ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018м. ДніпроСправа № 904/4623/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Левицької К.Ю., розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетінвестгруп", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", м. Дніпро

про стягнення 1 161 544,13 грн.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркетінвестгруп" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 1 113 502,25 грн., що складають суму заборгованості за отриманий товар на підставі договору поставки № 18004т від 06.02.2018 р., 3 057,96 грн. річних, 18 280,25 грн. пені, 26 703,67 грн. штрафу.

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору, щодо розрахунків за отриманий товар.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не погоджується із заявленими вимогами та вказує на невірно визначену позивачем суму основного боргу, оскільки позивачем не взято до уваги погашення заборгованості в сумі 100 000,00 грн., здійснене 08.10.2018 р.

Відносно вимог, щодо оплати вартості товару за видатковими накладними № 174 та № 175 від 11.06.2018 р., № 213 від 09.07.2018 р., то відповідач їх вважає передчасно заявленими, з огляду на те, що він не отримував від позивача рахунків для оплати товару за вказаними накладними.

Вимоги позивача щодо стягнення пені, відповідач вважає завищеними, в результаті невірно визначеного початку періоду прострочення.

До того ж, відповідач вказує на те, що сторони в договорі (п.13.4) узгодили розмір процентів за прострочення грошового зобов'язання в частині сплати річних та інфляційних втрат на рівні 0%.

Ухвалою від 17.10.2018 р. господарським судом відкрито провадження у справі № 904/4623/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.11.2018 р.

13.11.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду спору по суті на 11.12.2018 р., про що постановлено ухвалу.

11.12.2018 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 12.12.2018 р., про що постановлено ухвалу.

12.12.2018 р. представники сторін у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином (а.с.53).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2018 р. Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркетінвестгруп" (Постачальник) укладено договір поставки № 18004т.

Відповідно до п.1.1. вказаного вище договору, Постачальник взяв на себе зобовязання поставити та передати у власність Замовника товар, вказаний у Специфікації, що є невідємною частиною договору, а Замовник взяв на себе зобовязання прийняти та оплатити товар на визначених договором умовах.

Згідно частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п.1.2. договору, найменування товару низьковольтні провода.

За умовами п.1.3. договору, поставка товару здійснюється на умовах CRT відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс - 2010» за адресою Замовника (м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського,7) за рахунок та транспортом Постачальника.

Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі або ушкодження товару переходить від Постачальника до Замовника у момент, коли товар поставлений відповідно до умов договору (п.1.4. договору).

У п.3.1. договору, сторони узгодили, що кількість та асортимент товару зазначаються у Специфікації, яка є його невідємною частиною.

Відповідно до п.6.1 договору, Замовник оплачує товар за цінами, вказаними у Специфікації. Загальна сума договору з ПДВ складає 5 395 410,00 грн. (п.6.2.).

До вказаного вище договору, сторони узгодили Специфікацію № 1 (а.с. 17-18).

За умовами договору, п.5.1., поставка товару здійснюється у продовж 5-ти календарних днів з моменту узгодження поставки сторонами. Кількість та асортимент у кожній партії визначається в заявці Замовника.

У пункті 5.2. договору, сторони дійшли згоди про те, що передача товару від Постачальника Замовнику здійснюється за видатково-прибутковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість партії товару, що постачається. На загальну вартість товару нараховується ПДВ за ставкою, встановленою чинним законодавством України. Разом з видатково-прибутковою накладною Постачальник зобовязується надати Замовнику один екземпляр товарно-транспортної накладної.

Датою поставки товару є дата фактичної передачі товару Замовнику, яка зазначена в товарно-транспортній накладній на товар.

Виконуючи умови договору, позивач здійснив поставку товару на адресу відповідача на загальну суму 1 398 632,64 грн., що підтверджується видатковими накладними № 154 від 29.05.2018 р., № 174, № 175 від 11.06.2018 р., № 213 від 09.07.2018 р., копії яких залучені до матеріалів справи (а. с. 21, 23, 25, 27).

Згідно п.7.1 договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 60-ти банківських днів з дня отримання товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач зобов'язання за договором виконав неналежним чином, здійснивши розрахунки частково, в сумі 385 130,39 грн., та з порушенням встановлених строків оплати.

Позивачем завищено суму основного боргу в результаті не врахування отриманих від відповідача грошових коштів в сумі 100 000,00 грн., перерахування яких було здійснено до звернення із позовною заявою до суду, про що свідчить платіжне доручення № 3837 від 08.10.2018 р. (а.с. 38).

При викладених обставинах, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Доказів погашення заборгованості з оплати товару на суму 1 013 502,25 грн., відповідач, на момент розгляду спору не надав.

При викладених обставинах, вимоги позивача щодо примусового стягнення заборгованості в сумі 1 013 502,25 грн., слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно наданому позивачем розрахунку, останнім до стягнення заявлена сума річних за загальний період прострочення з 22.08.2018 р. по 10.10.2018 р., яка склала 3057,96 грн.

Розрахунок річних, який залучений до матеріалів справи, позивачем завищено, оскільки останній здійснено без врахування часткового погашення боргу (08.10.2018 р.), в сумі 100 000,00 грн. та в результаті невірно визначеного початку періоду заборгованості по кожній накладній.

Після перерахунку, до стягнення підлягають річні за загальний період прострочення з 23.08.2018 р. по 10.10.2018 р. та складають суму 2941,78 грн.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У п. 10.3 договору, (з врахуванням протоколу розбіжностей № 1) за порушення строків оплати товару, сторонами встановлена відповідальність у вигляді пені у розмірі, облікової ставки НБУ від суми боргу за поставлений товар за кожен день прострочення.

За прострочення оплати понад 30 днів, сторонами передбачено додаткову відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 3 % від несплаченої суми.

Неустойка нараховується протягом всього строку затримки платежу.

Згідно наданому позивачем розрахунку, останнім до стягнення нарахована пеня за загальний період прострочення з 22.08.2018 р. по 10.10.2018 р. в сумі 18 280,25 грн.

Розрахунок пені позивачем також завищено з причин, які стали підставою і для завищення суми річних.

Після перерахунку, до стягнення підлягає пеня за загальний період прострочення з 23.08.2018 р. по 10.10.2018 р. в сумі 17 595,39 грн.

Як встановлено при розгляді даної справи, прострочення в оплаті мало місце більше ніж 30 днів, у зв"язку з чим позивачем правомірно нараховано штраф в сумі 26 703,67 грн., який і підлягає до стягнення.

Посилання відповідача на передчасність заявлених позовних вимог стосовно оплати товару за видатковими накладними №№ 174, 175, з посиланням на відсутність виставлених рахунків не заслуговують на увагу, з огляду на узгодженість сторонами у п.7.1. договору умов, щодо відстрочення оплати товару, відлік якого здійснюється з дня отримання товару, а не рахунку.

Не заслуговують на увагу і заперечення відповідача щодо неправомірного нарахування суми річних, з огляду на наступне.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Виходячи з положень ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України, законодавством передбачена можливість самостійного визначення сторонами у договорі іншого розміру процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, ніж передбачений вказаною статтею.

Проте, як вбачається з умов договору (п.13.4), сторонами інший розмір процентів, який би складав 0%, узгоджено не було.

Керуючись статтями 526, 610, 612, 712 Цивільного кодексу України, статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського,7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетінвестгруп" (01133, м. Київ, бульвар Марії Приймаченко, 1/27, ) 1 013 502,25 грн. (один мільйон тринадцять тисяч п'ятсот дві гривні 25 коп.) основного боргу, 2941,78 грн. (дві тисячі дев'ятсот сорок одна гривня 78 коп.) річних, 17 595,39 грн. (сімнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять гривень 39 коп.) пені, 26 703,67 грн. (двадцять шість тисяч сімсот три гривні 67 коп.) штрафу, 15 510,59 грн. (п'ятнадцять тисяч п'ятсот десять гривень 59 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після вступу рішення в законну силу.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 22.12.2018

Суддя ОСОБА_1