ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

17.12.2018

Справа № 910/16570/18

Суддя Господарського суду міста Києва Мельник В.І., розглянувши

заяву                    ФІРМИ «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю

про                    забезпечення позову

у справі за позовом                    ФІРМА «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю

до                                        Державного підприємства «СЕТАМ»

Третя особа 1                              Відділ примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України

Третя особа 2                    Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

про                                         визнання недійсними електронних торгів та їх результатів

без участі представників учасників процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

ФІРМА «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів та їх результатів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача проведення електронних торгів щодо реалізації предметів іпотеки ( нежилого приміщення №144, загальною площею 1206,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 49 а (реєстраційний номер лота 312708); нежитлове приміщення №145, загальною площею 1137,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 49 а (реєстраційний номер лота 312705); група приміщень №151, загальною площею 688,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Володимирська, 49 а (реєстраційний номер лота 312700); група приміщень №153, загальною площею 960,70 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 49 а (реєстраційний номер лота 312704) відбулося з порушенням вимог законодавства.

12.12.2018 позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: нежитлове приміщення №144, загальною площею 1206,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 49 а; нежитлове приміщення №145, загальною площею 1137,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 49 а; групу приміщень №151, загальною площею 688,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Володимирська, 49 а; групу приміщень №153, загальною площею 960,70 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 49 а. Заборонити державним реєстраторами вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення №144, загальною площею 1206,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 49 а; нежитлове приміщення №145, загальною площею 1137,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 49 а; групу приміщень №151, загальною площею 688,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Володимирська, 49 а; групу приміщень №153, загальною площею 960,70 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 49 а.

В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що особа яка визнана переможцем спірних торгів, може отримати документи, що підтверджують виникнення права власності на придбане майно у зберігача не пізніше семи робочих днів з дати отримання акта, та може розпорядитися майном на власний розсуд, в т.ч. відчужити, в зв’язку із чим буде ускладнено та унеможливлено виконання рішення у справі, оскільки предметом позову є саме законність проведення торгів та їх результати.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України).

Так, обґрунтовуючи подану заяву заявник посилається на те, що на його думку не задоволення даної заяви позбавить можливості ухилятися від виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд зазначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Враховуючи вище зазначене, суд зазначає, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Фірмі «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя                                                                                                    Мельник В.І.