РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2018 року м. ЧернігівCправа № 910/11489/18
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Лавриненко Л.М.

секретар судового засідання Мігда Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №910/11489/18, розгляд якої здійснюється у порядку загального позовного провадження

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

вул. Тверська, 5, м.Київ, 03680,

в особі: Регіональної філії "Південно-Західна залізниця"

вул. Лисенка, 6, м.Київ-30, 01601

До відповідача: Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

Русанівський бульвар,7, м. Київ, 02154

Про стягнення 187420,90 грн та повернення майна

За участю представників:

від позивача: Понько Ю.І., провідний юрисконсульт служби сигналізації та зв'язку, довіреність № 5650 від 31.10.2018

від відповідача: не з?явився

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем - Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" було подано позов до Господарського суду м. Києва, відповідно до якого позивач просить суд: 1) стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" 126095,98 грн боргу; 16015,66 грн пені; 10% штрафу у розмірі 12609,60 грн; 9218,37 грн інфляційних витрат; 3010,97 грн 3% річних та 20470,32 грн неустойки за неповернення майна по договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 та угодах до нього; 2) зобов'язати відповідача повернути Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця", в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" орендоване майно, а саме: 1/8 частину вежі радіорелейного зв'язку, що розміщена за адресою: Чернігівська область, м.Бобровиця, вул. Дзержинського (Змачинського), 113 з підписанням акту приймання-передавання про повернення майна.

Заявлений позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо сплати орендної плати по договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 з додатками до нього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 справу №910/11489/18 було передано за виключною підсудністю до Господарського суду Чернігівської області, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Бобровиця, вул. Дзержинського (Змачинського), 113.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2018, справа №910/11489/18 передана на розгляд судді Лавриненко Л.М.

Ухвалою суду від 26.09.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" було залишено без руху, на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 08.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 30.10.2018 о 10:00.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення від 08.10.2018: №052 (позивачу) та №926 (відповідачу), але повноважних представників в судове засідання 30.10.2018 не направили.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 24.10.2018 вказує на те, що він неодноразово звертався до позивача з питанням продовження договірних правовідносин, проте позитивного результату це не дало. При розрахунку суми заборгованості позивачем враховані платежі, здійснені відповідачем 31.07.2018 на суму 15000,00 грн та 10.08.2018 в сумі 35173,00 грн. Після звернення позивача до суду відповідачем була погашена заборгованість на загальну суму 17000,00 грн, що є підставою для закриття провадження в частині стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 17000,00 грн. Крім того, відповідач заперечує щодо розрахунку інфляційних втрат, в якому помилково тричі застосовано індекс інфляції за квітень 2018, у зв'язку з чим збитки від інфляції в сумі 1747,58 грн (836,92 + 910,66 грн) заявлені необґрунтовано.

Ухвалою суду від 30.10.2018 повернуто без розгляду клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання. Підготовче засідання відкладено судом на 08.11.2018 на 11:00.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 30.10.2018 №187 (відповідачу), але повноважного представника в судове засідання 08.11.2018 не направив.

Представник позивача у судовому засіданні 08.11.2018 заявив клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання можливості надати додаткові документи.

У судовому засіданні 08.11.2018 суд постановив ухвалу про задоволення клопотання представника позивача та про відкладення підготовчого засідання на 22.11.2018 о 10:00.

Ухвалою суду від 08.11.2018, керуючись ст. 120, 121 ГПК України, викликано сторін у підготовче засідання 22.11.2018 о 10:00.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №892 від 08.11.2018, але повноважного представника в судове засідання 22.11.2018 не направив.

Представник позивача надав письмове клопотання від 21.11.2018 про залучення до матеріалів справи додаткових документів. Суд клопотання задовольнив, подані документи залучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.11.2018 позивачем було подано заяву від 21.11.2018 про поновлення пропущеного строку для подання відповіді на відзив, у прохальній частині якої позивач просить суд продовжити строк для подання відповіді на відзив у справі №910/11489/18.

Ухвалою суду від 22.11.2018 суд відмовив у задоволенні заяви позивача від 21.11.2018 про продовження строку для подання відповіді на відзив від 21.11.2018.

Ухвалою суду від 22.11.2018 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2018 року о 12:00. Зазначено, що явка в судове засідання повноважних представників сторін не є обов?язковою.

Відповідач повноважного представника в судове засідання 03.12.2018 не направив.

03.12.2018 судом вчинені дії щодо перевірки отримання відповідачем ухвали суду від 22.11.2018 за штрихкодовим ідентифікатором 152. Як вбачається з інформації з офіційного сайту ДППЗ "Укрпошта", відстеження пересилання поштових відправлень свідчить про те, що поштове відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 152 вручено під час доставки 29.11.2018.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, але повноважного представника в судове засідання 03.12.2018 не направив.

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

До початку судового засідання від позивача надійшло письмове клопотання від 21.11.2018 та лист від 21.11.2018, про залучення до матеріалів справи додаткових документів, які фактично направлені до суду 23.11.2018. Суд відхилив клопотання позивача, оскільки воно подано на підставі п.3 ч.1 ст. 177 та ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, а ухвалою суду від 22.11.2018, суд вже закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті на 03.12.2018; також позивач у порушення ч.1 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, не зазначив наявність жодної поважної причини щодо неможливості подання зазначених доказів у підготовчому провадженні.

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

У судовому засіданні 03.12.2018 судом оголошена перерва на 13.12.2018 на 10:00.

Ухвалою суду від 03.12.2018 сторони повідомлені про оголошення в судовому засіданні 03.12.2018 перерви на 13.12.2018 на 10:00.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, але повноважного представника в судове засідання 13.12.2018 не направив. Заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, але відповідач своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні 03.12.2018 не скористався, повноважного представника для дачі пояснень по справі не направив.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що згідно ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 статті 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1,6 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

01.10.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (орендодавцем) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (орендарем) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 138-10, відповідно до п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування без права передачі у суборенду, приватизації та переходу права власності третім особам державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - 1/8 частину вежі радіорелейного зв'язку (далі - майно), що обліковується на балансі Ніжинської дистанції сигналізації та зв'язку ДГТО «Південно-Західна залізниця» (далі - балансоутримувач) та розміщене за адресою: Чернігівська обл., м. Бобровиця, вул. Дзержинського,113, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31 «травня» 2010 року і становить за незалежною оцінкою 142089,38 грн.

Відповідно до п. 2.1., 2.2. договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Пунктом 10.1. договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 передбачено, що цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 01.10.2010 до 29.09.2013 включно.

Факт передачі майна підтверджується актом приймання-передавання від 01.10.2010, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування без права передачі у суборенду, приватизації та переходу права власності третім особам державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - 1/8 частину вежі радіорелейного зв'язку (далі - майно), що обліковується на балансі Ніжинської дистанції сигналізації та зв'язку ДГТО «Південно-Західна залізниця» (далі - балансоутримувач) та розміщене за адресою: Чернігівська обл., м. Бобровиця, вул. Дзержинського,113, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31 «травня» 2010 року і становить за незалежною оцінкою 142089,38 грн (а.с.24 т.1).

Акт приймання-передавання від 01.10.2010 погоджено Балансоутримувачем, про що свідчить підпис начальника Ніжинської дистанції сигналізації та зв'язку «Південно-Західна залізниця» А.Г.Подобного.

По своїй правовій природі, договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 є договором оренди.

У подальшому до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 між сторонами укладались Угоди від 18.12.2012, від 04.12.2013, від 12.11.2014 (а.с.25, 27-28, 30-31 т.1).

Угодою від 01.04.2015 термін дії договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 продовжено до 01.08.2015, а угодою від 28.09.2015 - до 31.12.2015.

У відповідності до ст. 761 Цивільного кодексу України, права передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути особа, уповноважена на укладання договору найму.

Відповідно до п.6 ст.2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 № 4442-VI та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» реорганізовано шляхом злиття у публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Згідно з п.1 наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 30.11.2015 № 512-Ц/од визначено, що 30.11.2015 є датою закінчення господарської діяльності Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці) та підприємств і установ залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200, одним з яких є Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-західна залізниця».

Відповідно до наданих позивачем до матеріалів справи витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" зареєстроване в якості суб'єкта господарювання 21.10.2015, про що внесені відомості за №0060039. Регіональна філія "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" зареєстрована 23.10.2015, про що внесені відомості за №2060039.

Пунктом 2 Статуту Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №682) передбачено, що ПАТ "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов?язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Згідно з п. 2.1., 2.8. Положення про Регіональну філію "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" (нова редакція), затвердженого наказом ПАТ "Укрзалізниця" від 19.02.2018 №108, Філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Товариства та в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства. Філія має право від імені Товариства, відповідно до наданих повноважень та довіреності, зокрема, здійснювати функції представництва і захисту інтересів Товариства.

Як вбачається із матеріалів справи, 31.07.2015 комісією з реорганізації Державного територіального-галузевого об?єднання «Південно-Західна залізниця» та комісією з утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» були підписані передавальний акт Державного територіального-галузевого об?єднання «Південно-Західна залізниця, зведений перелік майна Державного територіального-галузевого об?єднання «Південно-Західна залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», а також зведений перелік майна Державного територіального-галузевого об?єднання «Південно-Західна залізниця», що закріплюється за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання. Вказані акти затверджені Міністром інфраструктури України 18.08.2015.

Відповідно до зведеного переліку майна Державного територіального-галузевого об?єднання «Південно-Західна залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», до статутного фонду позивача була передана радіорелейна щогла, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, м.Бобровиця вул. Дзержинського, 113.

Із наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності слідує, що 23.02.2018 за позивачем було зареєстровано право власності на радіорелейну щоглу, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, м. Бобровиця, вул. Змачинського С. (вулиця Дзержинського), будинок 113.

У зв'язку з утворенням Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та переходом до нього права власності на радіорелейну щоглу, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, м. Бобровиця, вул. Змачинського С. (вулиця Дзержинського), будинок 113, 01.02.2016 між регіональним відділенням Фонду державного майна України в Чернігівській області та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» було укладено договір про заміну сторони в договорі оренди від 01.10.2010 № 138-10 нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до якого визначено, що орендодавцем за договором оренди від 01.10.2010 № 138-10 нерухомого майна, що належить до державної власності - 1/8 частині вежі радіорелейного зв?язку, що знаходиться на балансі відокремленого підрозділу ДТГО ПЗЗ Ніжинської дистанції сигналізації та зв?язку та розташоване за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, м. Бобровиця, вулиця Дзержинського, будинок 113, виступає Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

22.03.2016 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» було укладено додатковий договір до договору оренди нерухомого майна від 01.10.2010 № 138-10, умовами якого встановлено, що орендодавцем майна визначеного договором оренди від 01.10.2010 №138-10 є ПАТ «Укрзалізниця». У тексті договору повне найменування Відокремлений підрозділ Ніжинська дистанція сигналізації та зв'язку державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» та скорочене найменування Ніжинська дистанція сигналізації та зв'язку замінити відповідно на Виробничий підрозділ Ніжинська дистанція сигналізації та зв'язку регіональної філії «Південно-західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Ніжинська дистанція сигналізації та зв'язку.

Додатковим договором від 22.03.2016 до договору оренди нерухомого майна від 01.10.2010 № 138-10 окремі пункти викладено в новій редакції, а саме: п.3.1. «Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 8572,68 грн без ПДВ. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць на індекс(и) інфляції на наступний місяць. Відповідно до Закону України від 25.12.2015 року № 928-VIII про Державний бюджет України на 2016 рік п.9 Прикінцеві положення на 2016 рік призупинено дію норми ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати, індексація орендної плати за цим Договором в 2016 році призупиняється».

п. 3.6. «Орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок Орендодавця. Одержувач коштів - ПАТ «Укрзалізниця»/філія «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»/Ніжинська дистанція сигналізації та зв'язку, код ЄДРПОУ одержувача - 40081221, банк одержувача - ТВБВ №10024/0281 філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553, № рахунку 0322 не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним».

п.10.1. «Цей договір діє з « 01» грудня 2015 року по « 31» травня 2016 року включно».

Усі інші умови договору, не порушені даним додатковим договором залишаються без змін. Цей додатковий договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та у відносинах щодо терміну дії та розрахунків діє з 1 грудня 2015 року. Даний додатковий договір є невід'ємною і складовою частиною договору оренди №138-10 від 01.10.2010.

Додатком 1 до додаткового договору від 22.03.2016 до договору оренди від 01.10.2010 №138-10 визначено розрахунок плати за базовий місяць оренди майна, що обліковується на балансі виробничого підрозділу Ніжинська дистанція сигналізації та зв'язку регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»: 1/8 частина вежі радіорелейного зв?язку; Чернігівська область, м. Бобровиця, вул. Дзержинського, 113; площею 12,5 кв.м; вартість за експертною оцінкою станом на 30.09.2013 становить 143138,97 грн; враховано індекс інфляції; орендна ставка 40%; орендна плата за базовий місяць оренди - листопад 2015 року становить 8572,68 грн без ПДВ.

22.03.2016 Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» складено та підписано акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, відповідно до якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно (Об'єкт оренди) - 1/8 частини вежі радіорелейного зв'язку, що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., м. Бобровиця, вул. Дзержинського,113, площею 12,5 кв.м., вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на « 30» вересня 2013 року і становить за незалежною оцінкою 143138,97 грн.

Додатковим договором від 29.07.2016 до Договору оренди нерухомого майна від 01.10.2010 № 138-10, внесено зміни до п. 10.1.: цей договір діє з 1 червня по 31 липня 2016 року включно.

Додатковим договором від 17.11.2016 до Договору оренди нерухомого майна від 01.10.2010 № 138-10, внесено зміни до п. 10.1.: цей договір діє з 1 серпня по 31 грудня 2016 року включно.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 126095,98 грн боргу по орендній платі за період з травня 2017 по липень 2018; 16015,66 грн пені за період з 11.09.2017 по 11.08.2018; 10% штрафу у розмірі 12609,60 грн; 9218,37 грн інфляційних витрат за період з червня 2017 по червень 2018; 3010,97 грн 3% річних за період з 11.06.2017 по 11.08.2018 та 20470,32 грн неустойки за неповернення майна за період з 06.07.2018 по 31.07.2018 по договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 та угодах до нього

Як вбачається із наданих позивачем доказів, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/9337/17 від 20.09.2017 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі: Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 145844,02 грн заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010, яке набрало законної сили, також встановлено, що враховуючи умови п.10.6. договору та п.10.1. договору (в редакції додаткового договору від 17.11.2016 до договору) термін укладеного між сторонами договору сплив 31.12.2016 включно.

Також, вищезазначеним судовим рішенням, стягнуто з відповідача на користь позивача 115199,27 грн орендної плати за період з червня 2016 по квітень 2017 з посиланням на п. 3.11 договору, яким визначено, що у відповідача наявні зобов?язання по сплаті орендної плати до дня повернення майна за актом приймання-передавання. При цьому закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов?язку сплатити заборгованість за орендою, враховуючи санкції.

Відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, твердження позивача про те, що він листом від 25.06.2018 за № 1326 повідомив відповідача про свою відмову від договору оренди та про повернення орендованого майна протягом трьох днів з моменту отримання цього листа, а саме 02.07.2018, відповідно договір є розірваним з 02.07.2018 (дати отримання листа), судом до уваги не приймається, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/9337/17 від 20.09.2017 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі: Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 145844,02 грн заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010, яке набрало законної сили, встановлено факт, що термін дії договору оренди сплив 31.12.2016.

Пунктом 3.11. договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 сторони визначили, що у разі припинення (розірвання) договору оренди, орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов?язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла у повному обсязі, ураховуючи санкції.

Відповідачем не надано суду належних доказів, які підтверджують факт повернення майна з оренди.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1,3,5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Розділом 3 договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 зі змінами та доповненнями, сторонами погоджено умови розрахунку, нарахування та сплати орендної плати.

Зокрема, згідно з п.3.1. (у редакції додаткового договору від 22.03.2016 до договору оренди нерухомого майна від 01.10.2010 №138-10), розмір орендної плати за грудень 2015 становив: 8572,68 грн х 100,7 (індекс інфляції за грудень 2015) : 100 = 8632,69 грн, крім того ПДВ 20% - 1726,54 грн, разом 10359,23 грн з ПДВ. Зазначеним пунктом також було передбачено, що відповідно до Закону України від 25.12.2015 року № 928-VIII про Державний бюджет України на 2016 рік п.9 Прикінцеві положення на 2016 рік призупинено дію норми ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати, індексація орендної плати за цим Договором в 2016 році призупиняється».

Отже, протягом 2016 року розмір щомісячної орендної плати складав 10359,23 грн та не підлягав індексації.

Пунктом 3.3. договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 передбачено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

У відповідності до наданих позивачем розрахунків орендної плати по Договору оренди нерухомого майна від 01.10.2010 № 138-10 за травень 2017 року, розмір орендної плати становив - 11006,48 грн, за червень 2017 - 11182,58 грн, за липень 2017 року - 11204,95 грн, за серпень 2017 - 11193,75 грн , за вересень 2017 - 11417,61 грн, за жовтень 2017 - 11554,63 грн, за листопад 2017 - 11658,62 грн, за грудень 2017 - 11775,21 грн, за січень 2018 - 11951,85 грн, за лютий 2018 - 12059,41 грн, за березень 2018 - 12192,06, за квітень 2018 - 12289,6 грн, за травень 2018 - 12289,60 грн, за червень 2018 - 12289,60 грн, за липень 2018 - 12203,57 грн (а.с.9,10 т.1).

У відповідності до п.3.6. договору оренди від 01.10.2010 № 138-10, в редакції додаткового договору від 22.03.2016, орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок ПАТ «Укрзалізниця» Ніжинська дистанція сигналізації та зв?язку, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

Таким чином, відповідач зобов?язаний був сплатити орендну плату за травень 2017 до 12.06.2017 включно, оскільки 10,11 червня вихідні дні; за червень 2017 - до 10 липня 2017 включно; за липень 2017 року - до 10 серпня 2017 включно; за серпень 2017 - до 11 вересня 2017 включно, оскільки 10 вересня вихідний день; за вересень 2017 - до 10.10.2017 включно; за жовтень 2017 - до 10 листопада 2017 включно, за листопад 2017 - до 11 грудня 2017 включно, оскільки 10 число вихідний день; за грудень 2017 - до 10 січня 2018 включно, за січень 2018 - до 12 лютого 2018, оскільки 10-11 лютого вихідні дні; за лютий 2018 - до 12 березня 2018, оскільки 10-11 березня вихідні дні; за березень 2018 - до 10 квітня 2018 включно; за квітень 2018 - 10 травня 2018 включно; за травень 2018 - до 11 червня 2018 включно, оскільки 10 червня вихідний день; за червень 2018 - до 10 липня 2018 включно; за липень 2018 - до 10 серпня 2018 включно.

Отже, за період з травня 2017 по липень 2018 року відповідач зобов?язаний був сплатити за користування майном орендну плату в сумі 176269,52 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо сплати орендної плати у строк встановлений п. 3.6. (у редакції додаткового договору від 22.03.2016 до договору оренди нерухомого майна від 01.10.2010 №138-10) у повному обсязі не виконав. Фактично відповідачем сплачено 50173 грн 54 коп (31.07.2018 - 15000 грн, 10.08.2018 - 35173,54 грн), заборгованість на дату звернення до суду 28.09.2018 становила 126095,98 грн.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами №946 від 03.05.2018 та №1311 від 21.06.2018 з вимогою про сплату заборгованості по орендних платежах за Договором оренди № 138-10 від 01.10.2010.

Проте, відповідач відповіді на зазначені листи позивача не надав. Натомість листом № 18/ГО/0344 від 14.06.2018 відповідач просив позивача в стислі строки вирішити питання погодження оформлення продовження правомірного знаходження майна ПрАТ «Телесистеми України» на договірних засадах.

25.06.2018 позивач листом №1326 повідомив відповідача про те, що останнім більше трьох місяців не внесена плата за користування майном, а тому ПАТ «Укрзалізниця» відмовляється від договору оренди №138-10 та вважає його розірваним з моменту отримання цього листа. Позивач вимагав сплатити заборгованість за договором оренди № 138-10, демонтувати обладнання з об'єктів оренди за Договором оренди №138-10, повернути ПАТ «Укрзалізниця» нерухоме орендоване майно за актами приймання-передачі нерухомого орендованого майна з оренди, направити підписані акти приймання-передачі нерухомого орендованого майна з оренди на адресу Ніжинської дистанції сигналізації та зв'язку. Крім того, позивач повідомив відповідача про те, що відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, він має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як зазначає відповідач у відзиві на позов, після звернення позивача до суду відповідачем була частково погашена заборгованість в сумі 17000 грн, в доказ чого надав копії платіжних доручень № 12076 від 11.09.2018 на суму 3000 грн, № 12941 від 25.09.2018 на суму 2000 грн, № 13404 від 02.10.2018 на суму 3000 грн, № 13800 від 09.10.2018 на суму 5000 грн, № 14055 від 12.10.2018 на суму 2000 грн, № 14150 на суму 2000 грн.

У відзиві на позов відповідач просив закрити провадження у справі в частині стягнення 17000,00 грн заборгованості по орендній платі.

Представник позивача в судому засіданні підтвердив, що дійсно після відкриття провадження у справі, відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості по орендній платі 17 000,00 грн.

Оскільки, відповідач після відкриття провадження у справі сплатив в рахунок погашення боргу 17 000,00 грн, що підтверджується доданими відповідачем до відзиву на позов копіями платіжних доручень: № 12076 від 11.09.2018 на суму 3000 грн, № 12941 від 25.09.2018 на суму 2000 грн, № 13404 від 02.10.2018 на суму 3000 грн, № 13800 від 09.10.2018 на суму 5000 грн, № 14055 від 12.10.2018 на суму 2000 грн, № 14150 на суму 2000 грн, суд доходить висновку, що спір між сторонами в частині стягнення 17000,00 грн заборгованості по сплаті орендних платежів врегульовано, предмет спору відсутній.

За таких обставин, підлягає закриттю провадження у справі в частині стягнення 17 000,00 грн заборгованості з орендної плати, у зв?язку з відсутності предмету спору.

Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по орендній платі за період з травня 2017 по липень 2018 у сумі 109095,98 грн.

Як слідує із матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо сплати орендної плати у строк, визначений додатковим договором від 22.03.2016, виконав частково з порушенням строків оплати, внаслідок чого виникла прострочка виконання зобов'язання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Тобто, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він або взагалі не приступив до виконання зобов'язання, або якщо він не виконав зобов'язання в межах встановленого в договорі чи законі строку.

Відповідно до поданого розрахунку, позивач просить суд стягнути з відповідача 16015,66 грн пені за період з 11.09.2017 по 11.08.2018; 10% штрафу від суми боргу, що становить 12609,60 грн.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 9.1. договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Пунктами 3.7.,3.8. договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо сплати орендної плати, а тому проаналізувавши поданий позивачем розрахунок пені, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 16015,66 грн за період з 11.09.2017 по 11.08.2018 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах заявлених вимог.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідач не надав суду доказів відсутності своєї вини щодо несвоєчасної сплати орендних платежів, та матеріалами справи підтверджується прострочка сплати орендної плати більше ніж три місяці, а тому вимоги позивача щодо стягнення 10% штрафу від суми боргу в розмірі 12609,60 грн, є правомірними та підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути 9218,37 грн інфляційних за період з червня 2017 року по червень 2018 року, а також 3010,97 грн 3% річних за період з 11.06.2017 по 11.08.2018.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд доходить висновку, що позивачем правомірно нараховано 3010,97 грн 3% річних за період з 11.06.2017 по 11.08.2018

Сума інфляційних нарахувань за період з червня 2017 року по червень 2018 року підлягає задоволенню в сумі 7470,80 грн, оскільки із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 01.04.2018 заборгованість по орендній платі становила 127197 грн 15 коп. Відповідно до повідомлення Державної служби статистики від 12.05.2018, індекс інфляції за квітень становить 100,8, але позивачем при розрахунку індексу інфляції застосовано коефіцієнт 100,6 та нараховано інфляційні втрати в сумі 763,18 грн, що є правом сторони. Позивач своїм правом щодо збільшення розміру інфляційних витрат за квітень 2018 року не скористався та в цій частині позовні вимоги не збільшив.

Також, як вбачається із наданого позивачем розрахунку ним нараховано на заборгованість в сумі 139486,75 грн індекс інфляції за квітень 2018 року в сумі 836,92 грн, виходячи із індексу інфляції в розмірі 100,6% та на заборгованість в сумі 151776,35 грн також виходячи із індексу інфляції в розмірі 100,6%.

Заборгованість в сумі в сумі 139486,75 грн (яка включає в себе заборгованість на 10.04.2018 в сумі 127197,15 грн плюс орендна плата за квітень 2018 року в розмірі 12289,60 грн) виникла станом на 11.05.2018 року; а заборгованість в сумі 151776,36 грн (яка включає в себе заборгованість на 10.05.2018 в сумі 139486,75 грн плюс орендна плата за травень 2018 року в розмірі 12289,60 грн) виникла станом на 13.06.2018, а тому є безпідставним нарахування на неї індексу інфляції за квітень 2018 року, а в травні та червні 2018 року індекс інфляції становив по 100 відсотків, відповідно до повідомлень Державної служби статистики від 12.06.2018 та від 13.07.2018.

Відповідно, суд доходить висновку, що позивачем безпідставно нараховано інфляційні втрати в розмірі 1747 грн 58 коп, а тому заперечення відповідача в цій частині є обґрунтованими та приймаються судом до уваги.

Вирішуючи спір в частині повернення Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» орендованого майна, а саме: 1/8 частини вежі радіорелейного зв'язку, що розміщена за адресою: Чернігівська обл., м. Бобровиця, вул. Дзержинського (Змачинського), 113 з підписанням акту приймання-передавання про повернення майна, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У відповідності до п.10.9.-10.11. договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010, у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов?язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря. Якщо орендар не виконує обов?язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Як вже зазначено судом, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/9337/17 від 20.09.2017, яке набрало законної сили, за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі: Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 145844,02 грн заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010 також встановлено, що враховуючи умови п.10.6. договору та п.10.1. договору (в редакції додаткового договору від 17.11.2016 до договору) термін укладеного між сторонами договору сплив 31.12.2016 включно.

Як вказує позивач та як вбачається з матеріалів справи, а також проти чого не заперечує відповідач, відповідач продовжує користуватися орендованим майном за спірним договором, доказів повернення відповідачем позивачу орендованого майна за актом приймання-передавання, на виконання п.10.9.-10.11. договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010, відповідач суду не надав, і позовні вимоги позивача в цій частині не оспорив.

Як зазначалось вище, позивач листом № 1326 від 25.06.2018 повідомив відповідача про повернення орендованого майна протягом 3-х днів з моменту отримання цього листа. Відповідач отримав зазначений лист 02.07.2018, що підтверджується копією повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції № 460. Проте, на день звернення позивача з позовом до суду відповідач спірне майно не повернув.

За таких обставин, вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути орендоване майно, а саме: 1/8 частину вежі радіорелейного зв'язку, що розміщена за адресою: Чернігівська область, м.Бобровиця, вул. Дзержинського (Змачинського), 113 з підписанням акту приймання-передавання про повернення майна, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Посилаючись на те, що станом на 11.08.2018 майно позивачу не повернуто, позивач просить стягнути з відповідача 20470,32 грн неустойки за період з 06.07.2018 по 31.07.2018 за порушення зобов'язання щодо повернення майна.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем повернення майна з оренди згідно з договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №138-10 від 01.10.2010, а тому перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки за період з 06.07.2018 по 31.07.2018 за порушення зобов'язання щодо повернення майна, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині також є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів належного виконання ним грошових зобов?язань за договором або ж фактичних даних на спростування вимог чи на відсутність прострочення у правовідносинах з позивачем, або доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної сплати орендних платежів та повернення орендованого майна, що є порушенням положень договору, норм чинного законодавства та є підставою для стягнення заборгованості з орендної плати та застосування відповідальності, передбаченої ст.546,549,625,785 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов'язання не виконав, орендні платежі своєчасно не сплатив, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані і підлягають задоволенню в частині стягнення 109095,98 грн боргу; 16015,66 грн пені; 10% штрафу у розмірі 12609,60 грн; 7470,80 грн інфляційних витрат; 3010,97 грн 3% річних та 20470,32 грн неустойки, за неповернення майна, а також в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу орендоване майно, а саме: 1/8 частину вежі радіорелейного зв'язку, що розміщена за адресою: Чернігівська область, м.Бобровиця, вул. Дзержинського (Змачинського), 113 з підписанням акту приймання-передавання про повернення майна. У частині стягнення 1747,58 грн інфляційних витрат відмовити. У частині стягнення 17000,00 грн заборгованості по орендній платі провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, а також враховуючи, що заборгованість в сумі 17000,00 грн була сплачена відповідачем після звернення позивача до суду, а тому відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір", пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 4932,18 грн.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 202, п.2 ч. 1 ст. 231, ст. 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (Русанівський бульвар,7, м. Київ, 02154, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, 5, м.Київ, 03680, ), в особі: Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (вул. Лисенка, 6, м.Київ-30, 01601, ) 17000 грн заборгованості з орендної плати, закрити.

2. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, 5, м.Київ, 03680, ), в особі: Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (вул. Лисенка, 6, м.Київ-30, 01601, ) до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (Русанівський бульвар,7, м. Київ, 02154, ) про стягнення 187420,90 грн задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (Русанівський бульвар,7, м. Київ, 02154, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, 5, м.Київ, 03680, ), в особі: Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (вул. Лисенка, 6, м.Київ-30, 01601, ) 109095,98 грн боргу; 16015,66 грн пені; 10% штрафу у розмірі 12609,60 грн; 7470,80 грн інфляційних витрат; 3010,97 грн 3% річних; 20470,32 грн неустойки та 4932,18 грн судового збору.

4. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, 5, м.Київ, 03680, ), в особі: Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (вул. Лисенка, 6, м.Київ-30, 01601, ) до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (Русанівський бульвар,7, м. Київ, 02154, ) у частині стягнення 1747,58 грн інфляційних втрат, відмовити.

5. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, 5, м.Київ, 03680, ), в особі: Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (вул. Лисенка, 6, м.Київ-30, 01601, ) до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (Русанівський бульвар,7, м. Київ, 02154, ) про зобов'язання повернути Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця", в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" орендоване майно, а саме: 1/8 частину вежі радіорелейного зв?язку, що розміщена за адресою: Чернігівська область, м. Бобровиця, вул. Дзержинського (Змачинського), 113, з підписанням акту приймання-передавання про повернення майна, задовольнити повністю.

6. Зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Телесистеми України" (Русанівський бульвар,7, м. Київ, 02154, ) повернути Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" (вул. Тверська, 5, м.Київ, 03680, ), в особі: Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (вул. Лисенка, 6, м.Київ-30, 01601, ) орендоване майно, а саме: 1/8 частину вежі радіорелейного зв?язку, що розміщена за адресою: Чернігівська область, м. Бобровиця, вул. Дзержинського (Змачинського), 113, з підписанням акту приймання-передавання про повернення майна.

7. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено та підписано 17.12.2018.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

До відома сторін:

- адреса Господарського суду Чернігівської області: проспект Миру, 20, м. Чернігів, Україна;

- засоби зв'язку контактні телефони: 672-847; 676-311, факс 774-462; електронна адреса Господарського суду Чернігівської області: e-mail: .

Суддя Л. М. Лавриненко