ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/1489/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Жукова С.В., Катеринчук Л.Й.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультитранс",

відповідач - Фізична особа-підприємець Свита Дмитро Вікторович,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал",

ОСОБА_5,

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта",

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс",

на рішення господарського суду міста Києва

від 03.05.2018

у складі судді Демидова В.О.,

та постанову Київського апеляційного господарського суду

від 11.09.2018

у складі колегії суддів: Зеленін В.О. (головуючий), Ткаченко Б.О., Зубець Л.П.,

у справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс",

до Фізичної особи-підприємця Свити Дмитра Вікторовича,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал",

ОСОБА_5,

Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта"

про відшкодування шкоди у розмірі 193 556, 00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Свити Дмитра Вікторовича про стягнення 193 536, 00 грн. матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.06.2016 близько 00:15 на 96 км траси Київ-Одеса сталося ДТП, під час якого гр. ОСОБА_5 на вантажному автомобілі "RENAULT Premium 450.19 Т" д.н.з. НОМЕР_1 врізався на узбіччі в напівпричіп "SCHMITZ" д.н.з. НОМЕР_2, який був в зчепленні з автомобілем "INTERNATINAL 9400I" д.н.з. НОМЕР_3, який за інерцією врізався в напівпричіп "KRONE SDC 27" д.н.з. НОМЕР_4, що був в зчепленні з автомобілем "VOLVO VNL 660", д.н.з. НОМЕР_5. Враховуючи ліміт відповідальності, ПАТ "СК "Перша" відшкодувала ТОВ "Мультитранс" матеріальну шкоду, завдану автомобілю "INTERNATIONAL 9400I" д.н.з. НОМЕР_3, в розмірі 49 490, 00 грн., проте лізингоодержувач ФОП Свита Д.В. зобов'язаний відшкодувати різницю у розмірі 193 536, 06 грн. відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 1187, 1194 Цивільного кодексу України.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.05.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі № 910/1489/17, відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Приймаючи судові рішення, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що особа, яка на відповідній правовій підставі, за наявності посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційного документа на цей транспортний засіб керувала автомобілем Renault д.н.з. НОМЕР_1, д.н.з. напівпричепа НОМЕР_6 в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 06.06.2016, не перебувала в трудових відносинах з відповідачем

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 03.05.2018 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі № 910/1489/17, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" звернулось з касаційною скаргою в якій просило їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на те, що господарськими судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права та їх висновки не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач, відповідно до умов договору фінансового лізингу, не мав права передавати автомобіль в користування іншим особам, а відтак відшкодовувати завдану шкоду має відповідач. Також скаржник вказує, що ФОП Оношко І.В. не міг використовувати автомобіль у своїй підприємницькій діяльності з 12.08.2015, оскільки автомобіль був переданий лізингодавцем відповідачу лише 04.09.2015, що свідчить про фальсифікацію доказів.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/1489/17 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Жуков С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2018.

Згідно з ч. 5 ст. 301 ГПК України перегляд ухвал суду першої та апеляційної інстанції (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Верховного Суду від 22.10.2018 прийнято касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" до провадження для здійснення перегляду рішення господарського суду міста Києва від 03.05.2018 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі № 910/1489/17 в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. Витребувано з господарського суду міста Києва та Київського апеляційного господарського суду матеріали справи № 910/1489/17. Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 13.11.2018.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 28.08.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал" (лізингодавець) та Фізичною особою-підприємцем Свитою Дмитром Вікторовичем (лізингоодержувач) укладений договір фінансового лізингу № 280815/ФЛ-341, відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язався набути у власність предмети лізингу сідлові тягачі Renault Premium 450.19Т, 2007 року виробництва, бувші у використанні (специфікація предмету лізингу та його технічні характеристики вказані в специфікації - додаток № 2 до даного договору) та надає його лізингоодержувачу за плату у володіння та користування на умовах даного договору та Правил фінансового лізингу.

Згідно з п. 2.7 договору ризики випадкової втрати та/або пошкодження предмета лізингу, а також відповідальність за шкоду, що заподіяна третім особам під час користування (експлуатації) предметом лізингу переходять до лізингоодержувача з моменту підписання акта прийому-передачі предмета лізингу в лізинг.

Право власності (розпорядження) на предмет лізингу протягом строку дії договору лізингу належить лізингодавцю. Лізингоодержувач протягом строку дії договору лізингу має право тимчасового володіння та користування предметом лізингу (п. 7.1 договору).

Відповідно до п. 7.3.1 договору фінансового лізингу після закінчення строку лізингу (24 місяці, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі предмету лізингу згідно п. 5.2 договору фінансового лізингу), та у разі належного, повного та безумовного виконання лізингоодержувачем всіх умов договору лізингу, відсутності заборгованості зі сплати лізингових та інших платежів, що виникають з договору лізингу, в тому числі неустойки (штрафу, пені), предмет лізингу переходить у власність лізингоодержувача.

Актом приймання-передачі від 04.09.2015 підтверджується, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал", як лізингодавцем передано, а Фізичною особою-підприємцем Свитою Дмитром Вікторовичем, як лізингоодержувачем прийнято вищезазначений об'єкти лізингу, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_7, власник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал".

Також господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 16.09.2015 відповідач уповноважив Оношка Ігоря Володимировича експлуатувати та розпоряджатись (з правом продажу) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 виданого центр ДАІ 8050 від 03.09.2015 автомобілем фабричної марки Renault Premium 450.19Т, спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами НОМЕР_8), реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого ДАІ 8050 від 03.09.2015, про що державним нотаріусом третьої Київської державної нотаріальної контори Кравченко О.О. складено та зареєстровано у реєстрі за №1-313 відповідну довіреність строком на 3 роки.

12.08.2015 між Фізичною особою-підприємцем Оношком Ігорем Володимировичем, як виконавцем та/або перевізником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", як замовником, укладений договір № 417П, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався на свій ризик та за завданням замовника здійснити організацію перевезення та/або перевезення вантажу автомобільним транспортом, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити надані послуги.

Для виконання замовлень на перевезення вантажу замовника до вантажоотримувачів, виконавець, Фізична особа-підприємець Оношко Ігор Володимирович буде використовувати, зокрема, автомобільний транспорт - Renault, д.н.з. НОМЕР_1 д.н.з напівпричепа НОМЕР_6, водій ОСОБА_5 (додаток № 1 від 12.08.2015 до вищезазначеного договору).

06.06.2016 близько 23:55 на 96 км а/д км. 05 Київ - Одеса, що в межах с. Поправка Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки "Рено" д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом марки "Колберг" д.н.з. НОМЕР_6 не був уважним та при виборі безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки "Інтернаціонал" д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом марки "Шмітз" д.н.з. НОМЕР_2, який від удару по інерції допустив зіткнення з автомобілем марки "Вольво" д.н.з. НОМЕР_5 з напівпричепом марки "Кроне" д.н.з. НОМЕР_4. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.07.2016 у справі № 361/4064/16-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до висновку судового експерта № 126/16 від 15.06.2016 вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля "INTERNATINAL 9400I" д.н.з. НОМЕР_3, тобто позивачу, дорівнює ринковій вартості вказаного транспортного засобу на дату ДТП та складає 243 026, 06 грн.

Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" прийнято рішення про виплату позивачу 49 490, 00 грн. згідно полісу № АІ8252002 в межах ліміту відшкодування за шкоду, нанесену майну за вирахуванням франшизи.

11.08.2016 позивач направив на адресу відповідача претензію № 196/16 про відшкодування збитків, проте, відповідач відмовив у задоволенні вимоги посилаючись на те, що на момент скоєння ДТП, транспортним засобом RENAULT Premium 450,19 Т, д.н.з. НОМЕР_1 керував громадянин ОСОБА_5, який не перебуває з ним у трудових відносинах.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За змістом ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Із послідовності подій, які зумовили виникнення спірних правовідносин та встановлені судами вбачається, що договір № 417П від 12.08.2015 (укладений між Фізичною особою-підприємцем Оношком Ігорем Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта") та додаток № 1 від 12.08.2015 до нього, передував укладенню договору фінансового лізингу № 280815/ФЛ-341 від 28.08.2015, що свідчить про помилковість висновків судів, що транспортний засіб було передано на відповідній правовій підставі іншій особі.

Слід зазначити, що за загальним правилом, будь-які зміни до договору вносяться шляхом укладання додаткової угоди до договору.

Крім того, як вже зазначалось вище, пунктом 7.1 договору фінансового лізингу визначено, що право власності (розпорядження) на предмет лізингу протягом строку дії договору лізингу належить лізингодавцю, лізингоодержувач протягом строку дії договору лізингу має право тимчасового володіння та користування предметом лізингу.

Тобто, на момент укладення договору не відбувся перехід права власності від лізингодавця до лізингоодержувача.

Згідно з п. 2.7 договору ризики випадкової втрати та/або пошкодження предмета лізингу, а також відповідальність за шкоду, що заподіяна третім особам під час користування (експлуатації) предметом лізингу переходять до лізингоодержувача з моменту підписання акта прийому-передачі предмета лізингу в лізинг.

При цьому, за умовами п. 3.2 договору лізингоодержувач мав право за погодженням з лізингодавцем передавати предмет лізингу третім особам, проте, як встановлено судами відповідач не звертався до лізингодавця за таким дозволом (що підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал "№ 080816/1 від 08.08.2016), що в свою чергу додатково підтверджує помилковість висновки судів, що транспортний засіб було передано на відповідній правовій підставі іншій особі.

Таким чином, відповідач, маючи на відповідній правовій підставі (договір фінансового лізингу № 280815/ФЛ-341 від 28.08.2015) транспортний засіб RENAULT Premium 450,19 Т, д.н.з. НОМЕР_1, має нести відповідальність за матеріальну шкоду завдану позивачу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції у справі підлягають скасуванню та з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 315 ГПК України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 14 ст. 129 ГПК України).

Так, витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" зі сплати судового збору за подання позовної заяви (2 903, 34 грн.), апеляційної (4 354, 61 грн.) та касаційної (5 806, 68 грн.) скарг підлягають стягненню з Фізичної особи-підприємця Свити Дмитра Вікторовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс".

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі № 910/1489/17 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Свити Дмитра Вікторовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_9) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" (67822, Одеська область, Овідіопольський район, село Нова Долина, вул. Крупської, 2-В, ) грошові кошти в сумі 193 556, 00 грн.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Свити Дмитра Вікторовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_9) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мультитранс" (67822, Одеська область, Овідіопольський район, село Нова Долина, вул. Крупської, 2-В, ) 2 903, 34 грн. витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 4 354, 61 грн. витрати зі сплати за подання апеляційної скарги та 5 806, 68 грн. витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді С.В. Жуков

Л.Й. Катеринчук