ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2018 року м.Дніпро Справа № 904/3584/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіна О.В. (доповідач)

суддів: Кузнецов В.О., Вечірко І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", м. Дніпро

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2018, ухвалене суддею Мельниченко І.Ф., повний текст якого складений 12.10.2018, у справі №904/3584/18

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", м. Дніпро

про стягнення 106 027,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернувся до Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" з позовом про стягнення 28 812,07 грн. – 3% річних, 39 795,84 грн. - інфляції, 37 419,79 грн. - пені за прострочення виконання зобов'язань щодо оплати наданих послуг на підставі договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П05 від 28.09.2011 р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2018р. у справі № 904/3584/18 - позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Суд стягнув з Публічного акціонерного товариства “Дніпрогаз” на користь Акціонерного товариства “Укртрансгаз” 37 419 грн. 79 коп. пені, 28 812 грн. 07 коп. річних, 39 795 грн. 84 коп. інфляції, 1 762 грн. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, відповідач - Публічне акціонерне товариство “Дніпрогаз” звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, здійснення невірних висновків у справі, просив рішення суду від 09.10.2018 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також відповідач просив зменшити розмір заявленої до стягнення пені, відповідно до статті 551 ЦК України та 233 ГК України до 10%.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що позовні вимоги про стягнення боргу та штрафних санкцій за договором не підлягають задоволенню, оскільки цей договір на спірний період не був укладений, відповідно – не діяв та не породжував прав та обов»язків для сторін.

Фактичні дії сторін щодо надання та оплати послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у 2015 році, а також їх правові наслідки, повинні

розглядатись як такі, що здійснювались поза межами цого договору, оскільки не є його предметом, отже, відсутні правові підставин для відповідальності сторін згідно договору, що розглядається в даній справі.

Стосовно вимог про стягнення пені ПАТ «Дніпрогаз» зазначалось, що оскільки транспортування газу відбулось не на підставі договору, відсутні правові підстави для відповідальності за порушення його умов у вигляді пені (неустойки)          , передбаченої п.7.3 Договору.

ПАТ «Дніпрогаз» просило суд взяти до уваги повну оплату ним послуг з транспортування газу і відсутність умислу щодо неналежного виконання зобов»язань, а також тяжкий фінансовий стан ПАТ»Дніпрогаз» і те, що нарахована позивачем сума пені є надмірно великою порівняно зі збитками позивача, в той час як матеріалами справи взагалі не доведено факт отримання та розмір таких збитків.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ «Укртрансгаз» та зменшення розміру заявленої до стягнення пені, відповідно до статті 551 ЦК та 233 ГК до 10%.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.11.2018 року прийнято до провадження справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2018 у справі № 904/3584/18. Розгляд апеляційної скарги здійснити у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно прийняте у відповідності до діючого законодавства.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Звертаючись до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» із позовом про стягнення 28 812,07 грн. - річних, 39 795,84 грн. - інфляції, 37 419,79 грн. – пені, позивач посилався на порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати наданих послуг на підставі договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П05 від 28.09.2011 року, а також на те, що дію спірного договору автоматично пролонговано, оскільки жодною із сторін не було заявлено про його припинення або перегляд його умов, а тому останній діє на тих же умовах до 31.12.2018 р.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договорні правовідносини, позивач виконав умови договору, відповідач спірні послуги з транспортування природного газу прийняв та оплатив (з простроченням), що вказує на досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору та продовження строку його дії.

Проте, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов»язання з своєчасної оплати послуг з транспортування природного газу, суд дійшов висновку про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а також, передбаченої умовами договору пені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2011 р. Дочірньою компанією “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, правонаступником якого є Акціонерне товариство “Укртрансгаз” (Газотранспортне підприємство; далі - позивач) та Публічним акціонерним товариством “Дніпрогаз” (Замовник, далі – відповідач) укладено Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П05 (далі – Договір).

Додатковою угодою № 1 від 20.02.2012 р.до Договору сторонами було скориговано річних обсяг транспортування природного газу на 2012 рік з визначенням обсягів для окремих категорій споживачів помісячно.

Додатковою угодою № 3 від 17.01.2013 р. сторони внесли зміни до Договору та виклали його в новій редакції.

Так, згідно п. 1.1. Договору, з урахуванням змін внесених Додатковою угодою № 3, Газотранспортне підприємство зобов’язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення – газорозподільних станцій, а Замовник зобов’язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Річний плановий обсяг транспортування природного газу Замовника складає 210 250 тис. куб. м., в тому числі по місяцях: січень – 27636, лютий – 36 462, 6, березень – 26 952, 25, квітень – 13 715, 5, травень – 11 503, 4, червень – 10103, 7, липень – 9 853, 4, серпень – 10 303, 1, вересень – 10303, 85, жовтень – 15 061, 5, листопад – 17 952, 4, грудень – 20 402, 3.

Газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює Газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб’єктів господарювання, у тому числі релігійних організацій виключно в межах обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності (п. 1.2.).

30.01.2014 р. сторони уклали Додаткову угоду № 4 до Договору та узгодили річний плановий обсяг транспортування природного газу на 2014 рік у загальному розмірі 210 000 тис. куб. м., у томі числі по місяцях: січень – 25000, 00, лютий – 25000, 000, березень – 23000, 000, квітень – 17000, 000, травень – 11000, 000, червень – 11000, 000, липень – 11000, 000, серпень – 11000, 000, вересень – 14000, 000, жовтень – 16000, 000, листопад – 21000, 000, грудень – 25000, 000.

В п. 11.1. Договору сторони погодили, що останній набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови Договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги – до повного виконання Замовником своїх зобов’язань за Договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Згідно п. 3.1. Договору послуги з транспортування газу оформлюється газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

У випадку, якщо Замовник та/або його споживач безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу Газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого газотранспортним підприємством газу Замовнику та/або його споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу, установлених на ГРС.

Якщо Замовник та/або споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу Замовнику та/або його споживачам.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконуючи умови Договору, позивач у період з січня 2016 року по грудень 2017 року здійснив транспортування природного газу відповідачу на загальну суму 11 282 511, 87 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами наданих послуг (а.с. 27-51).

Відповідно до п. 3.3. Договору Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов’язується повернути Газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов Договору або в судовому порядку.

До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюється відповідно до даних Газотранспортного підприємства.

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством (п. 3.4.).

Згідно пунктів 5.4., 5.5. Договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Оплата вартості послуг з транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Судом встановлено, і не заперечувалось сторонами, що Відповідач неналежним чином виконав зобов’язання щодо оплати поставленого газу, здійснивши розрахунки в повному обсязі, проте, з порушенням встановленого договором строку.

Відповідно до приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Зазначене помилково не враховано ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у доводах касаційної скарги, як і те, що для нарахування інфляційних втрат необхідно, щоб прострочення виконання зобов'язання у місяці, в якому діє відповідний індекс інфляції, мало місце.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Як встановлено судом першої інстанції, сума річних за загальний період з 21.02.2016 р. по 05.02.2018 р. складає 28 812, 07 грн.; сума інфляції грошових коштів за загальний період з березня 2016 р. по липень 2017 р. складає 39795, 84 грн., тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення зазначених сум на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розрахунку сум інфляції позивачем не враховані рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного суду України від 03.04.97р. № 62-97р , а саме, що сума боргу збільшується на суму інфляції у разі безпідставного користування нею більше 15 днів місяця.

Разом з тим, сума інфляції, яка пред’явлена до стягнення є вірною, а тому підлягає до примусового стягнення.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.3. Договору сторони встановили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно наданого позивачем, та перевіреного судом першої інстанції розрахунку, сума пені за загальний період з 21.07.2017 р. по 05.02.2018 р. складає 37 419, 79 грн. , тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув зазначену суму на користь позивача.

Доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення нарахованих сум з огляду на те, що між сторонами не існують договірні правовідносини, є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 11.1. Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П05 від 28. 09.2011 року сторони встановили, що договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги-до повного виконання відповідачем своїх зобов»язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

При цьому, ані Позивач, ані Відповідач не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору чи в інший строк не заявляли у відповідних роках одне одному про припинення його дії або перегляд умов, у зв’язку з чим даний Договір на даний час продовжує свою дію до 31.12.2018.

Крім того, як зазначає сам Відповідач «пропозиції про зміну (розірвання) договору від Відповідача не надходило», що також вказує на те, що Відповідач не заявляв Позивачу про припинення дії Договору, або перегляд його умов, у зв’язку з чим Договір на даний час продовжує свою дію до 31.12.2018.

Що ж до тверджень Відповідача про відсутність у Договорі планових обсягів транспортування природного газу на 2015 та наступні роки, що визначаються сторонами в п. 1.2 Договору, то варто відзначити, що такі обсяги є саме плановими, а тому відсутність

таких планових обсягів на 2015 та наступні роки жодним чином не свідчить про неукладеність Договору на відповідні періоди чи про припинення його дій.

При цьому, про фактичне надання чи ненадання послуг за Договором свідчать виключно відповідні акти приймання послуг.

Виходячи з такого, на даний час Договір продовжує свою дію до 31.12.2018, а тому висновки суду в цій частині є правомірними, обґрунтованими та такими, що відповідають положенням законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач надав у 2016-2017 роках відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 11 282 511,87 грн, про що свідчать акти наданих послуг ( а.с.27-41, т.1), у всіх вказаних актах зазначено, що послуги були надані саме по Договору.

Більше того, Відповідач зазначені послуги прийняв та оплатив (з простроченням), що вказує на згоду Відповідача з наданням таких послуг саме на умовах Договору.

Таким чином, враховуючи те, що позивач у 2016-2017 роках надавав відповідачу послуги транспортування, а Відповідач приймав та оплачував надані послуги такі дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено.

Що стосується твердження відповідача про незаконність рішення в частині стягнення пені в сумі 37 419,79 грн., колегія суддів зазначає наступне.

У разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу ( п.7.3 договору).

На підставі наведеного позивач нарахував відповідачу пеню за неналежне виконання зобов»язань за договором у зв»язку з порушенням належного строку оплати актів наданих послуг у розмірі 37 419, 79 грн.

Вказані умови Договору враховують приписи ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України, згідно яких розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Доводи ПАТ “Дніпрогаз” про необхідність зменшення розміру пені до 10% з огляду на

тяжке фінансове становище підприємства останнього та відсутність в його діях умислу, колегією суддів до уваги не приймаються.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, в редакції, чинній до 15.12.017) господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме, статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частиною першою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Викладені обставини свідчать про те, що нарахована сума пені не є надмірно великою, а тяжкий майновий стан не підтверджений жодними доказами, у зв’язку з цим, підстави для зменшення пені відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 275 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", м. Дніпро – залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2018року у справі №904/3584/18 – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.12.2018року.

Головуючий суддя                                                                       О.В. Березкіна

Суддя                                                                                 В.О.Кузнецов

Суддя                     І.О.Вечірко