ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 Справа №914/1797/18

Господарський суд Львівської області в складі:

судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Приватного підприємства Степ-Трейд, м. Чернігів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ДЮНА-ВЕСТА, м.Червоноград, Львівська область,

про визнання дистрибюторського договору від 01.06.2017 року №36 недійсним.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 договір про надання правової допомоги (посвідчення адвоката №000070 від 26.08.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність №412/01 від 16.10.2018 р.

Суть спору.

Приватне підприємство Степ-Трейд звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ДЮНА-ВЕСТА про визнання дистрибюторського договору від 01.06.2017 року №36 недійсним.

Ухвалою від 01.10.2018р. Господарський суд Львівської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №914/1797/18 за правилами загального позовного провадження та призначив розгляд справи в підготовчому засіданні на 25.10.2018р.

Ухвалою від 16.10.2018р. суд задовольнив клопотання позивача про участь у судовому засіданні по справі № 914/1797/18 в режимі відеоконференції та ухвалив проводити судове засідання яке відбудеться 25.10.2018 року о 10:30 год. в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Чернігівської області за адресою: ( м. Чернігів, проспект Миру, буд. 20).

В судове засідання 25.10.2018 р. зявився представник відповідача.

Представник позивача в Господарський суд Чернігівської області для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції не зявився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. На адресу суду поступило клопотання (за вх. № 39537/18 від 19.10.2018 р.) від позивача про відкладення розгляду у звязку з тим, що представник зайнятий в іншому судовому засіданні.

Підготовче засідання було відкладено на 20.11.2018р.

В підготовче засідання, яке відбулось 20.11.2018р. та проводилося в режимі відео конференції, зявились представники сторін, надали пояснення по суті спору.

Також представники сторін заявили про подачу всіх доказів у справі, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, тому ухвалою від 20.11.2018р. суд закрив підготовче провадження у справі №914/1797/18 та призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні на 06.12.2018р.

В судове засідання 06.12.2018р. зявилися представники сторін. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити з підстав наведених в позовній заяві та матеріалах справи. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, просив суд в позові відмовити, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та поясненнях наданих в судових засіданнях.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при укладенні дистрибюторського договору №36 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЮНА-ВЕСТА» (постачальник) та приватним підприємством «Степ Трейд» (дистрибютор), всупереч нормам цивільного і господарського законодавства, сторонами в договорі не було досягнуто згоди щодо такої істотної умови Договору як ціна.

Так, в пункті 2.1 Договору, сторонами визначено, що позивач поставляє Відповідачу продукцію за цінами, зазначеними у ціновій специфікації Постачальника. Проте, такої цінової специфікації не було підписано сторонами, а позивач в односторонньому порядку змінював ціни на власний розсуд що суперечить ст. 632 Цивільного кодексу України, де зазначено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Позивач вважає, що за своєю правовою природою, дистрибюторський договір близький до договору купівлі-продажу, тому істотними умовами вказаного договору є: предмет (кількість, якість, асортимент товару), ціна, строк дії договору, а відтак, оскільки у спірному договорі відсутня така істотна умова як ціна на продукцію, яка поставлялась позивачу відповідачем, спірний договір суперечить вимогам чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним згідно зі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

В той же час, позивач вважає, що оскільки за дистрибюторським договором №36 від 01.06.2017р. позивач отримував панчішно-шкарпеткову продукцію від відповідача та здійснював оплату, тобто сторонами було вчинено відповідні дії щодо купівлі-продажу товару, то зазначений договір фактично є вчиненим (укладеним).

Окрім того, як на підставу недійсності спірного договору, позивач посилається на те, що відповідач, всупереч домовленостей уклав дистриб'ютерський договір про продаж продукції відповідача на території м. Чернігова та Чернігівської області з Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайм ОСОБА_4".

Заперечення відповідач проти позову.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому не погоджується з позицією Позивача про те, що дистриб'юторський договір №36 від 01.06.2017 року є недійсним оскільки у договорі відсутня така істотна умова договору, як ціна. Також відповідач вважає хибною позицію позивача про недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору, а саме ціни, а також те, що це є підставою для визнання Договору недійсним.

Зокрема, відповідач зазначає, що для систематичних поставок продукції між сторонами укладено довгостроковий Дистриб'юторський договір, що визначає загальні положення та умови двосторонніх правовідносин сторін, а невід'ємні частини договору, видаткові накладні про поставку продукції в рамках цього договору, конкретизують та визначають у кожному окремому випадку всі істотні умови, наявність яких передбачена законодавством.

Відповідач звертає увагу на те п. 2.1. Договору в якому зазначено, що Постачальник на умовах, передбачених цим Договором, поставляє Дистриб'ютору Продукцію (панчішно-шкарпеткову продукцію), а Дистриб'ютор здійснює її продаж Клієнтам за цінами, зазначеними у ціновій специфікації Постачальника, і здійснює своєчасну оплату отриманої від Постачальника продукції. В частині другій цього пункту Договору зазначено, що найменування, кількість та вартість продукції, що поставляється Дистриб'ютору, визначаються у накладній.

Відповідач акцентує увагу на тому, що при кожній поставці товару він надавав Позивачу видаткові накладні, в кожній із них є дві графи: в одній графі зазначено ціну без ПДВ, в іншій зазначено ціну із ПДВ. За час дії Договору, Відповідач здійснив поставку товарів Позивачу на загальну суму 1 466 154,00 грн. згідно відповідних видаткових накладних, кожна із яких підписана як Позивачем, так і Відповідачем.

Відповідач вважає, що не зазначення в самому договору ціни на кожну одиницю товару, що поставлялася Відповідачем Позивачу, не означає, що Сторони, не розуміли і не узгодили ціну на такий товар, а підписуючи та скріплюючи печатками видаткові накладні, у яких відображено перелік товару та вартість кожної одиниці, сторони у належній (простій письмовій) формі погодили предмет поставки та визначили ціну кожної одиниці товару та відповідно ціну договору.

На думку відповідача, посилання Позивача на те, що з умов договору не можливо встановити ціну договору, могло б слугувати підставою для твердження про те, що договір є неукладеним, а не недійсним, оскільки ці поняття є різні.

Обставини встановлені судом.

01.06.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ДЮНА-ВЕСТА»(постачальник) та приватним підприємством «Степ Трейд» (дистрибютор) було підписано дистриб'юторський договір № 36 за умовами якого постачальник зобовязався на умовах передбачених договором поставляти дистрибютору продукцію, а дистрибютор зобовязався здійснювати її продаж клієнтам за цінами, зазначеними у ціновій специфікації постачальника, і здійснювати своєчасну оплату отриманої від постачальника продукції. Найменування, кількість та вартість продукції, що постачається дистрибютору, визначається у накладних.

На виконання умов даного договору, в період з червня 2017р. по лютий 2018р. , відповідач, як постачальник поставив позивачу, як дистрибютору продукцію згідно відповідних видаткових накладних, для її подальшої реалізації клієнтам. Позивачем в свою чергу було здійснено часткову оплату отриманої продукції.

Позивач вважає, що за своєю правовою природою, дистрибюторський договір близький до договору купівлі-продажу, тому істотними умовами вказаного договору є: предмет (кількість, якість, асортимент товару), ціна, строк дії договору, а відтак, оскільки у спірному договорі відсутня така істотна умова як ціна на продукцію, яка поставлялась позивачу відповідачем, спірний договір суперечить вимогам чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним згідно зі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Також позивач стверджує, що відповідач, всупереч домовленостей уклав дистриб'ютерський договір про продаж продукції відповідача на території м. Чернігова та Чернігівської області з Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайм ОСОБА_4".

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Як уже зазначалося судом, 01.06.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ДЮНА-ВЕСТА»(постачальник) та приватним підприємством «Степ Трейд» (дистрибютор) було підписано дистриб'юторський договір № 36 за умовами якого постачальник зобовязався на умовах передбачених договором поставляти дистрибютору продукцію, а дистрибютор зобовязався здійснювати її продаж клієнтам за цінами, зазначеними у ціновій специфікації постачальника, і здійснювати своєчасну оплату отриманої від постачальника продукції.

Суд звертає увагу на те, що ні Цивільний кодекс України ні Господарський кодекс України не дають визначення дистрибюторського договору та не визначають його істотних умов.

Як передбачено ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

За своєю правовою природою, дистрибюторський договір близький до договору купівлі-продажу.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, також висловлює думку про те, що укладений між ним та відповідачем договір, за своєю правовою природою, близький до договору купівлі-продажу.

Відповідно до положень ст.691 ЦК України (яка знаходиться в Главі 54

«КУПІВЛЯ-ПРОДАЖ» § 1 «Загальні положення про купівлю-продаж»), покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не зазначення в самому договору ціни на кожну одиницю товару, що поставлялася Відповідачем Позивачу, не означає, що сторони, не узгодили ціну на такий товар.

Щодо твердження позивача про відсутність підписаної цінової специфікації суд зазначає, що відповідно до п.2.1. Договору постачальник на умовах, передбачених цим договором, поставляє Дистрибютору продукцію (панчішно-шкарпеткова продукція), а Дистрибютор здійснює її продаж клієнтам за цінами, зазначеними у ціновій специфікації постачальника, і здійснює своєчасну оплату отриманої від постачальника продукції. Найменування, кількість та вартість продукції, що постачається Дистрибютору, визначаються у накладних.

В пункті 1.3. Договору визначено, що цінова специфікація фінансово-інформаційний документ постачальника, в якому визначаються рекомендовані ціни на продукцію в межах каналів збуту Дистрибютора. Цінова специфікація є чинна в певний період часу.

Отже, умовами укладеного Договору не передбачено обовязковості підписання обома сторонами цінової специфікації, адже вона містить рекомендаційний характер власне для Дистрибютора для продажу продукції клієнтам та не є визначенням ціни даного договору.

Більше того, в розділі 2 договору «Предмет договору», сторони погодили, що найменування, кількість та вартість продукції, що постачається дистрибютору, визначається у накладних.

Умови оплати поставленої за договором продукції, сторони визначили в розділі 5 договору.

Зокрема, відповідно до п.5.2 договору, сторони погодили, що оплата за кожну отриману дистрибютором партію продукції здійснюється шляхом безготівкового перерахування суми, що вказана у накладній, з рахунку дистрибютора на рахунок постачальника.

Відповідачем долучено до справи копії накладних в підтвердження того, що на виконання умов даного договору протягом 2017-2018 років ним було здійснено поставку продукції, яка отримана позивачем та частково оплачена.

Як вбачається з даних накладних, у них відображено перелік товару та вартість кожної одиниці. Накладні підписані та скріплені печатками сторін, а відтак сторони у належній формі погодили предмет поставки та визначили ціну кожної одиниці товару та відповідно ціну договору.

Щодо посилань позивача на те, що підставою недійсності договору є також укладення відповідачем дистрибюторського договору про продаж продукції відповідача на території м. Чернігова та Чернігівської області з Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайм ОСОБА_4", то такі твердження не підтверджені належними доказами. Зокрема до справи не долучено відповідно договору між відповідачем та ТзОВ "Прайм ОСОБА_4".

Суд звертає увагу на те, що сторонами не заперечується факт вчинення даного договору. У позовній заяві позивач зазначає, що оскільки за дистрибюторським договором №36 від 01.06.2017р. він отримував панчішно-шкарпеткову продукцію від відповідача та здійснював оплату за неї, тобто сторонами було вчинено відповідні дії щодо купівлі-продажу товару, то зазначений договір фактично є вчиненим (укладеним).

Підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України. Зокрема відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, законодавець визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З наведених положень закону випливає, що вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину (господарського договору) недійсним на момент їх вчинення (укладення).

Однак позивачем не доведено та судом не встановлено невідповідності укладеного між позивачем та відповідачем дистриб'юторського договору № 36 нормам законодавства.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 10,12,20,73,74,75,76,79,123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Приватного підприємства Степ-Трейд» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дюна -Веста» про визнання дистрибюторського договору від 01.06.2017 року №36 недійсним відмовити.

2. Витрати позивача по сплаті судового збору залишити за позивачем.

3. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 14.12.2018р.

Суддя Запотічняк О.Д.