ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 Справа №914/1566/18

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І., за участю секретаря судового засідання Сала О.А., розглянувши матеріали

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос-плюс", м. Мостиська, Львівська область,

предмет спору: стягнення 572 882,00 грн. пені та штрафу,

підстава позову: невиконання умов договору поставки №ЦУП-04/0108/17 від 14.06.2017 року,

за участю представників:

позивача: Куракін Юрій Віталійович - представник на підставі довіреності № 2645 від 30.10.18р.,

відповідача: не з'явився,

ПРОЦЕС

27.08.2018 року у справі №914/1566/18 відкрито провадження за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" про стягнення 572 882,00 грн. пені та штрафу. Підготовче засідання призначено на 19.09.2018 року.

Відповідачу встановлено строк у 15 календарних днів з дня отримання ухвали для подання відзиву на позов.

Конверт з ухвалою, направлений на юридичну адресу відповідача, повернувся до суду з відміткою "інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення". Проте, ухвала про відкриття провадження отримана відповідачем 04.09.2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, надісланим на поштову адресу відповідача.

У судове засідання 19.09.2018 року відповідач явку представника не забезпечив. Судом відкладено підготовче засідання на 04.10.2018 року.

03.10.2018 року відповідачем подано клопотання про продовження йому строку для подання відзиву на позовну заяву, у задоволенні якої судом відмовлено згідно з ухвалою від 04.10.2018 року.

Ухвалою від 17.10.2018 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос-плюс" від 17.09.2018 року про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву. Судом також продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/1566/18 на 30 днів і відкладено підготовче засідання на 07.11.2018 року.

У судове засідання 07.11.2018 року з'явився представник позивача. Відповідач явки представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву не подав, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 07.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 20.11.218 року.

12.11.2018 року позивачем долучено до матеріалів справи копію листа ТОВ «Хмарочос плюс» вих.№36/21-21 від 21.06.2017 року.

У судове засідання 20.11.2018 року з'явилися представники сторін. Представником відповідача подано клопотання про витребування у позивача оригіналів наступних документів: листа ТОВ «Хмарочос плюс» (вих.№36/21-21 від 21.06.2017 року) за підписом керівника товариства ОСОБА_3, та листа ТОВ «Хмарочос плюс» за підписом керівника товариства ОСОБА_3, в якому останній повідомляє органи поліції, що жодних листів до Філії «Центр управління промисловістю» не підписував. Судом оголошено перерву в судовому засіданні до 10.12.2018 року.

У судовому засіданні 10.12.2018 року з'явився представник позивача, подав додаткові пояснення та клопотання про долучення до матеріалів справи належим чином засвідчених документів, що були подані в процесі розгляду справи. Відповідач явки представника не забезпечив, причин неявки не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином під розписку в попередньому судовому засіданні. Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів (мотиви наведені у мотивувальній частині рішення), заслухано заключне слово позивача.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи наведене, беручи до уваги, що розгляд справи по суті здійснювався в попередньому судовому засіданні за участю представників сторін, відсутність клопотань відповідача про відкладення розгляду справи, суд не вважає неявку представника відповідача перешкодою для вирішення справи у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 10.12.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Спір між сторонами виник у зв'язку з недотриманням відповідачем, на переконання позивача, умов договору поставки. Так, позивач стверджує, що ним як покупцем 20.06.2017 року надано відповідачу заявку №ЦУП-8/3659 про поставку протягом липня 2017 року шпал дерев'яних в кількості 2 000 шт., місце поставки - склад ВП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод» філії «ЦУП» ПАТ «Укрзалізниця». Проте, зобов'язання щодо поставки товару постачальником не виконано, у зв'язку з чим позивачем на підставі п.8.2 договору нараховано 515 592,00 грн. пені та 57 288,00 грн. штрафу.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подано.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ З МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ СУДОМ

14.06.2017 року філія "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - постачальник) укладено договір поставки № ЦУП-04/0108/17, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2017 році поставити і передати у власність покупцю продукцію виробничо-технічного призначення: шпали дерев'яні до залізничних колій, не просочені (код ЄЗС 03410000-7 деревина (шпали та бруси дерев'яні), далі - товар, найменування, асортимент, кількість та ціни якої вказуються в додатку до договору - специфікації, що є невід'ємними частинами договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та здійснити оплату відповідно до умов договору. Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товару визначена також п.1.2 договору: шпали дерев'яні І типу ДСТУ ГОСТ 78-2009 - 1 400 шт., шпали дерев'яні ІІ типу ДСТУ ГОСТ 78-2009 - 600 шт., всього - 2 000 шт.

Згідно зі специфікацією №1 до договору поставки загальна сума поставки - 811 668,00 грн., з яких 198 990,00 грн. - вартість шпал ІІ типу, 477 400,00 грн. - вартість шпал І типу, 135 278,00 грн. сума ПДВ. Згідно зі специфікацією умови поставки - СРТ згідно з вимогами Інкотермс, пункт призначення - склад ВП «Новомосковський шпалопросочувальний завод» та/або склад ВП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод» відповідно до заявки покупця.

Зі змісту заявки від 20.06.2017 року вбачається, що позивач заявив вимогу про поставку товару в терміни 15.07.17-29.07.17 року на склад ВП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод» шпали дерев'яні не просочені в загальній кількості 18 000 шт., у тому числі по договору ЦУП-04/0108/17 від 14.06.2017 року у кількості 2 000 шт. На підтвердження надіслання відповідної заявки постачальнику електронною поштою на адресу, вказану в договорі, - позивачем подано скріншот сторінки своєї електронної пошти.

Згідно з видатковою накладною №29 від 31.07.2017 року відповідач на виконання договору ЦУП-04/0108/17 від 14.06.2017 року здійснив поставку шпал дерев'яних непросочених ІІ типу в кількості 600 шт. на суму 238 788,00 грн., з яких вартість поставлених шпал 198 990,00 грн. та сума ПДВ - 39 798,00 грн. Видаткова накладна підписана представниками обох сторін договору.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 06.04.2018 року про сплату нарахованих станом на 01.01.2018 року штрафних санкцій в сумі 572 880,00 грн. за здійснення поставки з порушенням строків.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, долучені до позовної заяви документи, описані вище, досліджені в судовому засіданні.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки товару.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин (ч.ч.1,2 ст.712 Цивільного кодексу України).

Договором сторони визначили умови і строки поставки товару. Так, поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом двох місяців з моменту підписання договору та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію, або згідно з графіком поставки. Постачальник здійснює поставку залізничним транспортом загального користування або автомобільним транспортом на умовах СРТ (місце поставки та адреса вантажоотримувача зазначаються в заявці) відповідно до вимоги ІНКОТЕРМС (редакція 2010 року) на підставі заявки покупця (п.5.2).

Відповідно до п.5.4 договору відвантаження товару здійснюється тільки після письмової заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару. П.5.5 визначено порядок надання заявки. Так, заявка на поставку товару надається постачальнику в оригіналі та через мережу електронного зв'язку на адресу . Надіслання покупцем через мережу електронного зв'язку є достатньою підставою для початку перебігу строку, визначеного п.5.1 договору. У заявці повинно бути вказано номенклатура, кількість партії товару, що підлягає поставці, вантажоодержувачі товару та їх реквізити. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у заявці, несе покупець. У разі ненадходження покупцю від постачальника підтвердження про отримання заявки, відмітка (звіт) про доставку заявки через мережу електронного зв'язку (інтернет) є достатньою підставою для початку перебігу строку, визначеного п.5.1 договору.

Суд звертає увагу, що умови по визначенню моменту здійснення поставки, порядку пред'явлення заявки, форми заявки викладені в договорі альтернативно, не чітко, не однозначно, взаємосуперечливо. Водночас, з аналізу пп.пп.5.2, 5.4, 5.5 суд робить висновок про те, що йдеться про одну й ту ж заявку, яка має бути виготовлена письмово, однак про різні способи її направлення контрагенту (в оригіналі та електронними засобами зв'язку).

Досліджуючи обставину пред'явлення заявки від 20.06.2017 року засобами поштового зв'язку в оригіналі чи електронною поштою, суд зазначає наступне. Так, 20.06.2017 року позивачем засобами електронного зв'язку надіслано ТзОВ «Хмарочос Плюс» заявку про необхідність поставки товару в терміни 15.07.17-29.07.17 року на склад ВП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод» шпали дерев'яні не просочені в загальній кількості 18 000 шт., у тому числі по договору ЦУП-04/0108/17 від 14.06.2017 року у кількості 2 000 шт. Як доказ надіслання заявки позивачем надано скріншот сторінки електронної пошти позивача з листом у графі «надіслані» 20.06.2017 року на електронну адресу відповідача, вказану в договорі, - три вкладення, серед яких з найменуванням ЦУП-8/3659 від 20.06.2017 року.

Позивачем долучено копію листа відповідача вих.№36/21-21 від 21.06.2017 року, згідно з яким останній підтвердив отримання листів № ЦУП-8/3657, ЦУП-8/3658, ЦУП-8/3659 від 20.06.2017 року. Належність вказаного листа як доказу в даній справі відповідач оспорює, зазначаючи, що такий не містить оригінального підпису директора М.З. Войтовича, а підписаний з використанням факсиміле, у зв'язку з чим просив не брати його до уваги, а також просив суд витребувати в позивача оригінали листа ТОВ «Хмарочос плюс» вих.№36/21-21 від 21.06.2017 року за підписом керівника товариства ОСОБА_3, яким товариство визнає існування заявок на поставку шпали, та листа ТОВ «Хмарочос плюс» за підписом керівника товариства ОСОБА_3, в якому останній повідомляє органи поліції та позивача, що жодних листів до Філії «Центр управління промисловістю» не підписував, копія якого була долучена до матеріалів справи №910/3844/18. Позивач у свою чергу стверджує, що в силу ст.241 ЦК України, враховуючи, що в подальшому відповідачем вчинялись дії на виконання господарського договору, а керівником підписувались інші документи, в тому числі рахунки, видаткові накладні, акти передачі, вважається, що документ є схваленим та створює цивільні права та обов'язки особи. Щодо заявленого відповідачем на стадії розгляду справи по суті клопотання про витребування доказів, суд не вважає його таким, що підлягає задоволенню, оскільки оригінали відповідних листів мали б бути наявними у ТОВ «Хмарочос плюс» як автора їх складення. Відповідач не доводить, що такі відсутні у товариства, не обгрунтовує неможливість подання їх самостійно, не підтверджує вжиття заходів щодо отримання таких доказів, натомість лише стверджує, що лист вих.№36/21-21 підписаний невідомою особою. Також суд враховує пояснення позивача щодо відсутності у сторони оригіналу листа керівника ТОВ «Хмарочос плюс», де останній повідомляє, що жодних листів не підписував, зазначений лист 11.05.2018 року надійшов на електронну адресу Філії «ЦУП», тому про наявність оригіналу такою листа позивачу не відомо. Крім цього, у матеріали даної справи сторонами не долучалося примірника такого листа, його зміст і вплив на розгляд даної справи суду не відомий.

Позивач не підтверджує жодними доказами факту надіслання відповідачу заявки від 02.06.2017 року засобами поштового зв'язку, докази такого надіслання в матеріали справи не подано, тобто позивач стверджує, що надіслана засобами електронного зв'язку заявка від 20.06.2017 року була отримана постачальником та підлягала виконанню.

Суд зазначає, що з наданого доказу неможливо дослідити, яка саме заявка, з яким змістом, була надіслана постачальнику, тому такий наданий позивачем скріншот сторінки електронної пошти не може вважатися належним доказом надіслання заявки на поставку товару відповідно до умов договору. Крім цього, п.п.5.5.4 договору сторони визначили, що для початку перебігу строку поставки товару необхідна відмітка (звіт) про доставку заявки через мережу електронного зв'язку (інтернет), а з наданого позивачем скріншота не вбачається жодної відмітки чи звіту про доставку надісланого листа. Позивачем не обґрунтовано, чому підпункт п.5.5, яким передбачено, що надіслання покупцем через мережу електронного зв'язку є достатньою підставою для початку перебігу строку, є пріоритетним порівняно з іншими умовами договору та підлягає однозначному застосуванню у даній ситуації.

Проте, досліджуючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи здійснення відповідачем 31.07.2017 року поставки шпал дерев'яних непросочених ІІ типу в кількості 600 шт. на суму 238 788,00 грн. на виконання договору ЦУП-04/0108/17 від 14.06.2017 року, що підтверджено видатковою накладною №29 від 31.07.2017 року, прийняття позивачем здійснених поставок, суд доходить висновку про обізнаність відповідача з умовами поставки по заявці від 20.06.2017 року внаслідок отримання такої електронною поштою 20.06.2017 року, оскільки не доведено іншого способу отримання відповідної заявки, та про прийняття до виконання такої заявки. Асортимент, кількість та ціна поставленого товару відповідають тим, що визначені сторонами у договорі ЦУП-04/0108/17 та специфікації №1.

За таких умов висновки суду щодо часткового виконання відповідачем умов договору ЦУП-04/0108/17 не можуть бути іншими навіть при запереченні відповідачем факту отримання ним заявок.

Як визначили сторони в договорі, товар вважається поставленим з дати підписання акта приймання-передачі товару на складах вантажоодержувачів (п.5.6). На підтвердження здійснення поставки на виконання умов договору ЦУП-04/0108/17 від 14.06.2017 року, позивачем надано видаткову накладну від 31.07.2017 року, а не акт приймання-передачі товару. Разом з тим, накладна містить відмутку позивача «згідно акта 1/108-XI від 31.07.2017 року». Крім того, надана видаткова накладна є первинним документом, що підтверджує здійснення поставки та прийняття товару, містить найменування та реквізити сторін, підстави поставки, вартість товару, що дає можливість дослідити зміст господарської операції. Тобто, навіть за відсутності актів приймання-передачі, визначених договором, суд не може не взяти до уваги факт поставки згідно з первинним документом - видатковою накладною. Більше того, позивач не заперечує та визнає отримання товару, поставленого згідно з видатковою накладною від 31.07.2017 року, як товару, поставленого на виконання заявки від 20.06.2017 року. Одночасно суд звертає увагу, що для доведення обставини здійснення поставки та прийняття товару не враховуються подані позивачем 10.12.2018 року акт 1/108-XП від 31.07.2017 року, рахунок на оплату №29 від 31.07.2017 року, паспорт якості №13/27, протокол №4/169 радіаційного дослідження деревини та продукції з деревини, лист ТОВ «Хмарочос плюс» вих.№39/31 від 31.07.2017 року, оскільки такі подані для долучення без клопотання про поновлення пропущеного строку та без доказів їх надіслання іншій стороні.

Крім цього, відповідачем не заперечується та не спростовується факт поставки на суму 238 788,00 грн., не доводиться та не підтверджується, що поставка, здійснена 31 липня 2017 року, здійснювалася на підставі будь-якої іншої заявки, відмінної від тієї, що надана в матеріали справи позивачем і покладена ним в основу позову.

Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Визначаючи строк здійснення поставки, сторони погодили, що поставка товару проводиться рівномірними партіями протягом двох місяців з моменту підписання договору та отримання заявки покупця, що є підтвердженням готовності отримувати продукцію, або згідно з графіком поставки. Із наведеного положення не вбачається чітко визначеного моменту настання строку поставки. Проте, із сукупного аналізу положень розділу V договору, а також за відсутності окремого графіку поставки, погодженого сторонами, вбачається, що визначальним моментом для здійснення поставки є подання покупцем заявки, яка є підтвердженням готовності отримувати продукцію.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи проаналізовану вище умову договору про строк виконання поставки, надіслання заявки 20.06.2017 року, відсутність іншого погодженого сторонами графіку поставки, ніж два місяці з моменту отримання заявки, відсутність умови договору про можливість визначення заявкою іншого строку поставки, ніж той, що визначений п.5.1 договору, суд доходить висновку, що відповідачу потрібно було здійснити поставку протягом 21.06.2017-21.08.2017 року. Відтак, для визначення моменту прострочення суд враховує положення п.5.1 договору, а не строк поставки, зазначений у заявці. Із матеріалів справи вбачається, що у визначені договором два місяці з моменту отримання заявки від 20.06.2017 року, здійснено поставку згідно з накладною №29 від 31.07.2017 року в кількості 600 шт шпал дерев'яних ІІ типу на суму 198 990,00 грн., а з ПДВ - на суму 238 788,00 грн. Докази здійснення поставки на решту обумовленого товару - шпал дерев'яних І типу ДСТУ ГОСТ 78-2009 в кількості 1 400 шт., вартістю 477 400,00 грн. без ПДВ та 572 880,00 грн. з ПДВ, не подано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, станом на останній день строку виконання зобов'язання по поставці товару - 21.08.2017 року постачальником не виконано зобов'язання щодо поставки товару на суму 572 880,00 грн. (811 668,00-238 788,00), тобто відповідач не виконав обов'язку по поставці товару у повному обсязі у строк, визначений договором.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини 2 статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною 1 статті 546 ЦК України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання (позиція, наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2018 року у справі № 912/2483/17).

Договором сторони передбачили, що у разі непоставки товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф в розмірі 10% вказаної вартості (п.8.2).

Так, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи узгоджені сторонами договору умови нарахування пені, суд зазначає, що сторонами не визначено іншого періоду нарахування пені, ніж той, що встановлений законом, - шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Як вбачається з розрахунку позивача, нарахування пені ним здійснено за період з 01.08.2017 року по 28.01.2018 року. Проте, враховуючи встановлений судом вище період здійснення поставки згідно з умовами договору, останнім днем якого було 21.08.2017 року, та наведені нормативні положення, суд зазначає, що прострочення настало 22.08.2017 року, тому, нараховування пені є правомірним саме з цієї дати. Здійснивши перерахунок розміру пені з урахуванням наведеного та не виходячи за межі періоду, визначені позивачем, тобто за період 22.08.17-28.01.2018 року, суд зазначає про обгрунтованість пені в розмірі 458 304, 00 грн., а не 515 529,00 грн., як порахував позивач. Відтак, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 458 304, 00 грн., а вимога про стягнення 57 288,00 грн. задоволенню не підлягає.

Щодо штрафу, суд зазначає, що прострочення виконання зобов'язання по поставці товару на суму 572 880,00 грн. тривало понад 30 днів, оскільки з моменту виникнення прострочення (22.08.2017 року) і до моменту подання позовної заяви поставку не здійснено, у зв'язку з чим позивачем правомірно нараховано 57 288,00 грн штрафу.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені вище обставини, суд доходить висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з відповідача 458 304, 00 грн. пені та 57 288,00 грн штрафу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч.9 ст.165, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмарочос плюс" (81300, Львівська обл., Мостиський район, місто Мостиська, вулиця Б. Хмельницького, будинок 5, код ЄДР 36587001) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вулиця Тверська, будинок 5, код ЄДР 40075815) в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (код ЄДРПОУ ВП: 40081389, 03038, м.Київ, Солом'янський район, вулиця Івана Федорова, будинок 32) 458 304, 00 грн. пені, 57 288,00 грн штрафу і 7 733,88 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

У задоволенні вимоги про стягнення 57 288,00 грн. пені відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 17.12.2018 року.

Суддя Матвіїв Р.І.