РІШЕННЯ

05 грудня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/276/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Курмило В.М.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімекс-Інвест", пров. Лаболаторний, буд.1, секція 3 та 4, кім.702, м. Київ, 01133

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювента Інвест", вул. О.Кульчицької, 2А, м. Тернопіль, 46001

про стягнення 3 236 870,00 грн. заборгованості

за участю представника позивача : Сторожук В.Г. - довіреність.

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тімекс-Інвест" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовом до ТОВ Ювента Інвест" про стягнення 3 236 870,00 грн. заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач, як новий кредитор, посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №01/082016-КГЦЮВ від 01.08.2016 в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Представник відповідача у судове засідання жодного разу не прибув. Разом з тим, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву №25/07 від 25.07.2018, згідно якого господарське товариство позовні вимоги вважає безпідставними, недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Звертає увагу на те, що позивачем не надано документів, які б підтверджували факт поставки та отримання товару відповідачем, документальне підтвердження переходу права вимоги від ТОВ "Галичина Цукор" до ТОВ "Тімекс-Інвест". Вказує, що згідно п.4.2 договору про відступлення права вимоги цей правочин припиняється в день, наступний за визначеним у п.2.1.1., тобто з 15.02.2017. Зарахування ж зустрічних однорідних вимог між позивачем та ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" відбулось 25.02.2017, тобто після того як угода припинила свою дію.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу здійснювалась відповідно до ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Як слідує із позовної заяви, 01 серпня 2016 року між ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювента Інвест" (відповідач) було укладено договір поставки №01/082016-КГЦЮВ, відповідно до умов якого товариство зобов'язалось поставити відповідачу жом сушений згідно ДСТУ 4647:2006 в кількості та на умовах визначених договором, а відповідач в свою чергу - провести розрахунок за поставлену продукцію.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання зобов'язань за договором поставки ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" поставило відповідачу жом сушений в кількості 3000 тон на загальну суму 7 800 000 грн.

На підтвердження факту поставки товару позивачем надано податкові накладні:

- №49 від 08.12.2016 на суму 448 716,67 грн.;

- №53 від 08.11.2016 на суму 224 466,67 грн.;

- №54 від 08.11.2016 на суму 225 550 грн.;

- №137 від 28.11.2016 на суму 438 858,33 грн.;

- №194 від 17.12.2016 на суму 425 535 грн.;

- №209 від 09.12.2016 на суму 226 525 грн.;

- №366 від 22.12.2016 на суму 239 850 грн.;

- №376 від 28.10.2016 на суму 235 083,33 грн.;

- №400 від 31.10.2016 на суму 232808,33 грн.

Копії перелічених податкових накладних знаходяться в матеріалах справи. Загальна сума поставки за їхніми даними склала 3 236 872 грн.

01.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Галичина Цукор" (Первісний кредитор) та ТОВ "Тімекс-Інвест" (Новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги №6, згідно п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Первісний кредитор відступає Новому кредитору належне йому право вимоги за договором поставки №01/082016-КГЦЮВ від 01.08.2016, що укладений між Первісним кредитором та ТОВ "Ювента Інвест" (Боржник).

За цією угодою до Нового кредитора переходить право вимагати (замість Первісного кредитора) від Боржника належного та реального виконання наступних обов'язків: повернення заборгованості за основним зобов'язанням в сумі 3 236 870 грн. (п.1.3. договору).

При цьому, Новий кредитор взяв на себе обов'язок перерахувати Первісному кредитору відшкодування за відступлення права вимоги за основним зобов'язанням у розмірі 1 942 122 грн. в термін до 14.02.2017 включно ( п.2.1.1 угоди).

У свою чергу Первісний кредитор зобов'язався передати потягом 5 робочих днів з моменту переходу права вимоги згідно цього договору оригінали усіх документів, які свідчать про право вимоги за основним зобов'язанням та інформацію, яка важлива для їх здійснення, а саме:

- Договір поставки №01/082016- КГЦЮВ від 01.08.2016;

- інші документи, що важливі для реалізації Новим кредитором прав за основним зобов'язанням.

Факт передачі Первісним кредитором Новому кредитору документів засвідчується складанням Акту прийому-передачі, який підписується повноважними представниками Первісного та Нового кредиторів (п.2.2.1. договору).

Відповідно п.4.1 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріпленням печатками сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

У п.4.2 даного правочину його контрагенти обумовили, що у випадку, якщо Новий кредитор не здійснить перерахування грошових коштів в порядку, на умовах і у строки, які передбачені п.2.1.1. цього договору, право вимоги за основним зобов'язанням, що мало бути відступлене, до Нового кредитора не переходить (повертається) та безумовно залишається у Первісного кредитора. В такому випадку цей договір припиняється в день, наступний за днем, визначеним в п.2.1.1. цього договору, коли Новий кредитор повинен був здійснити остаточний розрахунок з Первісним кредитором.

Повідомленням №08/02-17/6 від 08.02.2017 ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" письмово повідомило відповідача про відступлення права вимоги новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Тімекс-Інвест".

13.02.2017 між позивачем та ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" було укладено договір про внесення змін №1 до договору відступлення права вимоги №6 від 01.02.2017. Зокрема п.2.1.1 останнього викладено у наступній редакції: перерахувати Первісному кредитору відшкодування за відступлення права вимоги за основним зобов'язанням у розмірі 1 942 122 грн. в терміни до 28.02.2017 включно.

Цей договір про внесення змін набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін та є невід'ємною частиною договору відступлення.

Згідно Акту від 13.02.2017 прийому-передачі документів за договором відступлення права вимоги №6 від 01.02.2017 Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв повідомлення про відступлення права вимоги №08/02-17/6 від 08.02.2017, докази надсилання повідомлення №08/02-17/6 від 08.02.2017, довідку-розрахунок №01/02/2017/6-1 від 01.02.2017, податкові накладні та витяг з ЄРПН №45202 від 08.06.2017.

В подальшому, 25.02.2017 між ТОВ "Тімекс-Інвест" та ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" було укладено угоду №25/02/2017 КГЦ-ТІ про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно п.2.2. якої з моменту підписання цієї угоди сторони вважаються такими, що належним чином виконали свої зобов'язання, зокрема, за договором №6 про відступлення права вимоги у розмірі 1 942 122 грн. До даного договору 25.02.2017 між сторонами було підписано Акт зарахування зустрічних однорідних до угоди №25/02/2017 КГЦ-ТІ.

17.05.2017 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою №56 про сплату заборгованості в сумі 3 236 870 грн. згідно договору поставки №01/082016-КГЦЮВ від 01.08.2016.

Листом №64/6 від 01.08.2017 позивач звернувся до ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" з проханням про передачу товариству оригіналу договору поставки №01/082016-КГЦЮВ від 01.08.2016.

Разом з тим, у листі №97/6 від 04.08.2017 ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" повідомило позивачу, що надати оригінал договору поставки немає можливості, оскільки вказаний правочин не був переданий новому виконавчому органу товариства.

25.04.2018 позивач звернувся з листом №68 до ТОВ "Ювента Інвест" з проханням надати належним чином засвідчену копію договору поставки №01/082016-КГЦЮВ від 01.08.2016 з усіма змінами та доповненнями до нього.

Однак, відповідач відповіді на даний лист не надав, як і витребуваних документів.

Враховуючи наведене та те, що відповідач не погасив заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом про її стягнення в сумі 3 236870 грн.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступних міркувань.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач стверджує, що на підставі договору №6 до нього перейшло право вимагати у відповідача виконати зобов'язаннями з оплати поставленого йому товару на суму 3 236 870 грн.

Однак, договір поставки у ТОВ "Тімекс-Інвест" відсутній. Але враховуючи, що позивач звертався із відповідними запитами до відповідача та Компанії "Галичина Цукор" про надання йому цього договору поставки, та з огляду на невиконання останніми цих вимог, ухвалами суду від 31.10.2018 та від 21.11.2018 , відповідно до ч.1 ст.81 ГПК України, від відповідача витребовувався оригінал договору поставки №01/082016-КГЦЮВ від 01.08.2016.

Зважаючи на те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Разом з тим, відповідачем не було подано витребуваного у нього договору поставки. Згідно ж із ч.9 ст. 81 ГПК України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ.

З огляду на дану процесуальну норму суд констатує що між ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" та ТОВ "Ювента Інвест" дійсно виникли господарські зобов'язання щодо поставки товару та був укладений договір №01/082016-КГЦЮВ від 01.08.2016.

Однак, у суду відсутня можливість дослідити цей правочин. В силу статті 180 ЦК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Зокрема, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Натомість, суду невідомі умови укладеного між сторонами договору поставки, через що неможливо визначити предмет та ціну договору, строк виконання зобов'язання, тощо.

Окрім того, суд зазначає, що договір відступлення права вимоги №6 зі сторони ТОВ "Компанія "Галичина цукор" 01 лютого 2017 року був укладений вже новим виконавчим органом цього товариства, що випливає із листа даної Компанії від 04.08.2017 року №97/6 ( копія у справі). У вказаному правочині містилося не лише посилання на договір №01/082016-КГЦЮВ. За ним передані всі без винятку права та обов'язки первісного кредитора, що виникли у нього на підставі договору поставки. Таким чином, посилання на відсутність угоди у Компанії станом на 01.02.17 р. судом оцінюється критично. Адже, у такому разі неможливо б було встановити не лише обсяг прав, які передаються Новому кредитору, а й визначити взагалі можливість такої передачі, з огляду на статтю 512 ЦК України, за якою кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором.

Варто також зазначити, що в силу ст.692 ЦК України за договором поставки його контрагентами мали б бути оформлені товаророзпорядчі документи, що засвідчують приймання-передачу товару. Однак, за отриманням таких позивач ні до Компанії ні до відповідача по справі не звертався та , як наслідок, їх суду не надав.

Натомість, згідно із доводами господарського товариства , доказами на підтвердження факту поставки товару ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" відповідачу є податкові накладні.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб'єкта. За правовими нормами викладеними у цій же статті Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Згідно із ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

За змістом пункту 2.4. Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Тобто, письмовими доказами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу -одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ у суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні первинні документи, які б підтверджували здійснення господарського операції (поставку товару) між ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" та ТОВ "Ювента Інвест".

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У відповіді на відзив позивач просив суд витребувати у ТОВ "Ювента Інвест" прибутково-складські ордери, видаткові накладні щодо отримання, транспортування та обліку жому сухого. Однак вказане клопотання залишене судом без задоволення. Адже позивачем не доведено того, що ним здійснено заходи для отримання витребуваних доказів у своїх контрагентів самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання вказаних доказів. Зокрема, в матеріалах справи відсутні письмові звернення до ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" чи до відповідача про витребування від них вище перелічених документів.

Доводи позивача про те, що договір поставки виконаний, оскільки ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" здійснило поставку товару, що підтверджується наданими податковими накладними, а відповідач, в свою чергу, прийняв товар, не можуть бути прийняті судом, оскільки податкові накладні є звітними і одночасно розрахунковими документами у розумінні податкового обліку підприємства та відображають у ньому господарську операцію. Проте, ці документи не засвідчують факт передання товару, оскільки складаються в односторонньому порядку та не передбачають наявності підпису отримувача, отже, не можуть підтверджувати факт здійснення сторонами господарської операції з відчуження майна. Їх складання безпосередньо не призводить до змін у майновому статусі сторін.

За відсутності первинних товаророзпорядчих документів, як підстави для формування податкової звітності та відображення у ній вчинених господарських операцій, дані податкових накладних і декларацій, поданих до податкового органу, не можуть бути доказом відвантаження/отримання товару. Більше того, наявність податкової звітності передбачає можливість її корегування в майбутніх податкових періодах у разі самостійного виявлення платником податків помилок в поданих деклараціях.

А в силу положень чинного законодавства безпосередньо первинні документи, виконані у встановленому чинним законодавством порядку, є підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства, а не навпаки.

Складання податкової накладної це зобов'язання, яке виникає з податкових правовідносин, тому не може слугувати достатнім доказом виконання зобов'язань за договором поставки.

При цьому суд зважає, що чинне процесуальне законодавство, на обох учасників спору покладає обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог господарським товариством суду не надано.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всупереч наведених вище правових норм, позивач не надав, а матеріалами справи не підтверджено належними та допустимими доказами доводи товариства про те, що ТОВ "Компанія "Галичина Цукор" на підставі договору поставки №01/082016-КГЦЮВ від 01.08.2016 поставило відповідачу товар на суму 3 236 870 грн. та що у подальшому, на підставі договору про відступлення права вимоги, ТОВ "Тімекс-Інвест" отримало право вимоги до ТОВ "Ювента Інвест" на суму 3 236 870 грн.

Як наслідок, заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості задоволенню не підлягають.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.ст. 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 17.12.2018

Суддя О.В. Руденко