РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2018Справа № 910/13845/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 18; ідентифікаційний код 21560766) в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01033, м. Київ, вул. Антоновича, 40; ідентифікаційний код 01189910)

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7; ідентифікаційний код 22599262)

про стягнення 11 696, 34 грн.

Без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 11 696, 34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання, передбачені умовами договору на технічний нагляд за спорудами зв'язку № 0-01/322-8 від 01.03.2018, у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість за надані позивачем послуги за період з 01.05.2017 по 31.12.2017 в розмірі 10 764, 00 грн.

Крім того, позивач на існуючу суму заборгованості нараховує пеню в розмірі 355, 10 грн., інфляційні втрати в розмірі 497, 84 грн., 3 % річних в розмірі 79, 40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 відкрито провадження у справі № 910/13845/18, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що згідно поштового повідомленням № 992, відповідач повідомлявся ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/13845/18, проте, відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не надано.

Приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі № 910/13845/18 належним чином та про те, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Так, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2010 між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (споживач) укладено договір на технічний нагляд за спорудами зв'язку № 0-01/322-8, відповідно до умов якого споживач доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по здійсненню нагляду за спорудами зв'язку споживача, згідно переліком (додатком № 1 до цього договору).

Додаток № 1 до зазначеного вище договору закріплює акт приймання-передачі споруд Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" для технічного нагляду, який встановлює перелік та склад спору, які передаються для технічного нагляду, а саме: 2 контейнери (5000х2300х2500 мм), 23 кв.м. займаної території, за адресою м. Бориспіль, вул. Київський шлях,86 РРС, Підрозділ ДРРЛ-417.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість технічного нагляду за спорудами визначається протоколом узгодження договірної ціни (додаток № 2 до цього договору).

Додаток № 2 до договору встановлює, що щомісячна вартість послуг з технічного нагляду за спорудами зв'язку за договором № 0-01/322-8 від 01.03.2010 у розрахунку на 1 кв.м. займаної території складає 117 (сто сімнадцять) грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 20 % - 19 (дев'ятнадцять) грн. 50 коп.

Загальна сума щомісячної вартості послуг визначається відповідно до загальної площі займаної споруди, згідно актом приймання-передачі (додаток № 1) та складає 2 691 (дві тисячі шістсот дев'яносто одна) грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 20 % - 448 (чотириста сорок вісім) грн. 50 коп.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що споживач зобов'язаний щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, вносити плату за надані послуги на поточний рахунок виконавця на підставі виставлених рахунків та у відповідності до додатку № 2 до цього договору.

Неотримання споживачем рахунку не є підставою для несплати за надані виконавцем послуги (п. 3.5. договору).

Порушення споживачем п. 2.1.7. договору, яким в свою чергу закріплено обов'язок споживача в 10-ти денний термін з дня отримання від виконавця акту приймання-передачі виконаних робіт повернути виконавцеві зазначений акт у підписаному вигляді, та відсутність оформленого акта приймання-передачі виконаних робіт, не є підставою для несплати за надані виконавцем послуги. Якщо споживач в термін до 04 числа за звітним місяцем не звернувся до виконавця з мотивованою претензією щодо наданих послуг, послуги вважаються прийнятими в повному об'ємі по обсягу та якості. ( п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору за порушення строків сплати, передбачених цим договором, споживач за кожний день прострочення сплачує виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми прострочення платежу.

Договір набуває чинності від дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2010 (п. 8.1. договору).

Якщо жодна зі сторін не заявить письмового про припинення дії чи дострокове розірвання договору не менше, ніж за 30 днів до закінчення терміну його дії чи дати дострокового розірвання, то дія договору автоматично продовжується на кожний наступний рік на тих же умовах.

Як про це стверджує позивач, в період до 31.12.2017 сторони письмово не зверталися одна до одної щодо припинення/дострокового розірвання договору, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що договір № 0-01/322-8 від 01.03.2010 в момент виникнення спірних правовідносин відповідно діяв і був чинним.

29.06.2010 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 0-01/322-8 від 01.03.2010 у зв'язку зі зміною кількості контейнерів споживача з 2 на 1 на підставі акту демонтажу сторони дійшли згоди, що додаток № 1 та додаток № 2 припиняють свою дію з 29.06.2010 та заміняється на додаток № 1А та додаток № 2А відповідно. Решта умов залишаються незмінними.

Додаток № 1А до договору закріпляє акт приймання-передачі споруд Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" для технічного нагляду, який закріплює перелік та склад спору, які передаються для технічного нагляду, а саме: 1 контейнер (5000х2300х2500 мм), 11, 5 кв.м. займаної території, за адресою м. Бориспіль, вул. Київський шлях,86 РРС, Підрозділ ДРРЛ-417.

Додаток № 2А до договору встановлює, що щомісячна вартість послуг з технічного нагляду за спорудами зв'язку за договором № 0-01/322-8 від 01.03.2010 у розрахунку на 1 кв.м. займаної території складає 117 (сто сімнадцять) грн., в тому числі ПДВ 20 % - 19 (дев'ятнадцять) грн. 50 коп.

Загальна сума щомісячної вартості послуг визначається відповідно до загальної площі займаної споруди, згідно актом приймання-передачі (додаток № 1А) та складає 1 345 (одна тисяча триста сорок п'ять) грн. 50 коп., в тому числі ПДВ 20 % - 224 (двісті двадцять чотири) грн. 25 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що ним сумлінно та якісно виконувались визначені договором зобов'язання, в тому числі у спірний період з 01.05.2017 по 31.12.2017, що підтверджується відсутністю від відповідача претензій щодо отриманих послуг.

Однак, відповідач свої зобов'язання за договором своєчасно не виконав та не сплатив виставлені йому рахунки за період з 01.05.2017 по 31.12.2017 у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість з основного боргу в розмірі 10 764, 00 грн.

Позивач також зазначає, що відповідачу одночасно з рахунками відправлялися і акти виконаних робіт за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, проте, в порушення п. 2.1.7. договору відповідач повернув всього два з восьми підписаних актів приймання-передачі виконаних робіт, а саме: за червень і липень 2017.

Також як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач з метою звірки взаєморозрахунків по договору за період з 01.05.2017 по 31.12.2017 направляв 14.08.2018 листом № 14-10/179 відповідачу акт звіряння. Відповідач отримав зазначений акт при тому підписаний ним примірник, належний позивачу, не повернув та не надав жодних заперечень щодо підписання останнього.

Факт надіслання позивачем та відповідно отримання відповідачем листа № 14-10/179 від 14.08.2018 з актом звіряння підтверджується наявними в матеріалах справи копіями поштового повідомлення № 449 та фіскальним чеком від 15.08.2018.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 0-01/322-8 від 01.03.2010 на технічний нагляд за спорудами зв'язку, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків , зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору № 0-01/322-8 від 01.03.2010 надавались послуги з технічного нагляду за спорудами зв'язку відповідача у спірний період з 01.05.2017 по 31.12.2017 та відповідно виставляв наступні рахунки на оплату: № 82Е200/17-1507 від 31.05.2017 за травень 2017 на суму 1 345, 50 грн.; № 82Е200/17-1780 від 30.06.2017 за червень 2017 на суму 1 345, 50 грн.; № 82Е200/17-2076 від 31.07.2017 за липень 2017 на суму 1 345, 50 грн.; № 82Е200/17-2364 від 31.08.2017 за серпень 2017 на суму 1 345, 50 грн.; № 82Е200/17-2618 від 30.09.2017 за вересень 2017 на суму 1 345, 50 грн.; № 82Е200/17-2834 від 31.10.2017 за жовтень 2017 на суму 1 345, 50 грн.; № 82Е200/17-2868 від 30.11.2017 за листопад 2017 на суму 1 345, 50 грн., № 82Е200/17-3124 від 31.12.2017 за грудень 2017 на суму 1 345, 50 грн.

Також на виконання умов договору позивачем виставлялись відповідні акти виконаних робіт за період з травня по грудень 2017, які направлялись на адресу відповідача разом з вищевказаними рахунками, що підтверджується копіями поштових повідомлень, які наявні в матеріалах справи.

Разом з тим, суд вказує, що рахунки на оплату та акти виконаних робіт отримувалися відповідачем, однак відповідач повернув лише підписані ним акти за червень і липень 2017.

Судом встановлено, що будь яких зауважень чи претензій відповідача щодо наданих позивачем послуг в матеріалах справи немає, а відтак суд дійшов висновку, що позивач належним чином надав послуги з технічного нагляду за спорудами зв'язку відповідача у період з 01.05.2017 по 31.12.2017, передбачені умовами договору, а відповідач відповідно прийняв такі послуги, однак порушуючи свої зобов'язання не здійснив оплату в загальному розмірі 10 764 , 00 грн.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так п. 2.1.5. та п. 2.1.7. договору закріплено, що споживач зобов'язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати платежі за цим договором та в 10-ти денний термін з дня отримання від виконавця акту приймання-передачі виконаних робіт повернути виконавцеві зазначений акт у підписаному вигляді.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що споживач зобов'язаний щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, вносити плату за надані послуги на поточний рахунок виконавця на підставі виставлених рахунків та у відповідності до додатку № 2 до цього договору.

Разом з тим, п. 3.5. договору встановлено, що неотримання споживачем рахунку не є підставою для несплати за надані виконавцем послуги.

Порушення споживачем п. 2.1.7. договору не є підставою для несплати за надані виконавцем послуги. Якщо споживач в термін до 04 числа за звітним місяцем не звернувся до виконавця з мотивованою претензією щодо наданих послуг, послуги вважаються прийнятими в повному об'ємі по обсягу та якості ( п. 3.6. договору).

Відтак, враховуючи те, що позивач належним чином та в строк передбачений п. 2.2.9. договору виставляв рахунки на оплату та акти приймання-передачі виконаних робіт, то відповідач відповідно до строку, зазначено в п. 3.2. договору ( 20-те число місяця наступного за розрахунковим) повинен був здійснити оплату за отримані послуги: за рахунком № 82Е200/17-1507 від 31.05.2017 - до 21.06.2017 (включно); за рахунком № 82Е200/17-1780 від 30.06.2017 - до 21.07.2017 (включно); за рахунком № 82Е200/17-2076 від 31.07.2017 - до 21.08.2018 (включно); за рахунком № 82Е200/17-2364 від 31.08.2017 - до 21.09.2017 (включно); за рахунком № 82Е200/17-2618 від 30.09.2017 - до 21.10.2017 (включно); за рахунком № 82Е200/17-2834 від 31.10.2017 - до 21.11.2017 (включно); за рахунком № 82Е200/17-2868 від 30.11.2017 - до 21.12.2017 (включно); за рахунком № 82Е200/17-3124 від 31.12.2017 - до 21.01.2018 (включно).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 193 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснення учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосується предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання, в тому числі зауважень щодо наданих позивачем послуг у порядку передбаченому договором, та не спростував заявлених позовних вимог, то за таких підстав, суд дійшов висновку, що відповідачем були порушені зобов'язання, що обумовлені договором № 0-01/322-8 від 01.03.2010 на технічний нагляд за спорудами зв'язку та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення суми заборгованості з договором в розмірі 10 764,00 грн. підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача за неналежне виконання умов договору пені в розмірі 355,10 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 497,84 грн., 3 % річних в розмірі 79,40 грн., то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 4.2. договору за порушення строків сплати, передбачених цим договором, споживач за кожний день прострочення сплачує виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми прострочення платежу

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Що стосується інфляційних нарахувань, то суд зазначає наступне, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та 3% річних, які нараховані з моменту виникнення прострочення виконання зобов'язання по 01.01.2018, суд вважає такий розрахунок обґрунтованим, разом з тим, судом враховано норму ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 355,10 грн. та 3% річних в розмірі 79,40 грн., підлягають задоволенню.

Крім того, суд вказує, що як вбачається з наданого позивачем розрахунку збитків від інфляції, останній не містить чітко встановленого періоду нарахування, а тому, суд вважає за доцільне виходити з періоду, який встановлено позивачем щодо нарахування 3 % річних, а саме, з моменту виникнення прострочення виконання зобов'язання по рахункам (з 21.06.2017, 21.07.2017, 21.08.2017, 21.09.2017, 21.10.2017, 21.11.2017, 21.12.2017, 21.01.2018) до 01.01.2018.

Відтак, здійснивши розрахунок інфляційних витрат за період зазначений вище та враховуючи межі позовних вимог, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає стягнення з відповідача сума інфляційних нарахувань в розмірі 293,45 грн., а тому дана вимога задовольняється судом частково.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7; ідентифікаційний код 22599262) на користь Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01033, м. Київ, вул. Антоновича, 40; ідентифікаційний код 01189910) заборгованість з основного боргу в розмірі 10 764 (десять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 00 коп., пеню в розмірі 355 (триста п'ятдесят п'ять) грн. 10 коп., інфляційні витрати в розмірі 293 (двісті дев'яносто три) грн. 45 коп., 3 % річних в розмірі 79 (сімдесят дев'ять) грн. 40 коп. та витрати по сплаті судового збору 1 731 (одна тисяча сімсот тридцять одна) грн. 21 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 21.12.2018

Суддя Д.О. Баранов