СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2018 р. Справа № 913/330/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Барбашова С.В. , суддя Пушай В.І.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_1 (наказ №05/12 від 21.12.2018),

розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача (вх. №768) на рішення господарського суду Луганської області від 03.09.2018 (повний текст складено 04.09.2018, суддя Іванов А.В.) у справі №913/330/18

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", м.Київ

до Фермерського господарства "Віктор", м.Попасна, Попаснянський район Луганської області

про стягнення 135 507 грн. 52 коп.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Фермерського господарства "Віктор" про стягнення заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, а.с.69) в розмірі 135507,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконано свій обовязок зі сплати курсової різниці вартості товару, поставленого відповідачу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» на підставі договору купівлі-продажу на умовах відстрочення платежу №01-01-08 від 05.02.2018. Позивач зазначає, що він набув право вимоги до відповідача на підставі угоди про заміну кредитора у зобовязанні №326/07-12 від 02.07.2012, укладеної з ФОП ОСОБА_3 та угоди про заміну кредитора у зобовязанні №56-ТА від 12.01.2011, укладеної ТОВ «Тридента Агро» з ФОП ОСОБА_3

Рішенням господарського суду Луганської області від 03.09.2018 у справі №913/330/18 позов задоволено.

В наведеному рішенні суд першої інстанції, посилаючись на ч.2 ст.533 ЦК України, примітки додатків № 1 від 05.02.2008, № 2 від 29.08.2008, № 3 від 01.09.2008, № 4 від 20.10.2008, №5 від 29.10.2008 до договору купівлі-продажу № 01-01-08 від 05.02.2008, дійшов висновку про правомірність здійсненого позивачем нарахування курсової різниці, оскільки офіційний курс долару США до гривні на день оплати відповідачем товару був вище ніж на день підписання договору купівлі-продажу № 01-01-08 від 05.02.2008 і така умова про визначення вартості товару погоджена сторонами в договорі.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що рішенням господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17 з ФГ «Віктор» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» стягнуто штрафні санкції за аналогічний період, а тому суд першої інстанції повинен був відмовити у відкритті провадження у цій справі №913/330/18 на підставі п.2 ч.1 ст.175 ГПК України. Також відповідач вказує на те, що він не отримував від позивача заяву про збільшення позовних вимог, а тому був позбавлений можливості подати відзив на вказану заяву. Відповідач також вважає, що місцевим господарським судом необгрунтовано відхилено клопотання ФГ «Віктор» про відкладення розгляду справи від 31.08.2018, чим порушено його процесуальні права.

Відповідач надав суду письмові пояснення від 04.12.2018, в яких, зокрема, зазначив про те, що заяву про збільшення позовних вимог направлена позивачем на неналежну адресу ФГ «Віктор», а саме: в населений пункт «Попасне» замість «Попасна», що не враховано судом першої інстанції. Крім того, відповідач зазначає, що відхиливши заяву ФГ «Віктор» про відкладення розгляду справи, суд першої інстанції позбавив його можливості подати заяву про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні 26.12.2018 представник відповідача підтримав вказані доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів відповідача заперечує та зазначає, зокрема, про те, що судовим рішенням у справі №916/1912/17 з ФГ «Віктор» стягнуто курсову різницю, яка нарахована на суму здійсненого останнім 29.01.2009 платежу в розмірі 80000 грн. Як зазначає позивач, у цій справі №913/330/18 нарахування курсової різниці здійснено на інші платежі, які здійснювались ФГ «Віктор» на користь ТОВ «Тридента Агро» за договором купівлі-продажу № 01-01-08 від 05.02.2008 і такі вимоги не розглядалися судом в інших справах за позовом ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ФГ «Віктор». Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Також позивач надав суду письмові пояснення від 18.12.2018, в яких зазначає про те, що відповідач був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд цієї справи, а тому доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права є безпідставними.

Позивач свого представника в судове засідання 26.12.2018 не направив.

Ухвала суду від 04.12.2018, якою розгляд справи призначено в цьому судовому засіданні, направлялась на юридичну адресу позивача, однак, не повернулась підприємством звязку.

Судова колегія враховує, що позивач отримав ухвалу суду від 12.11.2018 про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення; надав суду відзив на апеляційну скаргу, а також свої письмові пояснення від 18.12.2018, що свідчить про його обізнаність про наявність апеляційного провадження у цій справі.

Згідно ч.7 ст.120 ГПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця знаходження ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає

Позивач не повідомляв суд про зміну свого місцезнаходження під час розгляду справи.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції дотримано вимоги статті 242 ГПК України щодо повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає за можливе розглядати справу без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

05.02.2008 між ТОВ «Тридента Агро» (продавець) та Фермерським господарством «Віктор» (покупець) укладено договір №01-01-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу, предметом якого є купівля-продажу засобів захисту рослин (далі-договір) (а.с.15).

Пунктами 2.1 та 5.1 договору визначено, що асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках та/або накладних документах відпуску товару, що є невід'ємною частиною цього договору. Покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках, та/або видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.5.3 договору, оплата товару проводиться таким чином: 30% від вартості товару оплачується покупцем протягом 3-х робочих днів з моменту підписання договору, 70% від вартості товару оплачується покупцем до 28 листопада 2008 року.

Договір діє з моменту його підписання обома сторонами до повного виконання сторонами обовязків за договором (п.11.1 договору).

В примітках додатків № 1 від 05.02.2008, № 2 від 29.08.2008, № 3 від 01.09.2008, № 4 від 20.10.2008, №5 від 29.10.2008 до договору визначено, що у тому випадку, якщо курс долара США на день оплати вище, ніж курс долара США на день підписання договору, сторони для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують наступну формулу: S=(A1/A2)*B, де S - ціна на момент оплати; В - ціна на момент підписання; А2 - курс (НБУ) долара США до гривні на день підписання договору; А1 - курс (НБУ) долара США до гривні на день перерахування грошей (а.с.16-18).

Обставини щодо виконання ТОВ «Тридента Агро» (продавець) та ФГ «Віктор» своїх зобовязань за договором №01-01-08 від 05.02.2018 встановлено у рішенні господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17 за позовом ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ФГ «Віктор» та ТОВ «Совагро» про стягнення 121001,81 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №01-01-08 від 05.02.2008 (а.с.29).

Вказаним рішенням суду позов задоволено повністю та стягнуто з ФГ «Віктор» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», в тому числі, 41980,20 грн. курсової різниці, нарахованої на платіж 80000 грн., здійснений ФГ «Віктор» 29.01.2009.

Рішення господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17 залишено без змін апеляційною та касаційною судовими інстанціями.

В рішенні господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17 встановлено наступні обставини:

«На виконання умов договору №01-01-08 від 05.02.2018, в період з березня по жовтень 2008 року ТОВ "Тридента Агро" передало ФГ "Віктор" товар на загальну суму 731 169,68 грн., що підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання матеріальних цінностей.

Покупець, ФГ "Віктор", поставлений товар оплатив без врахування курсової різниці наступним чином:

- 29.02.2008 в сумі 270 000 грн.,

- 19.12.2008 - 47849,13 грн.,

- 22.12.2008 - 80000 грн.,

- 26.12.2008 - 50000 грн.,

- 29.12.2008 - 70000 грн.,

- 29.01.2009 - 80000 грн.,

- 26.03.2009 - 106 114,14 грн.

Частину отриманого товару було повернуто продавцю на підставі накладної №47 від 09.06.2008 на суму 27206,40 грн.

В примітках додатків №1 від 05.02.2008, №2 від 29.08.2008, №3 від 01.09.2008, №4 від 20.10.2008, №5 від 29.10.2008 до договору купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 сторонами обумовлено, що у тому випадку, якщо курс долара США на день оплати вище, ніж курс долара США на день підписання договору сторони, для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують наступну формулу: S=(A1/A2)*B, де S - ціна на момент оплати; В - ціна на момент підписання; А2 - курс (НБУ) долара США до гривні на день підписання договору; А1 - курс (НБУ) долара США до гривні на день перерахування грошей (а.с. 16-18).

Таким чином, сторони домовились, що грошове зобов'язання за договором купівлі-продажу має виконуватись у національній валюті з врахуванням курсу долара США на день фактичної оплати вартості товару.

За інформацією, що міститься на офіційному сайті НБУ, офіційний курс долара США до гривні на день укладання та підписання договору становив: 5,05 грн./дол. США.

Станом на 29.01.2009 здійснення ФГ «Віктор» платежу на суму 80000 грн. курс долара США становив 7,70 грн/дол. США.

Отже, розмір заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) на суму платежу 80000 грн. становить 41980,20 грн., про що вказано в рішенні господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17.

12.01.2011 між ТОВ Тридента-Агро (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_3 (новий кредитор) укладено угоду №56-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги, в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ФГ "Віктор" зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (різниці за курсом), розміру пені, 3% річних, штрафу та інфляційних витрат, що виникла у боржника за договором купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 (із врахуванням додаткової угоди № 1 від 28.01.2011).

02.07.2012 між ФОП ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (новий кредитор) було укладено угоду № 326/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст.512-519 ЦК України) за умовами якого, ФОП ОСОБА_3 відступив ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" право вимоги виконання ФГ "Віктор" зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (різниці за курсом), розміру пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, що виникли у боржника внаслідок неналежного виконання умов договору купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008.

Окрім того, 07.08.2014 між ТОВ "Совагро" (поручитель), та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (кредитор) укладено договір поруки №08-08-2014 за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання ФГ "Віктор" (боржник) щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки товару (курсової різниці) пені, 3% річних, штрафу та інфляційних втрат у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору купівлі-продажу та угоди № 326/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 (з врахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 12.07.2017 до договору поруки №08-08-2014 від 07.08.2014)».

За наведених обставин, у справі №916/1912/17 суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ФГ "Віктор" та ТОВ "Совагро" (як поручителя) на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 41980,20 грн. заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) на платіж 80000 грн., а також 3% річних, інфляційні втрати та пеню.

Вказане рішення суду у справі №916/1912/17 було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та постановою Верховного Суду від 04.06.2018 (а.с.35-45).

Як свідчать матеріали справи, 12.01.2011 між ТОВ Тридента-Агро (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_3 (новий кредитор) укладено угоду №56-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги, в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) (а.с.19,20).

Відповідно до п.1.1 вказаної угоди (з урахуванням додаткової угоди №1 від 28.01.2011), ФОП ОСОБА_3 набув право вимоги до ФГ "Віктор" щодо сплати, в тому числі, заборгованості у вигляді курсової різниці за договором купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008.

Вартість зобовязання, що відступається за цією угодою, становить, проте не обмежується, сумою у розмірі 28381,51 грн. (п.2.1 додаткової угоди №1 від 28.01.2011).

12.01.2011 ТОВ Тридента-Агро та ФОП ОСОБА_3 складено акт прийому-передачі документів до угоди №56-ТА (а.с.21).

02.07.2012 між ФОП ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (новий кредитор) укладено угоду № 326/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст.512-519 ЦК України) (а.с.23).

За умовами вказаної угоди (п.1.1) ФОП ОСОБА_3 відступив ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" право вимоги до ФГ "Віктор" щодо сплати заборгованості, в тому числі, у вигляді курсової різниці за договором купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008.

02.07.2012 ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" складено та підписано акт прийому-передачі документів до угоди № 326/07-12 (а.с.24).

У справі №913/330/18, яка розглядається, позивач нарахував курсову різницю вартості товару, поставленого за договором № 01-01-08 від 05.02.2008, на наступні платежі відповідача: 19.12.2008 на суму 47849,13 грн.; 22.12.2008 на суму 80000 грн.; 26.12.2008 на суму 50000 грн.; 29.12.2008 на суму 70000 грн.

Судова колегія враховує наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства...

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 2 статті 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина 2 статті 533 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, 05.02.2008 між відповідачем та ТОВ «Тридента-Агро» укладено договір №01-01-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу.

Як зазначено в додатках №1 від 05.02.2008, №2 від 29.08.2008, №3 від 01.09.2008, № 4 від 20.10.2008, №5 від 29.10.2008 до договору купівлі-продажу № 01-01-08 від 05.02.2008, у тому випадку, якщо курс долара США на день оплати вище, ніж курс долара США на день підписання договору, сторони для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують наступну формулу: S=(A1/A2)*B, де S - ціна на момент оплати; В - ціна на момент підписання; А2 - курс (НБУ) долара США до гривні на день підписання договору; А1 - курс (НБУ) долара США до гривні на день перерахування грошей.

З огляду на наведене, ТОВ «Тридента Агро» та ФГ «Віктор» дійшли згоди про те, що грошове зобов'язання за договором купівлі-продажу №01-01-08 від 05.02.2008 має виконуватись у національній валюті з врахуванням курсу долара США на день фактичної оплати вартості товару, що узгоджується з приписами ч.2 ст.533 ЦК України.

Згідно ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17 (яке набрало законної сили) встановлено, що на підставі договору №01-01-08 від 05.02.2008, ТОВ «Тридента Агро» поставлено ФГ «Віктор» товар на загальну суму 731 169,68 грн., а останнім оплачено товар наступним чином:

- 29.02.2008 в сумі 270 000 грн.,

- 19.12.2008 - 47849,13 грн.,

- 22.12.2008 - 80000 грн.,

- 26.12.2008 - 50000 грн.,

- 29.12.2008 - 70000 грн.,

- 29.01.2009 - 80000 грн.,

- 26.03.2009 - 106 114,14 грн.

Вказані обставині щодо оплати відповідачем поставленого ТОВ «Тридента Агро» товару частинами у вказані дати є преюдиціальними для цієї справи, оскільки встановлені стосовно ФГ «Віктор» у справі №916/1912/17, в якій брали участь ті самі сторони.

За інформацією, що міститься на офіційному сайті НБУ, офіційний курс долара США до гривні на день укладання та підписання договору становив: 5,05 грн./дол.США;

В дні проведення відповідачем розрахунків за поставлений товар офіційний курс долара США до гривні був вищий, ніж на час укладення договору, та становив:

19.12.2008 - 7,88 грн./дол США;

22.12.2008 - 7,88 грн./дол США;

26.12.2008 7,79 грн./дол США;

29.12.2008 7,70 грн./дол.США.

За умовами договору №01-01-08 від 05.02.2008 відповідач зобовязався здійснювати оплату товару з урахуванням курсу долару США на день такої оплати.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.12.2018 пояснив, що відповідач не заперечує наявність підписаної сторонами угоди про сплату курсової різниці ціни товару.

За таких обставин, визначення ціни товару з урахуванням курсової різниці є правомірним.

Обгрунтованість нарахування ФГ «Віктор» курсової різниці (дооцінки вартості товару) за договором №01-01-08 від 05.02.2008 встановлено також в рішенні господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 04.06.2018.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач, ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», на підставі угоди №326/07-12 від 02.07.2012, набув право вимоги до відповідача щодо сплати заборгованості у вигляді курсової різниці за договором №01-01-08 від 05.02.2008 (а.с23).

Перевіривши розрахунок позивача, судова колегія дійшла висновку про його арифметичну вірність.

Розмір заборгованості відповідача у вигляді дооцінки вартості товару загалом складає 135507,52 грн., а саме: на платіж, здійснений відповідачем 19.12.2008 (в сумі 47849,13 грн.) курсова різниця становить 26814,46 грн.; 22.12.2008 (на суму 80000 грн.) 44831,68 грн.; 26.12.2008 (на суму 50000 грн.) 27128,71 грн.; 29.12.2008 (на суму 70000 грн.) - 36732,67 грн.

Відповідач в добровільному порядку заборгованість не сплатив, не представив суду доказів погашення боргу.

Враховуючи непогашення відповідачем заборгованості, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що рішенням господарського суду Одеської області від 29.09.2017 у справі №916/1912/17 з ФГ «Віктор» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» стягнуто штрафні санкції за аналогічний період, а тому суд першої інстанції повинен був відмовити у відкритті провадження у цій справі №913/330/18 на підставі п.2 ч.1 ст.175 ГПК України. Крім того, відповідач зазначає про те, що в провадженні господарського суду Луганської області знаходилось одночасно декілька справ між тими ж сторонами та з однаковим предметом спору (справи №913/329/18, №913/328/18).

Судова колегія звертає увагу на наступне.

Заборгованість за поставлений за договором №01-01-08 від 05.02.2008 товар погашалась відповідачем частинами, в період з 29.02.2008 по 26.03.2009.

Предметом позову у справі №913/330/18, яка розглядається, є стягнення з відповідача курсової різниці за договором №01-01-08 від 05.02.2008, яка нарахована на наступні платежі: 19.12.2008 ( в сумі 47849,13 грн.); 22.12.2008 (в сумі 80000 грн.); 26.12.2008 (в сумі 50000 грн.); 29.12.2008 (в сумі 70000 грн.).

Предметом позову у справі №916/1912/17 було стягнення з ФГ «Віктор» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 41 980,20 грн. курсової різниці, нарахованої на платіж в розмірі 80000,00 грн., здійснений ФГ «Віктор» 29.01.2009.

Отже, позовні вимоги у вказаних справах є різними, оскільки у справі №916/1912/17 курсова різниця нарахована лише на суму здійсненого 29.01.2009 погашення боргу в розмірі 80000 грн.

В межах справи №916/1912/17 позивачем не заявлялась до стягнення курсова різниця на інші платежі відповідача, зокрема, на ті, що є предметом дослідження суду у цій справі №913/330/18.

До апеляційної скарги відповідач надав рішення господарського суду Луганської області від 06.09.2018 у справі №913/329/18 за позовом ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ФГ «Віктор» про стягнення 55726,14 грн. (а.с.144).

Предметом позову у вказаній справі №913/329/18 було стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі договору №01-01-08 від 05.02.2008.

Також до апеляційної скарги відповідач надав рішення господарського суду Луганської області від 04.09.2018 у справі №913/328/18 за позовом ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до ФГ «Віктор» про стягнення 109520,09 грн.

Предметом позову у справі №913/328/18 було стягнення пені та штрафу, нарахованих за несвоєчасну оплату ФГ «Віктор» курсової різниці у розмірі 41980,20 грн.

Таким чином, предмети позову у справах №916/1912/17, №913/329/18, №913/328/18 та справі №913/330/18, яка розглядається, є різними, у звязку з чим судом першої інстанції правомірно прийнято позовну заяву у цій справі до розгляду.

Враховуючи наведене, доводи відповідача є безпідставними.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що його не було належним чином повідомлено судом першої інстанції про розгляд цієї справи, у звязку з чим він був позбавлений можливості подати відзив на позов та свої пояснення по суті спору. Відповідач вказує на те, що місцевим господарським судом необґрунтовано відхилено його клопотання про відкладення розгляду справи від 31.08.2018, чим порушено принцип змагальності та рівності сторін перед судом.

З цього приводу судова колегія встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 04.07.2018 у цій справі прийнято позов до розгляду та призначено судове засідання на 01.08.2018 (а.с.2-3).

Відповідач отримав вказану ухвалу суду 24.07.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.85).

Однак, в судове засідання 01.08.2018 відповідач не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

У звязку із неявкою представників сторін, ухвалою суду від 01.08.2018 розгляд справи відкладено на 03.09.2018 (а.с.87-88).

Вказану ухвалу суду відповідач отримав 30.08.2018, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.115).

Втім, в судове засідання 03.09.2018 відповідач свого представника не направив.

Отже, відповідач належним чином повідомлявся місцевим господарським судом про дату, час та місце судових засідань.

З 24.07.2018 (дня отримання ухвали про прийняття позову до розгляду) відповідач був обізнаний про розгляд цієї справи господарським судом та мав можливість скористатись своїми правами, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, зокрема, ознайомитись з матеріалами справи, подати докази, свої міркування по суті спору, заявити клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Відповідач не скористався своїм правом на участь в судових засіданнях суду першої інстанції, хоча завчасно отримував ухвали суду про призначення справи до розгляду, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.85, 115).

Розгляд справи місцевим господарським судом тривав майже 2 місяці та відкладався судом у звязку із неявкою сторін в судове засідання.

Оскаржуване рішення суду прийнято в останній день строку, передбаченого ст.248 ГПК України.

Отже, господарським судом Луганської області було створено належні умови для реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи, надано додатковий час для явки представника в судове засідання.

Клопотання відповідача від 31.08.2018 про відкладення розгляду справи отримано судом першої інстанції 04.09.2018, про що свідчить штамп канцелярії суду.

Враховуючи, що вказане клопотання надійшло суду на наступний день після ухвалення судом оскаржуваного рішення, воно не могло бути розглянуто місцевим господарським судом.

За наведених обставин, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції необгрунтовано відхилив його клопотання про відкладення розгляду справи є безпідставними.

Водночас, статтею 42 ГПК України на сторони покладено обовязок сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідач, будучи обізнаним про наявність судового провадження у цій справі, не вжив заходів для завчасного направлення до господарського суду Луганської області своїх заяв, клопотань чи пояснень по суті спору.

З огляду на викладене, посилання відповідача на те, що з вини суду він був позбавлений можливості подати заяву про застосування строків позовної давності є необгрунтованими.

Також в своїх письмових поясненнях суду апеляційної інстанції відповідач вказує на те, що заява про збільшення позовних вимог направлена позивачем на неналежну адресу ФГ «Віктор», а саме: в населений пункт «Попасне» замість «Попасна», у звязку з чим відповідач її не отримував та був позбавлений можливості подати відзив на заяву.

Судова колегія враховує наступне.

27.07.2018 позивач надав господарському суду Луганської області заяву про збільшення позовних вимог (а.с.69).

В якості доказів направлення вказаної заяви відповідачу позивач надав суду фіскальний чек від 25.07.2018 та опис вкладення до цінного листа (а.с.77,78).

З опису вкладення до цінного листа вбачається, що заява про збільшення позовних вимог направлена на належну адресу ФГ «Віктор» (вказану в Єдиному державному реєстр юридичних осіб): 93300, Луганська область, Попаснянський район, м.Попасна, вул.Піщана,39.

Зазначення у фіскальному чеку «Попасне» замість «Попасна» судова колегія розцінює як технічну описку, яка не свідчить про помилковість адреси, на яку направлено лист.

Крім того, у фіскальному чеку зазначається лише стисла інформація про адресата та не відображається повна інформація про адресу отримувача.

Опис вкладення до цінного листа, в якому зазначена повна та вірна адреса відповідача, є належним доказом направлення відповідачу заяви про збільшення позовних вимог.

Крім того, відповідач був обізнаний про розгляд цієї справи господарським судом Луганської області, а тому, мав можливість ознайомитись з матеріалами справи та заявою позивача.

Враховуючи наведене, доводи відповідача за апеляційною скаргою є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 03.09.2018 року у справі №913/330/18 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення

Рішення господарського суду Луганської області від 03.09.2018 року у справі №913/330/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.12.2018р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя С.В. Барбашова

Суддя В.І. Пушай