ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 913/63/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

представник позивача - Петрук Я.Ю. (довіреність № 14-135 від 20.07.2018),

відповідач - Комунальне підприємство "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради,

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Луганської області

від 21.05.2018

у складі судді: Косенко Т.В.,

та постанову Донецького апеляційного господарського суду

від 11.09.2018

у складі колегії суддів: Зубченко І.В., (головуючий), Мартюхіної Н.О., Попкова Д.О.,

у справі за позовом

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради,

про стягнення 1 772 645, 14 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради про стягнення 132 332, 14 грн. - 3 % річних та 1 640 313, 00 грн. - інфляційних втрат у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3715-БО-20 від 28.12.2012 в частині оплати вартості природного газу.

Рішенням господарського суду Луганської області від 21.05.2018, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі № 913/63/18, позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 132 174, 41 грн. - 3 % річних та 1 402 155, 60 грн. - інфляційних втрат. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судові рішення попередніх інстанцій з посиланням, зокрема, на приписи статей 530, 610, 625 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) мотивовано обґрунтованістю позовних вимог в частині вимог про стягнення з відповідача 132 174, 41 грн. - 3 % річних та 1 402 155, 60 грн. інфляційних втрат (згідно з перерахунком, здійсненим судом першої інстанції).

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Луганської області від 21.05.2018 та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі № 913/63/18, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з касаційною скаргою, в якій просило їх скасувати в частині відмови у стягненні 238 157, 40 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 913/63/18 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Жуков С.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.10.2018.

Ухвалою Верховного Суду у визначеному складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2018 прийнято справу № 913/63/18 господарського суду Луганської області до провадження. Відкрито касаційне провадження у справі № 913/63/18 господарського суду Луганської області за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Луганської області від 21.05.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі № 913/63/18. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги відбудеться 20.11.2018. Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 13.11.2018. Доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

З метою надання можливості учасникам справи скористатись своїми процесуальними правами, ухвалою Верховного Суду від 20.11.2018 відкладено розгляд касаційної скарги.

У зв'язку з перебування судді Жукова С.В. на лікарняному, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 913/63/18 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2018.

Ухвалою Верховного Суду від 03.12.2018 прийнято справу № 913/63/18 до провадження у новому складі судової колегії та вирішено здійснити розгляд касаційної скарги у встановлену раніше ухвалою від 20.11.2018 дату - 04.12.2018.

В судове засідання 04.12.2018 з'явився уповноважений представник позивача, який надав пояснення у справі. Відповідач уповноваженого представника не направив. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги повідомлений належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважного представника відповідача.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, рішенням господарського суду Луганської області від 14.12.2015, залишеним без змін постановами Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 та Вищого господарського суду України від 26.03.2016 у справі № 913/914/15, позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 919 000, 00 грн. - основного боргу, 161 531, 34 грн. - пені, 94 352, 81грн. - 3 % річних за період з 14.02.2013 по 21.10.2014 та 328 124, 07 грн. - інфляційних втрат за період з квітня 2013 року по вересень 2014 року.

Рішенням господарського суду Луганської області у справі №913/914/15 встановлено, зокрема, що 28.12.2012 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради (покупець) укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/3715-БО-20, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3 договору).

Пунктом 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов вищезазначеного договору, продавець передав, а покупець протягом січня - грудня 2013 року прийняв природний газ на суму 6 597 081, 47 грн., який останній оплатив частково.

У зв'язку з тим, що відповідач продовжує порушувати зобов'язання з оплати отриманого природного газу, позивачем додатково нараховано до стягнення з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання 3 % річних у розмірі 132 332, 14 грн. (за період з 22.10.2014 по 06.02.2017) та 1 640 313, 00 грн. інфляційних втрат (за період з жовтня 2014 року по грудень 2016 року).

За результатом вирішення спору судами попередніх інстанцій позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 132 174, 41 грн. - 3 % річних та 1 402 155, 60 грн. - інфляційних втрат (згідно з перерахунком суду першої інстанції).

Причиною касаційного розгляду стало питання щодо правомірності відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 238 157, 40 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 цього Кодексу).

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як унормовано приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У розгляді справи судами попередніх інстанцій не враховано те, що:

заборгованість станом на жовтень 2014 року вже існувала;

інфляційні втрати за вересень 2014 року, нараховані на суму основного боргу, стягнуті згідно з рішенням господарського суду Луганської області від 14.12.2015 у справі № 913/914/15.

При цьому інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов'язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період (з жовтня 2014 року по грудень 2016 року) обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця (вересень 2014 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 904/10242/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

У цій справі, що переглядається у касаційному порядку, колегія суддів не вважає за необхідне відступати від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 904/10242/17 та відповідно, не вбачає підстав для передачі справи на розгляд об'єднаної палати.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції у справі підлягають скасуванню в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 238 157, 40 грн. інфляційних втрат, з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позову.

В іншій частині судові акти не оскаржені, відтак відповідно до ст.300 ГПК України не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ГПК України, у зв'язку зі скасуванням судових актів попередніх інстанцій і ухваленням нового рішення підлягають новому перерозподілу і судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також підлягають розподілу судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв'язку із частковим скасуванням прийнятих судами рішень та прийняттям в цій частині нового рішення (про стягнення 238 157, 40 грн. інфляційних втрат), витрати із сплати судового збору за подання позовної заяви (3 572, 36 грн.), за подання апеляційної скарги (5 358, 54 грн.), а також за подання касаційної скарги (7 144, 72 грн.) покладаються на відповідача.

Керуючись статями 300, 301, 308, 311, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 21.05.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі № 913/63/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 238 157, 40 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради (вул. Молодіжна, 22 А, м. Золоте, Попаснянський район, Луганська область, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 238 157, 40 грн. інфляційних втрат.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради (вул. Молодіжна, 22 А, м. Золоте, Попаснянський район, Луганська область, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 3 572, 36 грн. витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 5 358, 54 грн. витрати зі сплати за подання апеляційної скарги та 7 144, 72 грн. витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков