ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2018 р. Справа №909/256/18

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Мирутенка О.Л.

Якімець Г.Г.

за участю представників сторін від:

позивача: Старчик А.А. - адвокат;

відповідача: Станько М.М. - адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 13.08.2018

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.07.2018 (суддя Рочняк О.В., повний текст рішення складено 06.08.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано- Франківськгаз збут", м. Івано-Франківськ

про стягнення штафних санкцій, інфляційних збитків та 3% річних

В С Т А Н О В И В:

Суть спору.

До Господарського суду Івано-Франківської області звернулося ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з позовом до ТОВ «Івано-Франківськгаз ЗБУТ» про стягнення заборгованості в сумі 21951309 грн 63 коп., з яких: 16848747 грн 34 коп. - пеня, 1290597 грн 01 коп. - 3% річних, 3811965 грн 28 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач за отриманий від нього у 2016 році природний газ розрахувався з порушенням строків, встановлених договором, в зв'язку з чим ним нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому, позивач заявив, що таке нарахування проведено ним з урахуванням коштів, що надійшли після підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.07.2018 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, якими передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але й змінено строк виконання грошових зобов'язань відповідача перед позивачем, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 16-121-Н від 30.12.15, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за придбання природного газу, а отже підстав для задоволення позову не вбачається.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У своїй апеляційній скарзі апелянт загалом зазначає, що підставою для стягнення пені та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів. Апелянт також зазначає, що місцевим господарським судом належної оцінки доказам та вимогам позивача щодо стягнення сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, зокрема, не було досліджено, на які саме кошти нараховувались вищезазначені суми вимог, яким чином такі кошти були сплачені відповідачем (власні кошти чи державні субвенції).

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що оплату за газ ним здійснено у повному обсязі, а прострочення, що мало місце, виникло в результаті несвоєчасного відшкодування державою витрат, пов'язаних з реалізацією природного газу за пільговими умовами, за що він відповідальності не несе. Крім цього відповідач зазначає, що зважаючи на положення постанови Кабінету міністрів України № 20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», а також факт підписання спільних протокольних рішень, строки виконання грошових зобов'язань, які виникли на підставі договору, змінили порядок і строки проведення розрахунків за придбання природного газу, а тому, відсутні підстави для задоволення позову.

Враховуючи покликання апелянта в апеляційній скарзі щодо неналежної оцінки доказам та вимогам позивача щодо стягнення сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, судом апеляційної інстанції ухвалою від 14.11.2018 рекомендовано позивачу надати суду новий розрахунок штрафних санкцій, збитків від інфляції та 3% річних за умови зарахування позивачем за один період (місяць) усієї суми отриманої з бюджету для погашення різниці у ціні за рахунок пільг і субсидій, який конкретно зазначався у відповідному протокольному рішенні, а також з урахуванням платежів, які надходили від відповідача в період строку оплати, визначеного договором (до 25 числа кожного місяця, що слідував за місяцем реалізації газу); при умові існування заборгованості після кожного 25 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на таку суму заборгованості нарахувати штрафні санкції, збитки від інфляції та 3% річних в межах строку, зазначеного у основному розрахунку (а.с. 21-27 т.1), який був поданий разом із позовною заявою суду першої інстанції.

Позивач вищезазначений розрахунок суду не подав, чим унеможливив для суду здійснити перевірку обставин, якими частково обґрунтовується апеляційна скарга.

Клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 30.12.2015 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» (покупець) укладено договір № 16-121-Н купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2016 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно п.п. 1.2, 3.2. 6.1 вказаного договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу.

Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання - передачі газу за розрахунковий місяць.

Згідно додаткової угоди № 3 від 31.03.2016 сторони виклали п.6.1 договору у такій редакції: « 6.1. Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу».

Відповідно до п.п.6.2, 6.4, 7.2, 9.3, 11.1 договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

В платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

У разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми основної заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 3 від 31.03.2016 та № 4 від 30.04.2016 сторони продовжили строк дії договору, а саме: до 30.09.2016.

Матеріалами справи також підтверджується, що за період з січня по вересень 2016 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» передав, а ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» прийняв природній газ на загальну суму 1 481 881 295 грн 57 коп, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі природного газу, а саме: за січень 2016 на суму 352 020 057 грн 35 коп; за лютий 2016 на суму 287 024 001 грн 97 коп; за березень 2016 на суму 321 133 791 грн 20 коп; за квітень 2016 на суму 183 084 651 грн 40 коп; за травень 2016 на суму 102 251 860 грн 18 коп; за червень 2016 на суму 62 775 955 грн 18 коп; за липень 2016 на суму 60 616 367 грн 70 коп; за серпень 2016 на суму 62 728 538 грн 74 коп; за вересень 2016 на суму 50 246 071 грн 85 коп.

Відповідач за отриманий від позивача газ розрахувався частково, перерахувавши з поточного рахунку із спеціальним режимом використання грошові кошти в наступному розмірі: за період з січня 2016 по 24.02.16 сплачено 101 292 608 грн 50 коп; за період з 25.02.16 по 24.03.16 сплачено 81 319 023 грн 06 коп; за період з 25.03.16 по 25 (включно, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою) 04.16 сплачено 75 272 836 грн 69 коп; за період з 26.04.16 по 25.05.16 сплачено 57 107 970 грн 18 коп; за період з 26.05.16 по 25.06.16 сплачено 14 135 048 грн 02 коп; за період з 26.06.16 по 25.07.16 сплачено 64 332 045 грн 35 коп; за період з 26.07.16 по 25.08.16 сплачено 17 201 246 грн 74 коп; за період з 26.08.16 по 25.09.16 сплачено 7 906 178 грн 40 коп; за період з 26.09.16 по 25.10.16 сплачено 3 729 888 грн 81 коп; 28.10.16 сплачено 15 грн 73 коп. Всього сплачено 422 296 861 грн 48 коп.

Сума неоплаченого газу склала 1 059 584 434 грн 09 коп.

Місцевим господарським судом також встановлено, що на виконання вимог постанови Кабінету міністрів України № 20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області та Департаментом фінансів Івано-Франківської ОДА було підписано ряд спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, а саме: спільне протокольне рішення № 594 від 18.02.16 на суму 250 000 000 грн; спільне протокольне рішення № 1972 від 22.07.16 на суму 200 000 000 грн; спільне протокольне рішення № 1973 від 22.07.16 на суму 26 507 300 грн; спільне протокольне рішення № 1974 від 22.07.16 на суму 297 879 477 грн; спільне протокольне рішення № 2000 від 22.07.16 на суму 46 303 398 грн; спільне протокольне рішення № 2003 від 22.07.16 на суму 78 492 700 грн; спільне протокольне рішення № 2031 від 22.07.16 на суму 17 204 000 грн; спільне протокольне рішення № 2176 від 18.08.16 на суму 3 000 000 грн; спільне протокольне рішення № 2177 від 18.08.16 на суму 40 000 000 грн; спільне протокольне рішення № 2380 від 20.09.16 на суму 43 051 858 грн 13 коп; спільне протокольне рішення № 2427 від 21.09.16 на суму 11 000 000 грн; спільне протокольне рішення № 2428 від 21.09.16 на суму 300 000 грн; спільне протокольне рішення № 2429 від 21.09.16 на суму 100 000 грн; спільне протокольне рішення № 2585 від 20.10.16 на суму 45 745 701 грн.

Як підтверджується матеріалами справи, всього підписано спільних протокольних рішень на суму 1 059 584 434 грн 13 коп. При цьому, в підписаних протокольних рішеннях зазначено, що отримані з державного бюджету кошти призначені для перерахування відповідачем позивачу за природний газ за 2016 рік згідно договору № 16-121-Н від 30.12.2015.

На момент подання позову заборгованість за природний газ за 2016 рік згідно договору № 16-121-Н від 30.12.2015 погашено у повному обсязі.

Позивач вважає, що відповідач за отриманий від нього у 2016 році природний газ розрахувався з порушенням строків, встановлених договором, в зв'язку з чим ним нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначене і стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оцінка суду.

Спір у справі, що переглядається, стосується стягнення пені та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем свого зобов'язання за договором з оплати поставленого йому позивачем природного газу у 2016 році.

Відповідно до ст.ст.509, 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. ст. 7, 12 Господарського кодексу України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Як регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз».

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

З наведеного випливає, що адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

А отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.

При цьому, визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Водночас, для застосування санкцій, передбачених умовами договору, а також наслідків порушення грошового зобов'язання, визначених у ч. 2 ст. 625 ЦК України, за зобов'язаннями, які компенсує держава, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями.

Отже, підставою для стягнення пені та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 у справі №921/574/17-г/5.

Необхідно також зазначити, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких необхідно застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

Оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, необхідно вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності відповідача та законодавчо-обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що проводять господарську діяльність в енергетичній галузі, відповідача було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, що в свою чергу свідчить про відсутність вини відповідача у простроченні платежів, а відтак в силу ст.218 ГК України, ст.614 ЦК України, виключається можливість нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Одночасно суд апеляційної інстанції зазначає, що підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, якими передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але й змінено строк виконання грошових зобов'язань відповідача перед позивачем, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 16-121-Н від 30.12.2015, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за придбання природного газу. Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення прав чи законних інтересів позивача та правові підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оспорюване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом (позивачем).

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.07.2018 у справі № 909/256/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України»без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст виготовлено та підписано 17.12.2018

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді О.Л. Мирутенко

Г.Г. Якімець