов'язані з цією довіреністю, які не суперечать чинному законодавству.

Тобто, у вказаних вище осіб, був достатній обсяг повноважень на підписання листів, відносно надання згоди на заміну кредитора за спірним договором поставки.

Всі доводи скаржника, у сукупності, стосовно відсутності повноважень у вказаних осіб на надання згоди на відступлення права вимоги третій особі є безпідставними в силу природи правочину відступлення права вимоги, того, що вказаний правочин безпосередньо пов`язаний зі змістом основного зобов`язання, право вимоги за яким передається іншій особі.

Також судом першої інстанції обґрунтовано частково задоволені вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням невірного розрахунку позивача, зокрема, судом встановлено, що розрахунок річних, здійснений позивачем, є завищеним, в результаті не вірно визначеного початку періоду прострочення, оскільки Специфікацією передбачено відстрочення оплати на 10 банківських днів, в той час як позивач відлічував календарні дні.

Після здійсненого судом перерахунку, до стягнення задоволені позовні вимоги по стягненню річних за загальний період прострочення з 23.06.2016 по 03.08.2018, у сумі 6779,68 грн.

Такий самий недолік став підставою завищення позивачем і розрахунку інфляційних втрат.

До того ж, при нарахуванні інфляції, позивачем не були враховані положення п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Після здійсненої перевірки нарахування інфляційних втрат судом першої інстанції обґрунтовано задоволені позовні вимоги вав цій частині за загальний період прострочення з липня 2016 року по липень 2018 року на суму 27 932,39 грн.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем фактично зменшено розмір позовних вимог у відповіді на відзив, зокрема інфляційних нарахувань з 28 611,40 грн до 25 817,62 грн; втім, суд, при винесенні рішення, фактично вийшов за межі позовних вимог, задовольнивши більшу суму інфляційних нарахувань, не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до п.2 ч.2 ст..46 ГПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 08.08.2018 відкрито провадження у справі № 9004/3500/18 та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 03.09.2018. В подальшому розгляд справи був відкладений на 25.09.2018.

Відповідь на відзив, у якій позивач зазначив про арифметичну помилку стосовно нарахування 3% річних та інфляційних втрат та на яку посилається відповідач, подано до суду 10.09.2018, вже після проведення першого судового засідання. Таким чином, судом, на підставі ч.2 ст.118 ГПК України, обґрунтовано не взяті до уваги вказані зауваження позивача та здійснено розгляд позовних вимог у їх первісному вигляді.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 142 333,26 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв'язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281, 282, 283 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" м.Кам`янське Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/3500/18 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/3500/18 - залишити без змін.

Судові витрати Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" м.Кам`янське Дніпропетровської області за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.12.2018.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя С.Г. Антонік