УХВАЛА

м. Київ

19.12.2018Справа № 910/16951/18
Суддя Господарського суду міста Києва Гулевець О.В., розглянувши

заяву Фізичної особи-підприємця Василевської - Ридікової Тетяни Вікторівни

про забезпечення позову

до подання позовної заяви

особи, які можуть отримати статус учасника справи: позивач Фізична особа-підприємець Василевська - Ридікова Тетяна Вікторівна, відповідач Інститут фізіології імені О.О. Богомольця Національної академії наук України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна академія наук України

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Василевська - Ридікова Тетяна Вікторівна звернулась до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви. У своїй заяві заявник просить суд:

Заборонити Інституту фізіології імені О.О. Богомольця Національної академії наук України, ідентифікаційний код: 05417093, що знаходиться за адресою: 01024, м. Київ, вул., Академіка Богомольця, буд. 4 вчиняти будь-які дії, які спрямовані на консервування (герметизацію (в тому числі, замикання) вхідних дверей приміщення, відключення приміщення від електроенергії, води, тепла, тощо) приміщення їдальні на 1-му поверсі 16-типоверхового лабораторного корпусу (літера "Р", "Р1"), загальною площею 178,34 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 4 та заборонити Інституту фізіології імені О.О. Богомольця Національної академії наук України, ідентифікаційний код: 05417093, що знаходиться за адресою: 01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 4 вчиняти будь-які дії, які спрямовані на створення для Фізичної особи - підприємця Василевської - Ридікової Тетяни Вікторівни, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: 01011, АДРЕСА_1 перешкод у користуванні приміщенням їдальні на 1-му поверсі 16-типоверхового лабораторного корпусу (літера "Р", "Р1"), загальною площею 178,34 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 4 (в тому числі, заборонити вчиняти дії, які спрямовані на недопуск орендаря до вказаного приміщення, або які спрямовані на створення орендарю перешкод у користування приміщенням).

Як зазначає заявник у своїй заяві, Фізична особа-підприємець Василевська - Ридікова Тетяна Вікторівна має намір звернутись до суду з позовом про визнання оренди продовженою.

Обґрунтовуючи заяву заявник посилається на те, що орендодавцем не було належним чином письмово повідомлено заявника про намір припиняти орендні правовідносини за договором оренди, в той час як представниками орендодавця безпідставно описано все майно на території орендованого майна, змінено вхідні замки на дверях до майна, відключено від електроенергії орендоване майно та опечатано вхід до орендованого майна, заявника попереджено усно про фізичний недопуск до орендованого майна.

За доводами ФОП Василевської - Ридікової Т.В., відповідні дії орендодавця спричинені наявністю рішення трудового колективу орендодавця та рішення профспілкового комітету про необхідність консервування приміщення кафе Інституту, що і є орендованим майном.

Заявник стверджує, що невжиття заходів забезпечення, вказаних в даній заяві, фактично унеможливить подальшу оренду після вирішення справи в суді та ускладнить і унеможливить виконання рішення суду про визнання оренди продовженою, оскільки консервування орендованого приміщення орендодавцем без вжиття заходів забезпечення зробить недоцільною та практично неможливою подальшу фактичну оренду приміщення заявником, у звязку із значним погіршенням технічних характеристик обєкту оренди після консервування (відключення приміщення від тепла в зимовий період, відключення приміщення від електроенергії в зимовий період).

Розглянувши заяву ФОП Василевської - Ридікової Т.В. про забезпечення позову суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні даної заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

За приписами процесуального законодавства особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов'язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Водночас, у заяві про забезпечення позову зазначаються адекватні засоби забезпечення позову, необхідні для забезпечення ефективного захисту. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з обраними заявником заходами забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник

При цьому, обовязок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України, яка передбачає обовязковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Надані заявником до матеріалів заяви документи не підтверджують в повній мірі наявності підстав для забезпечення позову шляхом обраними заявником заходами до забезпечення позову.

Обставини наведені заявником в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, що в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він має намір звернутися до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову.

Наведені у заяві обґрунтування щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову не підтверджують доцільності вжиття таких заходів та відповідності їх позовним вимогам, які позивач має намір заявити.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на наведене вище, суд відмовляє у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Василевської - Ридікової Тетяни Вікторівни про забезпечення позову.

Згідно із приписами ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Василевської - Ридікової Тетяни Вікторівни про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набрала законної сили 19.12.2018 та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Гулевець