ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2018 р. м. Київ Справа № 911/2113/18

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я., за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М. розглянувши господарську справу

За позовом Акціонерного товариства "УКРСИББАНК", м. Київ

до Виконавчого комітету Херсонської міської ради відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради, м. Херсон

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Флеш", АРК, м. Ялта

про визнання права власності

Представники:

позивача - Слюсар О.Б.;

відповідача - Вершиніна С.С;

третьої особи - не з'явився.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна: 23/100 частки нежитлових приміщень, загальною площею 93,7 кв.м., яке складається з приміщень 1-25, площею 40,8 кв.м.; 1-26, площею 11,4 кв.м.; 1-27, площею 14,9 кв.м.; 1-28, площею 12,7 кв.м.; 1-49, площею 3,2 кв.м.; 1-50, площею, 1,3 кв.м.; 1-51, площею 9,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що нежитлові приміщення були придбані згідно договору купівлі-продажу № 867 від 22.07.2004 року, оскільки оригінал договору втрачено, тому відповідно до ст. 392 ЦК України, позивач просить суд визнати право власності на об'єкти нерухомого майна.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача не заперечив проти заявлених позовних вимог.

Представник третьої особи в засідання суду не з'явився, про причини неявки не повідомив суд належним чином.

Відповідно до п. 6 ст. 183 ГПК України якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання, враховуючи зазначене суд вирішив перейти до розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Сотніковим В.П., за реєстровим № 867, та акту прийняття-передачі приміщень від 22.07.2004 року, придбало у власність від продавця - ОСОБА_4 об'єкт нерухомого майна: 23/100 частки нежитлових приміщень, загальною площею 93,7 кв.м, яке складається з приміщень 1-25, площею 40,8 кв.м.; 1-26, площею 11,4 кв.м.;1-27, площею 14,9 кв.м.; 1-28, площею 12,7 кв.м.; 1-49,площею 3,2 кв.м.; 1-50, площею 1,3 кв.м.; 1-51, площею 9,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

23.07.2004 року відомості про державну реєстрацію об'єкту нерухомості були внесені до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 4232425, реєстраційний номер: 4354046, номер запису 467 в книзі 20-е , стор.149 Комунальним підприємством Ялтинське бюро технічної інвентаризації ().

Оплата за нежитлові приміщення здійснювалась Позивачем у безготівковому порядку, шляхом перерахування на поточний рахунок Продавця ОСОБА_4 НОМЕР_1 в АКІБ «УкрСиббанк» м. Севастополь, МФО 384588 22.07.2004 року, на підставі платіжного документу: меморіального ордеру №12 (п 2.2. Договору купівлі-продажу).

Нежитлові приміщення були прийняті на баланс Банку за актом приймання- передачі від 22.07.2004р., що підтверджується довідкою АТ «УкрСиббанк» від 17 вересня 2018 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що оригінал договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22.07.2004 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Сотніковим В.П.. за реєстровим № 867 та акт прийняття-передачі від 22.07.2004 року, було втрачено Банком у 2014 році.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952- IV (далі Закон № 1952-IV), який набрав чинності з 04.08.2004 року, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відповідно до п. 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 (далі-Тимчасове положення), яке діяло на час реєстрації договору купівлі-продажу, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ (п. 1.4 Тимчасове положення).

Відповідно до п.1.5 Тимчасового положення, обов'язковій реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб.

Реєстр прав власності на нерухоме майно є інформаційною системою, яка містить відомості про зареєстровані права власності, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, правовстановлювальні документи, на підставі яких здійснено реєстрацію прав власності (1.7 Тимчасового положення).

Наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5 «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» визнано такими, що втратили чинність, зокрема, наказ Міністерства юстиції України, яким було затверджено Тимчасове положення.

Відповідно до ч. 2, 10 ст. 18, ч. 1 ст. 20, ч. 2, 3 ст. 32, ч. 3 ст. 34 Закону №1952-ІV, постановою Кабінету Міністрів України №127 від 25.12.2015 року затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №1127).

Відповідно до п.40 Порядку №1127, визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Таким чином, для проведення державної реєстрації права власності у зв'язку із відповідними змінами, вимагається документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна (свідоцтво), у разі відсутності відповідної реєстрації у Державному реєстрі прав.

У зв'язку з тим, що у Позивача виникла необхідність зареєструвати право власності на нежитлові приміщення, що розташовані в АДРЕСА_1, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, 4 вересня 2018 року Банком були подані до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Херсонської міської Ради, Херсонської області документи: ксерокопія договору купівлі-продажу № 867 від 22.07.2004 року разом з ксерокопією Акту прийому-передачі приміщення від 22.07.2004 року.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Херсонської міської Ради, Херсонської області 4 вересня 2018 року було прийнято рішення про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запропоновано позивачеві надати оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, або якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами.

У зв'язку з ненаданням позивачем запитуваних документів, 04.09.2018 року державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Станом на 18 вересня 2018 року в Єдиному реєстрі нотаріусів відсутні відомості про державну реєстрацію приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу Сотнікова В.П., таким чином у Банку відсутня можливість отримати дублікат договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22 липня 2004 року, так як на підставі норм п.1 Глави 22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, підставами для видачі дубліката документа є втрата або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа, а на підставі п.2. - Місце видачі дубліката документа є до передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом, дублікат утраченого або зіпсованого документа видається нотаріусом за місцем його зберігання. Фактично в Автономній республіці Крим відсутнє місце зберігання втраченого нотаріального договору, так як відсутні дані в Реєстрі нотаріусів України про діяльність приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу Сотнікова Валерія Петровича, а тому Позивач не має реальної можливості отримати у нотаріуса дублікат Договору купівлі-продажу.

Втрата оригіналу документу, а саме Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Сотніковим В.П., за реєстровим № 867, та акту прийняття-передачі приміщень від 22.07.2004 року, який засвідчує виникнення у АТ «УкрСиббанк» права власності на нерухоме майно, свідчить про відсутність іншого, окрім судового шляху для підтвердження прав власності позивача на відповідне майно та для захисту прав позивача.

Вищевказане свідчить про порушення прав та охоронюваних законом інтересів АТ «УкрСиббанк» та про наявність підстав для їх захисту в судовому порядку, адже наразі набуте право власності АТ «УкрСиббанк» на нерухоме майно не визнається державою.

Між Позивачем та Відповідачем не має спору щодо майна, Позивач є власником нерухомого майна, однак не може повноцінно «реалізувати» своє право власності через втрату оригіналу договору купівлі-продажу та фактичну відмову відповідача вчиняти певні дії, у зв'язку з існуванням певного порядку реєстрації нерухомості.

У розумінні ст.1 Першого протоколу, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР. відсутність правового механізму в законодавстві держави не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права особи.

Це означає, що у відповідності до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22.07.2004 року та акту прийняття- передачі від 22.07.2004 року, у Позивача виникло право власності на зазначене майно і це право підлягає захисту на підставі ст.15, 16, 386. 392 ЦК України.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (частина 1 статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Отже, названі у цьому Законі органи єдиної системи реєстрації відповідних прав можуть бути відповідачами за позовами про офіційне визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, пред'явленими згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України. Тобто відповідач наразі є належним відповідачем у справі, як особа, що входить до цієї єдиної державної системи органів реєстрації.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, у Листі Верховного суду України від 01.04.2015 року „Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111. 16 ГПК України, за II півріччя 2014 р." вказано, що за змістом наведеної норми права (ст.392 ЦК України) позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права."

Тобто, з аналізу статті 392 ЦК України витікає, що суд може визнати за особою право власності на майно за наявності двох незалежних одна від одної умов:

Позивач є власником майна, але це право оспорюється та не визнається іншою особою.

Позивачем втрачено правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на це майно.

Беручи до уваги аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01.07.2013, проведеного Верховним Судом України, у разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв'язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб'єктивне право власності іншими особами не порушується, у зв'язку з чим виникає питання, хто при цьому має виступати як відповідач, а також щодо можливості розгляду справи без відповідача або в окремому провадженні.

Наведене дає підстави для висновку про виключність застосування такого способу захисту, як визнання права власності, в тому числі з підстав втрати документа, що засвідчує право власності, тобто об'єктивне існування перешкод у належній реалізації власником свого права власності, зокрема правомочності щодо визначення юридичної долі об'єкта шляхом волевиявлення по розпорядженню цим об'єктом та існуванням у третіх осіб сумнівів щодо дійсної належності відповідного об'єкта на праві власності певній особі. При цьому, передумовою для визнання права власності на об'єкт за певною особою (у випадку втрати документа, що посвідчує право власності) є вичерпання нею усіх можливих способів по підтвердженню належності їй цього об'єкту на праві власності, тобто, неможливість підтвердити своє право жодним іншим доказом.

07.10.2012 набрав чинності Закону України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 № 5203-VI (далі Закон № 5203-VI), відповідно п. 1 ч. 1 ст. 1 якого, визначено, що адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб'єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов'язків такої особи відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 3 Закону № 5203-VI визначено, що до адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб'єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб'єкту звернення, а також об'єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене суд задовольняє позовні вимоги повністю.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 207, 236, 238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «УКРСИББАНК» (04070, Україна, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12, код 09807750) право власності на об'єкти нерухомого майна: 23/100 частки нежитлових приміщень, загальною площею 93,7 кв.м, яке складається з приміщень 1-25, площею 40,8 кв.м.; 1-26, площею 11,4 кв.м.; 1-27, площею 14,9 кв.м.; 1-28, площею 12,7 кв.м.; 1-49, площею 3,2 кв.м.; 1-50, площею 1,3 кв.м.; 1-51, площею 9,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 17.12.2018 року.

Суддя Л.Я. Мальована