ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р., м. Київ Справа№ 910/8199/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Тищенко А.І.

Дідиченко М.А.

без повідомлення учасників справи,

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018р., м. Київ (повний текст складено 03.09.2018р.) у справі №910/8199/18 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»

про стягнення 14096,49 грн,

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача страхового відшкодування у сумі 14096,49 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №134776а7о від 14.04.2017р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до Позивача, відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу Daewoo державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована Відповідачем, просить стягнути з останнього страхового відшкодування у сумі 14096,49 грн.

1.3. Відповідач проти позову заперечив, мотивуючи тим, що всупереч нормам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивач не звернувся до Відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, а тому права Позивача Відповідачем порушені не були.

Також Відповідач вказує, що Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру завданої шкоди внаслідок настання страхового випадку, оскільки згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження №4611 від 19.03.2018р., вартість відновлювального ремонту визначена без врахування втрати товарної вартості.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. 22.12.2017р. у м. Чорноморську Одеської області відбулась ДТП за участю транспортних засобів: автомобіля НОМЕР_2 та автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.01.2018р. по справі №501/102/18 встановлено, що ДТП відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу Daewoo Lanos державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 п.8.7.3 Правил дорожнього руху.

Згідно із постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.01.2018р. у справі №501/102/18 встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У результаті ДТП вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

2.2. На момент ДТП, на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №134776а7о від 14.04.2017р., укладеного з ОСОБА_3 майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 були застраховані у Позивача (строк дії договору з 29.04.2017р. по 28.04.2018р.).

19.03.2018р. складено висновок №4611 експертного автотоварознавчого дослідження, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових (матеріального збитку, завданого власнику без урахування втрати товарної вартості) автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, становить 14799,82 грн.

Згідно з рахунком-фактурою ремонтної організації №GAS-06 від 27.03.2018р. вартість відновлювального ремонту становить 14596,49 грн.

2.3. 02.04.2018р. Позивачем затверджено страховий акт №АХА2369497, згідно якого у зв'язку із настанням 22.12.2017р. страхового випадку, вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 14596,49 грн.

На підставі вказаного страхового акту Позивач здійснив виплату страхувальнику страхового відшкодування в сумі 14596,49 грн, що підтверджується платіжним дорученням №438861 від 03.04.2018р. на суму 14596,49 грн.

2.4. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Daewoo Lanos державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилась ДТП, була застрахована в Відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1096236, термін дії з 14.09.2017р. по 13.09.2018р.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100000,00 грн та франшизу в сумі 500,00 грн.

Позивачем здійснено вирування франшизи у розмірі 500,00 грн., у зв'язку із чим сума страхового відшкодування, яка заявлена ним до стягнення становить 14096,49 грн.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.08.2018р. у справі №910/8199/18 у позові відмовлено повністю.

3.2. Рішення обґрунтоване тим, що Позивач не звертався до Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, отже станом на час звернення до суду та розгляду справи відсутнє порушене право Позивача.

Місцевий суд зазначив, що у силу приписів ст.514 Цивільного Кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування).

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом при прийнятті оскаржуваного рішення невірно застосовано ст.35, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач зазначає, що норми ст.35 вказаного закону не поширюються на відносини між Позивачем та Відповідачем, оскільки останні є страховиками у спірних відносинах. На думку Позивача, висновок місцевого суду про застосування до нього ст.35 зазначеного закону, як до особи, яка здійснила відшкодування потерпілому завданих збитків є порушенням норм матеріального права.

Позивач вважає, що висновки, які визначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018р. у справі №910/7449/17 стосуються лише застосування ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На думку Позивача, вказаною постановою не надано висновку щодо застосування ст.35 зазначеного вище закону.

Позивач зазначає, що ним не пропущено однорічного терміну на звернення до Відповідача з заявою про здійснення страхової виплати (відшкодування), а в межах цього строку він звернувся з позовом до суду.

Також Позивач вказує, що згідно з правовим висновком, визначеним Верховним Судом у постанові від 26.03.2018р. у справі №910/426/17 потерпіла особа не зобов'язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, з вимогою про виплату страхового відшкодування у строк, встановлений пп. 37.1.4 п.37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (впродовж одного року).

Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. №15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відповідач у поданому відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

5.2. Відповідач зазначає, що заява про виплату є обов'язковим елементом юридичного складу, за наявності якого у Відповідача настає обов'язок з виплати страхового відшкодування та, оскільки, Позивач не довів порушення Відповідачем його прав, вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 27.09.2018р. Позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 28.08.2018р. у справі №910/8199/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2018р. відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснити перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018р. у справі №910/8199/18 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Застосоване законодавство

7.1. Згідно з ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

7.2. Згідно з ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

7.3. Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

7.4. Згідно з ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

7.5. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

7.6. Згідно з п.35.1. ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

7.7. Відповідно до ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

7.8. Відповідно до пп.37.1.4. п.37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач згідно платіжного доручення №438861 від 03.04.2018р. виплатив потерпілій особі страхове відшкодування відповідно до умов договору №134776а7о добровільного страхування наземного транспортну від 14.04.2017р., тому згідно ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування» до нього перейшло право вимоги до Відповідача в межах фактичних витрат, на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

8.3. У такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

8.3. Статтями 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначена певна процедура отримання страхового відшкодування потерпілим чи іншою особою (страховиком, який виплатив страхове відшкодування), яка полягає у направленні страховику заяви про страхове відшкодування, розгляді даної заяви страховиком, її задоволення з виплатою страхового відшкодування у визначений законом строк, або відмови у задоволенні заяви з встановлених у законі підстав.

При цьому, звернення до страховика із заявою про його виплату не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою та приписи ст.35 зазначеного Закону підлягають застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

8.4. Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що згідно з приписами ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Такої ж правової позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.06.2018р. у справі № 910/7449/17.

8.5. При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 15.04.2015р. №3-49гс15, де переглядаючи судові рішення в аналогічному спорі, Верховний суд України зробив правовий висновок про те, що положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначають можливість відмови страховика у виплаті страхованого відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків, однак не містять підстав для відмови в задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, визначених договором ОСЦПВВНТЗ.

З наведених вище підстав, апеляційний суд не приймає доводи Позивача, що місцевим судом невірно застосовано ст.35, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та норми ст.35 вказаного закону не поширюються на відносини між Позивачем та Відповідачем, оскільки останні є страховиками у спірних відносинах. Також апеляційний суд відхиляє доводи Відповідача, що висновки, які визначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018р. у справі №910/7449/17 стосуються лише застосування ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

8.6. Апеляційним судом враховано, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Проте, апеляційний суд, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/7449/17, погоджується з висновком місцевого суду, що заява про виплату страхового відшкодування не є досудовою претензією, а є обов'язковим елементом юридичного складу, за наявності якого у Відповідача настає обов'язок з виплати страхового відшкодування.

Також, апеляційний суд зауважує, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів.

В даному випадку, до звернення Позивача до Відповідача з заявою про страхове відшкодування, між сторонами ще не виникає спору, оскільки Відповідачу невідомо про право Позивача на отримання страхового відшкодування та суму такого відшкодування, а Позивачу не відомо про згоду або відмову Відповідача виплатити таке страхове відшкодування. І тільки після звернення Позивача з заявою про страхове відшкодування і відмови Відповідача його виплатити порушується відповідне право Позивача та між сторонами виникає спір, який має бути вирішений в судовому порядку.

8.7. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази подання Позивачем або потерпілою особою заяви Відповідачу про виплату страхового відшкодування за полісом №АМ/1096236. Крім того, вказані обставини зазначені й самим Позивачем в позовній заяві та письмових поясненнях від 07.08.2018р.

8.8. Апеляційний суд зазначає, що згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Таким чином, необхідною умовою для звернення до суду із відповідним позовом є порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи - Позивача у справі. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Оскільки, Позивач не звертався до Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про відсутність порушеного права Позивача станом на час звернення до суду та розгляду справи.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. Враховуючи доведеність факту недотримання Позивачем норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо звернення до Відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та відсутність порушеного права Позивача станом на час звернення до суду та розгляду справи, вимога Позивача про стягнення з Відповідача страхового відшкодування в сумі 14096,49 грн. задоволенню не підлягає.

9.2. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018р. у справі №910/8199/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018р. у справі №910/8199/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 17.12.2018р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді А.І. Тищенко

М.А. Дідиченко