ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа№ 910/13573/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Бовсунівській Л.О.,

За участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 06.12.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія Газ Енерджі»

на ухвалу

Господарського суду м. Києва

від 12.10.2018 (повний текст підписано 17.10.2018)

у справі № 910/13573/18 (суддя І.І. Борисенко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія Газ Енерджі»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська Енерго Компанія»

про стягнення 1 413 793 032, 71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом відповідача про стягнення 1 413 793 032,71 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 порушено провадження у справі №910/13573/18, розгляд справи призначено на 22.11.2018.

Разом з позовом позивачем подано клопотання про забезпечення позову. У вказаній заяві заявник просив суд:

- накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю «ВСЕУКРАЇНСЬКА ЕНЕРГО КОМПАНІЯ» і знаходяться у нього чи в інших осіб, у тому числі у банківських установах;

- накласти арешт на Карбамід марки Б, що знаходиться на складах Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (Код , адреса: 65481, Одеська область, м. Южне, вул. Заводська, 3) та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ВСЕУКРАЇНСЬКА ЕНЕРГО КОМПАНІЯ»;

- накласти арешт на Карбамід марки Б обсягом 3 226,845 тонн, що знаходиться на території Державного підприємства «Херсонський морський торгівельний порт» (Код СДРПОУ 01125695, адреса: 73000, Херсонська область, м. Херсон, проспект Ушакова, 4).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі № 910/13573/18 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Синергія Газ Енерджи» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Синергія Газ Енерджі» звернулося до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також з порушенням норм статті 136 ГПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія Газ Енерджі», викладені у заяві про забезпечення позову.

В судове засідання представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Крім того, 05.12.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія Газ Енерджі» надійшло клопотання, в якому позивач, у зв'язку з неможливістю явки у судове засідання 06.12.2018 представника позивача, просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника апелянта та задовольнити її.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін, оскільки вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Синергія Газ Енерджі» звернулась до Господарського суду Київської області із заявою в порядку ст. ст. 136-139 Господарського процесуального кодексу України про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить суд:

- накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю «ВСЕУКРАЇНСЬКА ЕНЕРГО КОМПАНІЯ» і знаходяться у нього чи в інших осіб, у тому числі у банківських установах;

- накласти арешт на Карбамід марки Б, що знаходиться на складах Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (Код , адреса: 65481, Одеська область, м. Южне, вул. Заводська, 3) та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ВСЕУКРАЇНСЬКА ЕНЕРГО КОМПАНІЯ»;

- накласти арешт на Карбамід марки Б обсягом 3 226,845 тонн, що знаходиться на території Державного підприємства «Херсонський морський торгівельний порт» (Код СДРПОУ 01125695, адреса: 73000, Херсонська область, м. Херсон, проспект Ушакова, 4).

В обґрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Синергія Газ Енерджі» вказує на те, що відповідач наразі має невиконані грошові зобов'язання перед численними суб'єктами господарювання і у разі ухвалення судом у даній справі рішення на користь позивача, враховуючи значну суму боргу, та відсутність відповідача за його місцем реєстрації, існує реальна ймовірність відсутності на рахунках грошових коштів, що матиме наслідком неможливість виконання судового рішення. Отже, враховуючи значну суму заборгованості відповідача перед позивачем за договорами купівлі-продажу газу, а також дії відповідача та інших невстановлених осіб з приховування майна, існують обґрунтовані підстави вважати, що ТОВ «ВЕК» не має достатніх коштів для розрахунків за поставлений природний газ, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на таке.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, або коли, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, навіть маючи докази, які свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання майбутнього рішення суду, позивачеві необхідно переконати суд в тому, що його доводи щодо вжиття заходів забезпечення позову та обраний ним спосіб такого забезпечення є розумними, обґрунтованими, адекватними та співмірними.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Посилання заявника на наявні невиконанні грошові зобов'язання перед іншими суб'єктами господарювання не вказують на неможливість виконання рішення суду у даній справі та не можуть бути підставою для вжиття заходів до забезпечення позову.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що зі змісту заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія Газ Енерджі» реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи представника заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях. Доказів в підтвердження заявленого не подано.

Крім того, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача, 1 413 793 032,71 грн. у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 31.01.2018 купівлі-продажу природного газу №31/01-СГ. З позовної заяви вбачається, що сума основного боргу складає 687 583 869,22 грн., 75 226 517,85 грн. 3% річних, 115 411 230,33 грн. пеня, 532 133 731,47 грн. штраф, 3 437 683,84 грн. інфляційні втрати.

Отже, сума, заявлена позивачем до стягнення з відповідача у справі №910/13573/18, складається більш ніж на 50% зі штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання відповідачем відповідних умов договору купівлі-продажу природного газу.

Розмір заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат підлягає встановленню відповідно до наданих доказів під час вирішення справи по суті, а тому застосування заходів забезпечення на суму позову наразі є передчасним.

Відтак, є обґрунтованими висновки місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "ВСЕУКРАЇНСЬКА ЕНЕРГО КОМПАНІЯ" і знаходяться у нього чи в інших осіб, у тому числі у банківських установах.

Стосовно накладення арешту на майно відповідача (Карбамід марки Б) судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову заявник звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за поставлений природний газ.

Тобто у даному випадку відсутній зв'язок між обраним позивачем заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги у даній справі, оскільки накладення арешту на майно має стосуватись майна, що належить до предмета спору. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18.

За таких обставин вимоги заявника наведені у заяві про забезпечення позову щодо накладення арешту на Карбамід марки Б, тобто на майно не є співмірними із позовними вимогами останнього.

Зважаючи на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що тому Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія Газ Енерджі» про вжиття заходів забезпечення позову, як і вимоги апеляційної скарги, не підлягає задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в ухвалі висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі №910/13573/18 обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 255, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія Газ Енерджі» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі № 910/13573/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі № 910/13573/18 залишити без змін.

Матеріали оскарження № 910/13573/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до статті 286 Господарського процесуального кодексу України не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст складено: 17.12.2018

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б.Михальська