ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/345/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

на рішення Господарського суду Херсонської області від 07 серпня 2018 року, повний текст якого складений та підписаний 13 серпня 2018 року, м. Херсон, суддя Гридасов Ю.В.

у справі № 923/345/18

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «ПФКФ «Євротранс-Н»

про стягнення 873,86 грн.

Спроава була розгоялнута у письмовому провалденні без повідомлення учасників справи.

встановив:

У травні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до ОСОБА_1 підприємства «ПФКФ «Євротранс-Н», в якій просило суд стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за завдані збитки у розмірі 873 грн. 86 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати у розмірі 1762 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в результаті пошкодження продукції, застрахованої у ОСОБА_1 акціонерному товаристві "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ", згідно з умовами договору страхування вантажу від 03.10.2017 року №1793г7зг, на підставі страхового акту, страхувальнику (Товариству з обмеженою відповідальністю "Дунапак Таврія"), який уклав договір транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 18.02.2016 року № 1802-16 з ОСОБА_1 підприємством "ПВКФ "Євротранс-Н", м. Херсон та з вини якого було пошкоджено товар, було виплачено відшкодування у розмірі 873,86 грн., в зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 підприємства "ПВКФ "Євротранс-Н", м.Херсон про стягнення страхового відшкодування в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 07.08.2018 року у справі №923/345/18 (суддя Гридасов Ю.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду, не були порушені відповідачем.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 07.08.2018 року у справі № 923/345/18 і ухвалити нове, яким стягнути відповідача на користь позивача страхове відшкодування за завдані збитки у розмірі 873 грн. 86 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не було враховано міжнародне законодавство, яке регулює зазначені правовідносини при міжнародному перевезенні, оскільки відповідно до умов пункту 1.3 укладеного між відповідачем та страхувальником договору транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 18.02.2016 року № 1802-16 перевезення здійснюється відповідно до СМГС, Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, положення яких, відповідно до ст. 9 Конституцій України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Конвенцією передбачена відповідальність перевізника за втрату ватажу під час виконання договору перевезення, яка не може бути змінена договірними сторонами шляхом укладання угоди.

Також скаржник зазначає, що посилання відповідача та суду першої інстанції на акт наданих послуг є неправомірним та порушує принцип змагальності, оскільки акт-рекламація є претензією до наданих послуг відповідачем, тому при підписанні акту наданих послуг Страхувальник не скористався правом зазначити недоліки виконаних робіт.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» було залишено без руху, зобовязано скаржника у строк 10 днів з дня отримання зазначеної ухвали усунути недоліки, виявлених при поданні апеляційної скарги.

У звязку з ліквідацією Одеського апеляційного господарського суду матеріали справи № 923/345/18 було передано до Південно-західного апеляційного господарського суду за Актом від 03.10.2018 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 року відкрито провадження у справі № 923/345/18 та призначено розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

06.11.2018 року через канцелярію суду від ОСОБА_1 підприємства «ПФКФ «Євротранс-Н» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 07.08.2018 року у справі №923/345/18 залишити без змін.

У відзиві зазначено, що позивач мав довести, що саме відповідач є винним у пошкодженні продукції (папір в рулонах) та те, що продукцію було пошкоджено саме під час перевезення.

Також відповідач вказує, що Акт огляду пошкодженого вантажу від 06.11.2017 року, у якому зазначено, що огляд вантажу проводився на рампі складу, причину розривів торців рулонів встановити не вдалось, а намокання відбулось «вследствие протекания пола полуприцепа», акт-рекламація від 06.11.2017 року №150 не є належними та достатніми доказами для наявності причинного зв'язку між діями відповідача під час перевезення вантажу і збитками позивача та доведення провини відповідача у спричиненні позивачу збитків, а інших доказів позивачем надано не було.

Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2018 року у справі № 915/261/18 є правомірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено в ході апеляційного провадження, 18.02.2016 року між ОСОБА_1 підприємством "ПВКФ "Євротранс-Н", м. Херсон (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Дунапак Таврія (клієнт) було укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування вантажів № 1802-16, відповідно до пункту 1.1. якого, клієнт доручає, а експедитор, від свого імені, за плату, за дорученням клієнта організовує транспортно-експедиційне обслуговування, експортно-імпортних і транзитних вантажів клієнта і порожнього транспорту при їх перевезенні по Україні та іншим країнам.

Відповідно до пункту 5.3. Договору про транспортно-експедиційне обслуговування при виникненні збитків внаслідок неналежного виконання договору винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки, підтверджені необхідними документами.

03.10.2017 між Акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ", м. Київ (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю Дунапак Таврія (Страхувальник) було укладено генеральний договір добровільного страхування вантажу №1793г7з, відповідно до умов якого страховик взяв на себе зобовязання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

Пунктом 4.2. Договору страхування визначені страхові випадки, якими є, зокрема, пошкодження або повна загибель (втрата) всього вантажу або його частини під час перевезення вантажу, внаслідок будь-яких подій, за винятком зазначених в п. 5 договору страхування.

Відповідно до п.п. 12.2.2., 12.2.3., 12.2.4., 12.2.5., 12.2.6. договору страхування при настанні події, що може бути визнана страховим випадком чи виникненні загрози настання такої події, Страхувальник зобовязаний при автоперевезенні зробити в усіх екземплярах авто накладної відмітку про незбереження перевезення; вимагати складання та видачі комерційного акту, складеного відповідно до законів і звичаїв держави, з відображенням в комерційному акті відомостей про вантаж, транспортний засіб, маршрут прямування і очікуваний розмір збитків; комерційний акт повинен бути складений відразу ж після настання збитків; комерційний акт, крім Страхувальника або його представника, повинен підписати представник перевізника; у випадку, якщо представник перевізника відмовився підписати комерційний акт, необхідно зафіксувати його відмову в транспортних документах.

На виконання умов договору транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 18.02.2016 року № 1802-16 у період з 03.11.2017 року по 06.11.2017 року, ОСОБА_1 підприємством «ПВКФ «Євротранс-Н» було здійснено перевезення вантажу (папір в рулонах) по маршруту Батьово (Україна) Олешки (Україна).

Позивач зазначає, що 06.11.2017 року, в день доставки вантажу, при прийомні вантажу було встановлено його пошкодження, по факту якого заявлено рекламацію від 06.11.2017 року № 150, у позовній заяві помилково вказано № 138 та 139, на суму 5972,56грн., у якій зазначено тип пошкодження: рулони № № 5606946, 5606944 - пошкодження торцю рулону; рулон № 5606971- замокання рулону.

У товарно-транспортній накладній № 01-031117 від 03.11.2017 року (а. с. 33) відсутні відмітки про те, що товар приймався без проведення огляду. При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія» прийом вантажу не зупинило та не довело до відома ОСОБА_1 підприємства «ПВКФ «Євротранс-Н» про виявлені пошкодження вантажу.

У матеріалах справи є акт надання послуг, складений та підписаний без зауважень та застережень представниками ОСОБА_1 підприємства «ПВКФ «Євротранс-Н» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія», від 30.11.2017 року № 451 (а. с. 70).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія» оплачено зазначені послуги ОСОБА_1 підприємства «ПВКФ «Євротранс-Н», що підтверджується рахунком від 20.11.2017 року № 201108 та випискою по рахунку (а. с. 71, 72).

До позовної заяви також додано Акт огляду пошкодженого вантажу від 06.11.2017 року (а. с. 30), складений представником ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» ОСОБА_2 в присутності Страхувальника ОСОБА_3, в даному акті зазначено, що огляд вантажу проводився на рампі складу, огляд вантажу проводився без участі водія автомобілю, що здійснював перевезення, та представника ОСОБА_1 підприємства «ПВКФ «Євротранс-Н». Пошкодження паперу встановлено у нижній торцевій частині рулону, у акті огляду вказано, що причину розривів торців рулонів встановити не вдалось, а намокання відбулось «вследствие протекания пола полуприцепа».

В позовній заяві вказано, що у результаті пошкодження продукції було складено страховий акт від 05.02.2018 року № АХА2357581.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 06.02.2018 року ОСОБА_1 акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АХА СТРАХУВАННЯ» було складено страховий акт № АХА2357813 (а. с. 49), на підставі якого позивач виплатив Страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 873 грн. 86 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 07.02.2018 року № 419 646 (а. с. 51).

Як зазначає позивач, ніяких дій зі сторони відповідача, щодо погашення заборгованості за виплачене відшкодування в добровільному порядку проведено не було, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог та вважає, що доводи і вимоги скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 173 Господарського кодексу встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст. 175 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з приписами ст.ст. 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За приписами ч. 4 і ч. 18 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Водночас, рішення про наявність або відсутність підстав для задоволення регресної вимоги мусить ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, тому такі спори мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Статтями 610, 611 Цивільного Кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 623 Цивільного Кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

За порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу (ст. 934 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

01.08.2006 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу" від 19.05.1956 року, якою врегульовані правовідносини, що випливають з договору міжнародного перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Як унормовано у ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб'єкт права свідомо порушує норму права. Необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки людини нормою права.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 року зі справи № 3-72гс12).

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

У відповідності з п. 15 Правилам перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року №363, у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4. Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини: а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері; в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу; г) інші обставини(пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2017 року при прийомці вантажу було встановлено його пошкодження, по факту якого заявлено рекламацію № 150 на суму 5972 грн. 56 коп., в якій зазначено тип пошкодження в рулонах №5606946, 5606944, 5606971 «повреждение торца рулона», «потёртость внешних слоёв», «замокший рулон», «повреждение гильзы рулона», «склейка в рулоне» (а. с. 31).

Представником ОСОБА_1 акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ", м. Київ, м. Київ ОСОБА_2 в присутності Страхувальника ОСОБА_3, складено акт огляду пошкодженого вантажу від 06.11.2017 року. Пошкодження паперу встановлено у нижній торцевій частині рулонів, причину розривів торців рулонів встановити не вдалось, а намокання відбулось вследствие протекания пола полуприцепа.

Судова колегія зазначає, що огляд вантажу проводився без участі водія автомобілю, що здійснював перевезення, та представника ОСОБА_1 підприємства "ПВКФ "Євротранс-Н", в ньому зазначені 6 номерів рулонів, тоді як за товарно-транспортною накладною від 03.11.2017 року № 01-031117 (а. с. 33) та пакувальному листі від 03.11.2017 року № 4-26102017 (а. с. 34) значаться 7 рулонів, тому є правомірним висновок Господарського суду Херсонської області про те, що Акт огляду не є належним доказом на підтвердження позовних вимог.

Водночас, при прийманні вантажу 06.11.2017 року ані Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія», ані Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ", в порушення вимог п. 15 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, не повідомило відповідача про пошкодження поставленого вантажу, не зупинило прийомку вантажу та не склало відповідних документів.

Судова колегія зазначає, що позивач в апеляційній скарзі посилається на акти рекламації № 138 і № 139, тоді як в матеріалах справи є тільки рекламація № 150 і позивачем не надано інших рекламацій ані місцевому господарському суду, ані апеляційному господарському суду. Також, слід зазначити, що позивач помилково і в позовній заяві і в апеляційній скарзі посилається на страховий акт від 05.02.2018 року № АХА2357581, оскільки до матеріалів справи позивачем було надано інший страховий акт від 06.02.2018 року № АХА2357813.

При цьому, слід відзначити, що стягнення страхового відшкодування в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України за страховим актом від 05.02.2018 року № АХА2357581 було предметом розгляду у справі №923/346/18.

На першій сторінці апеляційної скарги у даній справі, позивач помилково вказав: «апеляційна скарга на рішення господарського суду Херсонської області від 07.08.2018 р. по справі №923/346/18», про що Відділом канцелярії Господарського суду Херсонської області було складено Акт від 04.09.2018 року № 36.

Судова колегія зазначає, що позивач помилково вважає, що відповідач, саме як перевізник, за нормами вищевказаної Конвенції має відшкодовувати збитки за пошкодження вантажу, виходячи з наступного.

Спірне перевезення вантажу (папір в рулонах) по маршруту Батьово (Україна) Олешки (Україна) було здійснено на виконання саме умов договору транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 18.02.2016 року № 1802-16, укладеного між ОСОБА_1 підприємством "ПВКФ "Євротранс-Н", м. Херсон (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Дунапак Таврія (клієнт), а не договору про міжнародне автомобільне перевезення. Тобто, позивач підставою позову, яку він визначає самостійно, визначив ту частину договірних правовідносин між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Дунапак Таврія, яка стосується тільки автомобільного переміщення вантажу територією України, і не в якості перевізника в цих стосунках виступив відповідач, а тільки в якості експедитора.

Договір транспортно-експедиційного обслуговування вантажів є відмінним від договору перевезення вантажів за своєю правовою природою. Експедитор займається організацією перевезень і може самостійно взагалі не здійснювати перевезень, покладаючи їх виконання на інших юридичних осіб за нормами ст. 932 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Розділом 5 договору транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 18.02.2016 року № 1802-16 визначено відповідальність сторін.

Зокрема, пунктом 5.3 договору визначено, що при виникненні збитків внаслідок неналежного виконання договору (крім випадків, обумовлених в даному договорі) винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки, підтверджені необхідними документами.

Водночас, судова колегія зазначає, що положення даного пункту поширюється на відносини між експедитором і клієнтом і не поширюється на правовідносини зі страховиком.

В даному випадку матеріалами справи не підтверджено факту наявності спору між експедитором та його клієнтом з питань якості або кількості наданих послуг.

Протиправна поведінка відповідача, як зазначає позивач, полягає у діях останнього по пошкодженню вантажу при його перевезенні. Однак жодним, належним та допустимим доказом у справі такі твердження позивача не підтверджуються. В той же час відповідач довів відсутність його провини у пошкодженні вищезазначеного вантажу, оскільки цей факт не підтверджено належними доказами по справі.

Право позивача на стягнення страхового відшкодування в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України не є безумовним та беззаперечним, наявні у справі докази, оцінку яким надано місцевим господарським судом, не можуть вважатись належними доказами нанесення позивачу відповідачем збитків на заявлену суму саме під час надання ним експедиторських послуг, у звязку з чим колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду відносно необґрунтованості та недоведеності позовних вимог про стягнення саме з відповідача 873 грн. 86 коп. страхового відшкодування в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції неправомірно не було враховано норми Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу в частині наявності відповідальності перевізника за збереження вантажу, судовою колегією розглянуті і відхилені, виходячи з наступного.

Судова колегія зазначає, що сфера дії Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу це міжнародні автомобільні перевезення вантажів. Її положення застосовуються, якщо хоча б одне з двох місць - прийняття та доставки вантажу - знаходиться поза межами України. Вона встановлює процедури, які використовують сторони договору міжнародного дорожнього перевезення вантажів у частині його укладання, виконання, розірвання, а також визначає відповідальність перевізника за невиконання або неналежне виконання ним умов договору. Мета Конвенції міститься в Преамбулі. Йдеться про те, що Конвенція розроблена для уніфікації умов, котрі регулюють договір міжнародного дорожнього (автомобільного) перевезення вантажу, зокрема, стосовно документів і відповідальності перевізника.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем самостійно в даному випадку визначено підставою заявлених вимог тільки частину зобовязань ОСОБА_1 підприємства "ПВКФ "Євротранс-Н", м. Херсон за умовами договору транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 18.02.2016 року № 1802-16, коли відповідачем на замовлення іншої юридичної особи були надані експедиторські послуги з автомобільного перевезення вантажу (папір в рулонах) по маршруту Батьово (Україна) Олешки (Україна).

Тобто, у даному випадку мало місце переміщення вантажу в межах території України, а не міжнародне перевезення саме автомобільним транспортом, тому приписи Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу до даних правовідносин не можуть застосовуватись і керуватись слід нормами національного законодавства України.

Тому інші доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано положення вказаної Конвенції при розгляді справи по суті є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування вірного висновку, викладеного в рішенні.

Враховуючи викладене, доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду Херсонської області від 07.08.2018 року у справі № 923/345/18 відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак, залишається без змін на підставі ст.276 ГПК України.

Відповідно до п. в ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на скаржника у відповідності до ст. 129 ГПК України, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275,276, 282

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Херсонської області від 07.08.2018 року у справі №923/345/18 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Н. М. Принцевська

Суддя Я.Ф. Савицький