ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018 Справа № 917/986/18

за позовною заявою Всеукраїнської ради Українського товариства мисливців і рибалок, пров. Несторівський, 7-9, м. Київ, 04053

до відповідачів:

1) ОСОБА_1 міської ради, вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000

2) Управління майном комунальної власності міста (36000, м. Полтава, вул. Соборності, 36, ідентифікаційний код 13967034)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 обласна організація Українського товариства мисливців і рибалок (вул. Новий Базар, 12, м. Полтава, 36024)

про виділ у натурі в окремий об'єкт майна та визнання права власності на виділені в натурі нежитлові приміщення

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: ОСОБА_2, ордер від 08.11.2018 року;

від відповідачів: 1. ОСОБА_3, дов. №04.2.2-20/2/2193 від 27.09.2018 року; 2. ОСОБА_4, дов. від 15.02.2018 року;

від третьої особи: відсутні.

Обставини справи: 15.08.2018 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Всеукраїнської ради Українського товариства мисливців і рибалок в особі відокремленого підрозділу ОСОБА_1 обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок до відповідача ОСОБА_1 міської ради про: 1) виділ у натурі в окремий об'єкт права власності 37/50 частин нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Полтава, вул. Новий Базар, 12; 2) визнання права власності за Всеукраїнською радою Українського товариства мисливців і рибалок в повному віданні ОСОБА_1 обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок на виділені в натурі нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Полтава, вул. Новий Базар, 12 згідно переліку, як на окремий об'єкт права власності.

Ухвалою суду від 17.08.2018 року на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу позовну заяву Всеукраїнської ради Українського товариства мисливців і рибалок в особі відокремленого підрозділу ОСОБА_1 обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків.

27.08.2018 року через канцелярію Господарського суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. До даної заяви позивачем також додано уточнену позовну заяву в якій позивачем вказано Всеукраїнську раду Українського товариства мисливців і рибалок та викладено в новій редакції прохальну частині позовних вимог.

Ухвалою суду від 29.08.2018 року відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 обласну організацію Українського товариства мисливців і рибалок (вул. Новий Базар, 12, м. Полтава, 36024), призначено проведення підготовчого засідання на 25.09.2018 року, встановлено строки надання відзиву та відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 08.11.2018 р. по даній справі судом було задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі співвідповідача - Управління майном комунальної власності міста.

Перший відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав, в судовому засіданні 20.12.2018 року при розгляді справи по суті представник міської ради усно заперечував проти позовних вимог, посилаючи що не є належним відповідачем у даній справі.

Третя особа також повноважного представника в судове засідання не направила.

Другий відповідач надав суду відзив на позов № 01-05/01.1-10/1648 від 29.11.2018 р. (вх. № 11229 від 30.11.2018 р.), згідно якого повідомляє, Управління майном комунальної власності міста (далі - Управління) здійснює повноваження з питань приватизації нерухомого майна та державного житлового фонду комунальної власності міста, оренди, списання, продажу, купівлі та передачі майна, власником якого є територіальна громада м. Полтави. Відповідач 2 зазначив, що у відповідь на лист керівника ОСОБА_1 обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок від 14.05.2018 №57/01-17 управління майном комунальної власності міста згідно наданого доручення надіслало лист, який носив розяснювальний характер. Тобто, фактичної відмови, як зазначає позивач, щодо укладеним нотаріально посвідченого договору на виділ частки в окремий обєкт права власності: 37/50 частини адміністративного будинку по вул. Новий базар, 12 у м. Полтаві. Вказав також, що у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд виділити у натурі в окремий об'єкт права власності 37/50 частин нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Полтава, вул. Новий Базар, 12, та визнати права власності за Всеукраїнською радою Українського товариства мисливців і рибалок в повному віданні ОСОБА_1 обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок на виділені в натурі нежитлові приміщення.

В судовому засіданні 20.12.2018 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив коли буде виготовлено повний текст рішення, розяснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши докази, господарський суд встановив наступне.

На підставі свідоцтва №670 про право власності на нежитлові будівлі від 10.10.2002 року Всеукраїнській раді Українського товариства мисливців і рибалок в повному віданні ОСОБА_1 обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок на праві колективної власності належить адміністративний будинок та гаражі, що складають 37 50 частин об'єкту, який розташований в місті Полтаві по вул. Новий Базар. 12. Право власності зареєстровано у реєстрову книгу №6 за реєстровим №814 18.10.2002р.

Відповідно до даних технічного паспорту, виготовленого І1П ІІБТ1 «Інвентаризатор» станом на 05.04.2018 року 37/50 частин об'єкту, які фактично складаються з: громадського будинку літ. А-3, а саме: 1 сходи пл. 5,6 кв.м. 2 підвал пл. 10,2 кв.м., З підвал пл. 31,1 кв. м., 4 сходи пл. 13,9 кв.м., 5 щитова пл. 3,5 кв.м., 6 коридор пл. 2,1 кв.м., 7 санвузол пл. 2,1 кв.м., 8 склад пл. 10.6 кв.м., 9 торгівельна зала пл. 36,8 кв.м., 10 холодильна камера пл. 13,9 кв.м., 11 тамбур пл 1,8 кв.м., 12 коридор пл. 5,8 кв.м., 13 склад зброї пл. 9,5 кв.м., 14 торговельна зала пл. 57,7 кв.м., 15 кабінет пл. 13,7, 16 кабінет пл. 17,5 кв.м., 17 торгівельна зала пл. 50,7 кв.м., 18 підсобне приміщення пл. 16,1 кв.м., 19 кабінет пл. 6,9 кв.м., 20 склад пл. 9,5 кв.м., 21 торгівельна зала пл. 33,8 кв.м.. 22 підсобне приміщення пл. 8,5 кв.м., 23 коридор пл. 20.1 кв.м., 24 тамбур пл. 2,8 кв.м., 25 тамбур пл. 2,1 кв.м., 26 тамбур пл. 1,1 кв.м., 27 склад пл. 9,6 кв.м., 28 сходи пл. 17,4 кв.м., 29 кабінет пл. 10,0 кв.м., 30 кабінет пл. 22,5 кв.м., 31 кабінет пл. 10,0 кв.м., 32 кабінет пл. 12,6 кв.м., 33 кабінет пл. 11,0 кв.м., 34 кабінет пл. 11,3 кв.м., 35 кабінет пл. 10,7 кв.м., 36 сходи пл. 17,2 кв.м., 37 кабінет пл. 14,3 кв.м., 38 кабінет пл. 17,3 кв.м., 39 кабінет пл. 15,9 кв.м., 40 коридор пл. 11,2 кв.м., 41 коридор пл. 22,5 кв.м., 42 актова зала пл. 54,3 кв.м., 43 шафа пл. 0,7 кв.м., 44 шафа пл. 0,7 кв.м., 45 шафа пл. 0,6 кв.м., 46 шафа пл. 0,5 кв.м., 47 шафа пл. 0,6 кв.м., 48 шафа пл. 0,3 кв.м., 49 приймальня пл. 15,5 кв.м., 50 кабінет пл. 35,9 кв.м., 51 коридор пл. 10,6 кв.м., 52 кабінет пл. 15,9 кв.м., загальною площею по будівлі 736,5 кв.м., а також з гаражу літ. Б-1: 1 гараж пл. 23,2 кв.м.. 2 гараж пл. 38,1 кв.м., 2а підсобне приміщення пл. 11,7 кв.м., 3 гараж пл. 45,0 кв.м., 4 гараж пл. 29,1 кв.м., 5 комора пл. 5,8 кв.м., 6 гараж пл. 40,1 кв.м., 7 гараж пл. 21,5 кв.м., всього по будівлі пл. 214,5 кв.м.; Інші 13/50 частин будівлі належать територіальній громаді міста Полтави в особі ОСОБА_1 міської ради на підставі свідоцтва про право власності від 26.10.2012р. Нежитлові приміщення розташовані на З-му поверсі громадської будівлі за адресою: м. Полтава, вул. Новий Базар. 12 загальною площею 335,6 кв.м. і фактично складаються з: 21 сходи пл. 17,5 кв.м.. 22 кабінет пл. 15.1 кв.м.. 23 кабінет пл. 34,5 кв.м., 24 кабінет пл. 15,4 кв.м.. 24в шафа тіл, 0.4 кв.м.. 246 шафа пл. 0.4 кв.м., 25 приймальня пл. 15,8 кв.м., 26 шафа пл. 0.2 кв.м.. 27 шафа пл. 0.4 кв.м.. 28 шафа пл. 0.5 кв.м.. 30 шафа пл. .4 кв.м.. 31 кабінет пл. 31.1 кв.м.. 32 шафа пл. 0.4 кв.м., 33 шафа пл. 0,2 кв.м., 34 шафа пл. 0,4 кв.м., 35 шафа пл. 0.6 кв.м., 36 шафа пл. 0.4 кв.м.. 37 шафа пл. 0.4 кв.м., 38 шафа пл. 0,2 кв.м., 39 кабінет пл. 33.6 кв.м.. 40 кабінет пл. 10.4 кв.м.. 41 шафа пл. 0.5 кв.м.. 42 коридор пл. 2,1 кв.м.. 43 умивальник пл. 1.2 кв.м.. 44 вбиральня пл 1.3 кв.м.. 45 сходи пл. 17.9 кв.м.. 46 кабінет пл. 9.1 кв.м.. 47 шафа пл. 1.9 кв.м., 48 кабінет пл. 10.8 кв.м.. 49 кабінет пл. 11.4 кв.м.. 50 склад пл. 23,2 кв.м.. 51 коридор 43.8 кв.м.. 52 кабінет пл. 1 1.2 кв.м.. 53 кабінет пл. 1 1.5 кв.м.. 54 кабінет пл. 11.0 кв.м.. що підтверджується листом Управління майном комунальної власності міста від 15.05.2018 року №01-05/01.1-10/728.

Право власності позивача і ОСОБА_1 міської ради на обєкт, розташований за адресою: м. Полтава, вул. Новий Базар. 12 разом складає одиницю (37/50 + 13/50 = 50/50 = 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Висновком ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 08.05.2018 р. №4342 встановлено, що нежитлові приміщення в адміністративному будинку літ. A-З загальною площею 736,5 кв.м. та нежитлові приміщення в гаражі літ. Б-1 загальною площею 214,5 кв.м. є відокремленими, мають окремий вхід і можуть бути виділені в натурі. Для реалізації свого права на поділ спільного нерухомого майна позивач звернувся до ОСОБА_1 міської ради з пропозицією про укладення нотаріально посвідченого договору та виділ частки в окремий об'єкт права власності від 14.05.2018 року №57/21-1 7. У відповідь на пропозицію Управління майно комунальної власності міста від 18.05.2018 року №01.05/01.1- 10/727 надало лист, відповідно якого повідомило позивача про те, що управління майном комунальної власності міста не володіє інформацією щодо можливості виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та те. що укладення нотаріально-посвідченого договору на виділення частки в окремий обєкт права власності потребує значних фінансових затрат, а Програмою управління об'єктами нерухомого майна на 2018-2020 роки не передбачене фінансування на оплату послуг нотаріуса. Рекомендували вирішити дане питання в судовому порядку.

Таким чином, згоди іншого співвласника щодо поділу спільного майна в натурі позивачем не отримано. Позивач вважає, що його майнові права та інтереси порушено, тому вважає за доцільне звернутись за захистом своїх порушених прав до суду.

При прийнятті рішення зі справи суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно статтею 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до статті 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності до частини 1 статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників, в порядку частини 3 статті 358 Цивільного кодексу України, має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Право співвласника самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності передбачено статтею 361 Цивільного кодексу України.

В силу положень частини 1 статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 4 статті 364 Цивільного кодексу України передбачено, що виділ такої частки здійснюється на підставі договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, який укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду (лист Верховного Суду України від 01 липня 2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ»).

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України можливе припинення права спільної часткової власності, слід враховувати що при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністра з питань житлового-комунального господарства України від 18червня 2007 року № 55.

Так, згідно з пунктом 3.10 цієї Інструкції субєкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна для укладення договору про виділ в натурі частки з об'єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об'єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

При цьому позивачем ставляться вимоги про виділ майна в натурі та визнання права власності за Всеукраїнською радою Українського товариства мисливців і рибалок в господарському віданні ОСОБА_1 обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок ( за третьою особою, яка є юридичною особою).

Частиною 1 статті 133 ГКУ закріплено, що основу правового режиму майна суб'єктів господарювання становлять право власності та похідні від нього права: право господарського відання, право оперативного управління, визначення та зміст яких містять положення статей 134 - 137 даного Кодексу.

Частина 1 статті 134 ГК України унормовує, що суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 136 ГК України правом господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Право господарського відання є однією з правових форм реалізації права власності. Право господарського відання дуже схоже з правом власності, але його не можна ототожнювати з правом власності. Право власності є абсолютним, первинним правом і обмежується воно тільки законом, а право господарського відання - це право, яке залежить від права власності, є похідним від нього. Право господарського відання обмежено не тільки законом, але й приписами правовстановлюючих документів, які затверджує власник.

Отже, право розпорядження майном шляхом передачі іншому субєкту для використання його на праві господарського відання належить виключно власнику, а не віднесено до компетенції господарського суду, натомість позивачем заявлено саме такі позовні вимоги визнання права власності за позивачем в господарському віданні третьої особи, що суперечить наведеному вище.

Також суд звертає увагу на наступне.

З аналізу положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що особа може звернутися до суду за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Порушення цивільного права - це результат протиправних дій, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

Невизнання цивільного права - це дії носіїв пасивного цивільного обов'язку, які полягають у запереченні цивільного права уповноваженої особи, внаслідок чого остання повністю або частково позбавляється можливості реалізувати своє право. Несприятливий наслідок може мати як при абсолютному, так і при відносному цивільному правовідношенні.

Оспорювання цивільного права - це такий стан цивільного правовідношення, при якому між його учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності у них суб'єктивного права, а також щодо приналежності такого права певній особі. Оспорюване цивільне право ще не порушене, але виникає невизначеність у праві, що зумовлює неможливість його повного або часткового використання.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В якості доказів існування спору між сторонами позивач вказує на ту обставину, що для реалізації свого права на поділ спільного нерухомого майна позивач звернувся до ОСОБА_1 міської ради з пропозицією про укладення нотаріально посвідченого договору та виділ частки в окремий об'єкт права власності від 14.05.2018 року №57/21-1 7. У відповідь на пропозицію Управління майно комунальної власності міста від 18.05.201 8 року №01.05/01.1- 10/727 надало лист, відповідно якого повідомило позивача про те, що управління майном комунальної власності міста не володіє інформацією щодо можливості виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та те, що укладення нотаріально-посвідченого договору на виділення частки в окремий обєкт права власності потребує значних фінансових затрат, а Програмою управління об'єктами нерухомого майна на 2018-2020 роки не передбачене фінансування на оплату послуг нотаріуса. Рекомендували вирішити дане питання в судовому порядку.

Однак, в матеріалах справи відсутнє, а позивачем не подано суду доказів звернення до міської ради із пропозицією про укладення нотаріально посвідченого договору разом із висновком про наявність технічної можливості виділу майна.

У своєму листі від Управління майно фактично не відмовилось укласти такий договір, а повідомила що укладення нотаріально-посвідченого договору на виділення частки в окремий обєкт права власності потребує значних фінансових затрат, а Програмою управління об'єктами нерухомого майна на 2018-2020 роки не передбачене фінансування на оплату послуг нотаріуса.

При цьому, позивач, як ініціатор, міг взяти таки витрати на себе.

Також Управління вказує у листі від 18.05.2018 року, що не володіє інформацією щодо можливості виділу в натурі частки із майна. Отже, позивач не надав йому такої інформації.

Відповідач 1 (міська рада) взагалі не надала суду своїх заперечень щодо можливості укладення між сторонами договору про виділ частки майна, позивачем також не подано суду доказів відмови міської ради від укладення такого договору. Усні заперечення представника відповідача 1 зводились до того, міська рада є неналежним відповідачем у даній справі.

Як вказано у підпунктах 6.6, 6.8.,6.9, 6.11 пункту 6 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. N 296/5; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за N 282/2059), учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право. Одночасно з посвідченням договору про виділ частки в натурі (поділ) житлового будинку, будівлі або споруди нотаріусом посвідчується договір про виділ частки в натурі на місцевості земельної ділянки. Для посвідчення останнього разом з іншими документами нотаріусу подається нотаріально посвідчений договір про спільну часткову власність на земельну ділянку. Укладення договору про виділ частки в натурі припиняє спільну часткову власність для особи (осіб), частка якої виділяється за цим договором. Укладення договору про поділ спільного майна припиняє спільну власність для усіх співвласників. Якщо між учасниками спільної часткової власності виникають спори щодо визначення, зміни розміру часток, а також виділу частки спільного майна в натурі (поділу), нотаріус відмовляє у вчиненні такої нотаріальної дії і роз'яснює заінтересованим особам їх право звернутися до суду для вирішення цих спорів.

Докази звернення до нотаріуса і відмови відповідачів у вчиненні правочину позивачем не подано.

Таким чином, матеріали справи не містять відмов відповідачів від укладення нотаріально посвідченого договору поділу майна та існуванні спору щодо виділу частки, тобто фактично спір відсутній у даній справі

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 21.12.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Тимощенко О.М.