У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

21 грудня 2018 року

м. Чернігів

справа № 927/922/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г., розглянувши заяву № 1-3/1282 від 12.12.2018

Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства», вул. Чернігівська, 128, м. Ніжин, 16600

про видачу судового наказу

про стягнення з боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжинський механічний завод», вул. Б.Хмельницького, 37, м. Ніжин, 16600

боргу у сумі 9264грн.19коп.,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2018 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжинський механічний завод» заборгованості в сумі 9264грн.19коп.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає про неналежне виконання боржником зобов’язань, що виникли на підставі укладених договорів №13/10/17 від 13.10.2017 про надання послуг та №13/10/17-К від 13.10.2017 про надання послуг.

Вивчивши зміст заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з огляду на таке:

Відповідно до ч.1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із п.3 ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред’явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Аналіз вищенаведених норм процесуального права свідчить, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості, які ґрунтують на одному договорі, укладеному в письмовій формі. Нормами господарського процесу, якими врегульовано процедуру наказного провадження, не передбачено можливості об’єднання заявником в одній заяві про видачу судового наказу вимог, які ґрунтуються на двох і більше договорах.

Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу, заявником об’єднано в ній вимоги, які ґрунтуються на двох договорах, що не відповідає вимогам ст.148 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Крім того, за змістом ч.1 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.3.1. договорів про надання послуг №13/10/17 від 13.10.2017 та №13/10/17-К від 13.10.2017, на яких ґрунтуються вимоги заявника про стягнення заборгованості, сторони узгодили, що оплата за договором здійснюється замовником в безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця на підставі виставленого замовником рахунку протягом 5-ти банківських днів від дати виписки рахунку.

Отже, виникнення права вимоги у заявника на оплату наданих послуг пов’язане із виставленням рахунку боржнику.

Водночас, заявником не додано до заяви про видачу судового наказу рахунків на оплату наданих послуг, а відсутність виставленого боржнику рахунку унеможливлює встановлення судом моменту виникнення у заявника права грошової вимоги за надані послуги на підставі зазначених договорів.

Додані до заяви про видачу судового наказу акти здачі-приймання робіт (надання послуг) можуть підтверджувати лише надання визначених договором послуг, і не свідчать про настання строку їх оплати, оскільки строк оплати відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України встановлюється договором, а зі змісту договору вбачається, що виникнення у замовника обов’язку оплатити отримані послуги пов’язується з виставленням рахунку. Саме з моменту виписки рахунку починає перебіг строк оплати послуг, із закінченням якого, у випадку невиконання боржником свого обов’язку, можна стверджувати про порушення права грошової вимоги заявника.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, що відповідно до п.8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Керуючись ст.150, 152, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Комунальному підприємству «Виробниче управління комунального господарства» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніжинський механічний завод» боргу у сумі 9264грн.19коп.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підписана 21 грудня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З текстом даної ухвали можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т.Г. Оленич