СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2018 р. справа №905/1851/17

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача не зявився;
від відповідача не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод», м. Покровськ Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
ухваленого 11.10.2018р. (повний текст підписано 16.10.2018р.) у м. Харкові
у справі №905/1851/17 (суддя Зекунов Е.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг», м.Київ
до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод», м. Покровськ Донецької області
про стягнення 3990747,68грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг», м. Київ (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод», м. Покровськ Донецької області (далі Відповідач) з вимогами про стягнення 3961347,68грн., у тому числі:

- 3915150,00грн. заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р. за період з березня по червень 2017р.;

- 3521,28грн. заборгованості з компенсації вартості залізничного тарифу;

- 42676,40грн. заборгованості з компенсації вартості ремонту вагонів.

2. В перебігу розгляду справи Позивач своєю заявою (а.с.а.с.178, 179 т.1) збільшив розмір позовних вимог, остаточно вимагаючи стягнення з Відповідача 3990747,68грн., у тому числі: 3944550,00грн. заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р. за період з березня по липень 2017р., 3521,28грн. заборгованості з компенсації вартості залізничного тарифу та 42676,40грн. заборгованості з компенсації вартості ремонту вагонів.

3. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.05.2018р. вирішено здійснювати розгляд справи №905/1851/17 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

4. Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.10.2018р. (повний текст підписано 16.10.2018р.) у справі №905/1851/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг» до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод» були задоволені в повному обсязі.

5. Означене рішення суду було обґрунтоване встановленням матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем свого грошового зобовязання з повної та своєчасної оплати орендної плати за користування вагонами Позивача за період з березня по липень 2017р. в сумі 3944550,00грн. за договором оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р., 3521,28грн. компенсації вартості залізничного тарифу та 42676,40грн. вартості ремонту орендованих вагонів.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

6. Приватне акціонерне товариство «Донецьксталь» металургійний завод», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 11.10.2018р. у справі №905/1851/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

7. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає:

- необґрунтоване незастосування судом до спірних правовідносин ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, положення якого передбачають звільнення наймача від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Такими обставинами, на думку Скаржника, є: прийняття Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» конвенції №Ц-1/74 від 11.02.2017р. на заборону приймання до перевезення всіх вантажів та порожніх вагонів для усіх одержувачів, в тому числі по станціям Мушкетово (м. Донецьк), Кринична та Ясинувата Донецької залізниці; припинення на підставі Указу Президента №62/2017 від 15.03.2017р. переміщення вантажів через лінію зіткнення в межах Донецької та Луганської областей, до повернення захоплених підприємств до функціонування відповідно до законодавства України; блокування усіх залізничних перегонів, які повязують тимчасово окуповану територію з територією, яка контролюється українською владою; захоплення невідомими особами промислових та адміністративних будівель Відповідача в м. Донецьк, у звязку з чим останній не зміг продовжувати нормальну господарську діяльність; перебування орендованих вагонів у кількості 54шт. на підїзних колія Відповідача, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території;

- залишення поза увагою суду факту того, що умови п.2 додаткової угоди №1 від 08.11.2016р., якою включено п.3.2.15 до договору оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р., в частині обмеження прав Відповідача посилатися на форс-мажорні обставини та звільнення від орендної плати в звязку з перешкодами у використанні орендованим майном є нікчемними в силу того, що означений пункт договору суперечить нормам ст.762 Цивільного кодексу України та нормам спеціальних законів. Нікчемним є також умови п.7.1. договору, якими передбачено, що бойові дії і антитерористичні операції, які відбуваються на території України на момент укладення даного договору, а також аварії, катастрофи техногенного характеру, суспільні явища (війна, військовий конфлікт, інтервенція, блокада тощо), дії або нормативні вимоги або обмеження органів державної влади України, які виникли на території (в районі) проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей або в зв'язку з проведенням антитерористичної операції на зазначеній території, не підпадатимуть під визначення дії форс-мажорних обставин в рамках даного договору, оскільки такими положеннями фактично нівелюється законодавчо визначене в ч.2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» формулювання форс-мажорних обставин;

- висновки місцевого суду в частині порушення Відповідачем ст.629 Цивільного кодексу України є необґрунтованими, оскільки дія п.3.2.15. договору, на думку Скаржника, не розповсюджується на випадки перебування рухомого складу в межах населених пунктів та території, яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. А відтак, дія вказаного пункту розповсюджується виключно на випадки слідування рухомого складу вздовж лінії зіткнення, не перетинаючи її;

- суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою доводи та докази Відповідача, якими було доведено необґрунтованість заявлених позовних вимог, надавши перевагу доводам Позивача.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Відповідача:

8. Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг», м. Київ, в межах визначеного апеляційним судом строку, надало відзив на апеляційну скаргу б/н від 12.12.2018р., за змістом якого останній проти її задоволення заперечує, зазначаючи, що:

- Відповідачем не було надано до суду жодних доказів на підтвердження власних доводів, зокрема щодо прийняттям Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» конвенції №Ц-1/174, яка між тим відсутня у вільному доступі, та інформації стосовно блокування усіх залізничних перегонів, які повязують тимчасово окуповану територію з територією, яка контролюється українською владою, у звязку з чим не видається за можливе перевірити достовірність таких тверджень;

- наявність факту перебування виробничих потужностей, майна та первинної документації підприємства у незаконному володінні та під контролем невстановлених осіб, відповідно до чинного законодавства не є підставою для звільнення від виконання зобовязання за укладеним договором;

- не доведення належними та допустимими засобами доказування факту направлення та отримання Позивачем повідомлення про необхідність розірвання договору №2/2016/3331848ДС оренди рухомого складу від 17.03.2016р., яке між тим не можна вважати підставою для односторонньої відмови від зобовязань, передбачених договором;

- посилання Відповідача на наявність сертифікату Торгово-промислової палати України, як на підставу для звільнення від виконання зобовязання необґрунтовані, оскільки наявність подібного сертифікату є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобовязання, а ніяк не звільнення від виконання зобовязання;

- суд першої інстанції правомірно не застосував до спірних правовідносин положення ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, оскільки Відповідач самостійно, на власний розгляд, свідомо прийняв рішення щодо використання орендованих вагонів для здійснення своєї господарської на тимчасово непідконтрольних офіційній владі України територіях. Крім того, акти виконаних робіт, які Відповідач отримував, але не підписував, вважаються погодженими, з огляду на відсутність заперечень та обґрунтованої відмови від їх підписання;

- твердження Відповідача про невідповідність п.п.2.8., 3.2.15., 7.1. договору №2/2016/3331848ДС оренди рухомого складу від 17.03.2016р. положенням законодавству є безпідставним, оскільки саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншими чином, не свідчить про суперечність змісту правочину Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Між тим, посилання Відповідача про нерозповсюдження п.3.2.15. договору на випадки перебування рухомого складу в межах населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки цей пункт також передбачає випадки застосування у разі проходження рухомого складу по/через територію (район) проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей;

- безпідставне твердження Відповідача, що позовні вимоги стосуються заборгованості Відповідача за орендне користування 54 вагонами, оскільки, як вірно було встановлено місцевим судом, позовні вимоги Позивача складалися із стягнення заборгованості по оплаті послуг з оренди на піввагонів (102шт.), послуг з оренди критих вагонів (26шт.), компенсації вартості залізничного тарифу, компенсації вартості ремонту вагонів;

- посилання Відповідача на безпідставне залишення поза увагою судом першої інстанції його доводів та наданих доказів є необґрунтованим, оскільки докази та викладені міркування були надані до суду вже після закриття підготовчого провадження у справі, незважаючи на що, судом все одно було надано належну оцінку запереченням Відповідача.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

9. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 07.11.2018р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2 і ОСОБА_3

10. Ухвалою від 27.11.2018р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №905/1851/17, а ухвалою від 17.12.2018р. після проведення підготовчих дій призначила розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні на 26.12.2018р. о 15:50 з повідомленням учасників справи про дату, час і місце розгляду.

У судовому засіданні 26.12.2018р. було оголошено перерву з розгляду скарг до 28.12.2018р. о 12:00, про що сторони були повідомлені під розписку.

11. Враховуючи викладене в п.9 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

12. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами аудиофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

13. У судове засідання 28.12.2018р. уповноважені представники сторін попри належне повідомлення не зявився, про причини неявки не повідомили, що, за висновком судової колегії, враховуючи повідомлення їх належним чином, достатність матеріалів справи та викладення ними своєї процесуальної позиції по суті спору у судовому засіданні 26.12.2018р., не перешкоджає розгляду справи по суті.

14. Відтак, згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

15. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 17.03.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг» (Орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Донецьксталь» металургійний завод» було укладено договір оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС (договір а.с.а.с.30-34 т.1), відповідно до умов п.1.1. якого Орендодавець зобовязується передати, а Орендар прийняти в оренду залізничний рухомий склад (далі РС), технічно придатний до перевезень. Номери РС, кількість, модель, рік будови і вид РС вказуються в актах прийому-передачі до цього договору, які є його невідємною частиною.

16. Положеннями п.2.1. договору встановлено, що передача рухомого складу в оренду відбувається в місці(ях), визначених за угодою сторін і оформлюється актом прийому-передачі, який підписується на залізничній станції України (на підконтрольній офіційній владі України території) погодженій сторонами. Датою початку оренди вважається дата підписання актів прийому-передачі. День підписання акту прийому-передачі вважається першим днем оренди.

Згідно з п.2.2. договору, в актах прийому-передачі фіксуються номери вагонів, модель, вид РС, дати будови, що передаються в оренду.

Своєю чергою, відповідно до п.2.3 договору, кожна із сторін має право, в односторонньому порядку, шляхом направлення повідомлення (вимоги) іншій стороні (факсом/електронною поштою), достроково вивести (повернути/відкликати) з орендного користування РС в цілому або його частину (окремі одиниці). У разі дострокового повернення/відкликання РС з орендного користування на вимогу однієї із сторін, про своє рішення сторона, яка вирішила достроково повернути/відкликати РС з орендного користування, повідомляє іншу сторону за 30 днів до дати повернення/відкликання РС. При цьому Орендар сплачує орендну плату до остаточного повернення і здачі РС з орендного користування, на підставі актів прийому-передачі РС.

17. Положеннями п.3.2. договору встановлені обовязки Орендаря, відповідно до яких останній, зокрема:

- приймає РС Орендодавця для перевезень по маршрутах, заздалегідь погоджених з Орендодавцем (п.3.2.1. договору);

- здійснює платежі Орендодавцю в сумах і термінах, визначеними цим договором (п.3.2.2. договору);

- за свій рахунок робить технічне обслуговування (поточні ремонти) рухомого складу, підготовку під навантаження, поточні ремонти з відчепленням із заміною, ремонтом комплектуючих деталей рухомого складу, колісних пар, балки надресорної, бокової рами, автозчеплення, поглинаючого апарату (п.3.2.4 договору);

- самостійно несе витрати, повязані з використанням рухомого складу в процесі його експлуатації (п.3.2.6. договору);

- після припинення дії цього договору або на вимогу Орендодавця, Орендар повертає Орендодавцеві рухомий склад впродовж 30 календарних днів у тому стані, в якому він його отримав в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, заздалегідь очищений від залишків вантажів, що перевозяться, при цьому складається акт прийому-передачі вагонів (п.3.2.8. договору);

18. Сторонами при підписанні договору у п.4.2. було погоджено орендну плату у розмірі 300,00грн., в тому числі ПДВ, за один вагон на добу (повну або не повну).

У відповідності до п.4.3. договору, орендна плата сплачується в наступному порядку: - 100% передоплати впродовж 3-х банківських днів з дати виставлення рахунку Орендодавцем до фактичної відправки вагонів в оренду; розрахунок за подальші місяці оренди робиться Орендарем на підставі рахунків Орендодавця, у формі 100% передоплати, яка підлягає перерахуванню Орендодавцеві до початку поточного місяця.

Своєю чергою, п.4.5. договору визначено, що Орендар впродовж 5-ти днів з дати отримання оригіналів актів наданих послуг повинен затвердити та завірити його зі своєї сторони печаткою та направити його Орендодавцеві. У разі не повернення акту виконаних робіт в строк встановлений договором акт вважається прийнятим Орендарем за принципом мовчазної згоди.

19. Згідно з п.7.1. договору сторона звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобовязань за договором, якщо воно стало наслідком дії обставин непереборної сили, які виникли безпосередньо після укладення цього договору, як-то: стихійні лиха, війни і військові дії, страйки, масові заворушення і хвилювання, аварії і краху, а також акти органів державної влади та/або управління, що роблять неможливим виконання договору. При цьому термін виконання зобов'язань за цим договором продовжується відповідно до часу, протягом якого діяли форс-мажорні обставини.

Бойові дії і антитерористичні операції, які відбуваються на території України на момент укладення даного Договору, а також аварії, катастрофи техногенного характеру, суспільні явища (війна, військовий конфлікт, інтервенція, блокада тощо), дії або нормативні вимоги або обмеження органів державної влади України, які виникли на території (в районі) проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей або в зв'язку з проведенням антитерористичної операції на зазначеній території, не підпадатимуть під визначення дії форс-мажорних обставин в рамках даного договору.

За змістом п.7.2. договору, сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна негайно в письмовій формі повідомити іншу сторону про їх початок і закінчення з подальшим наданням, не пізніше 5 днів з моменту настання зазначених подій, довідки Торгово-промислової палати України, яка підтверджує наявність і тривалість форс-мажорних обставин. Порушення зазначених умов позбавляє сторону права посилатися на форс-мажорні обставини.

20. Відповідно до п.8.1 договору, останній набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2016р., а в частині взаєморозрахунків до повного їх погашення.

21. Матеріали справи свідчать, що сторонами під час здійснення господарської діяльності було укладено наступні додаткові угоди:

21.1. Додаткова угода №1 від 08.11.2016р. (а.с.35 т.1) сторони доповнили договір п.3.2.15., відповідно до якого у разі проходження РС по/через територію (район) проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей, уздовж лінії зіткнення в межах Донецької та Луганської областей, Орендар беззастережно погоджується з тим, що: несе відповідальність за збереження РС в повному обсязі; не має права посилатися на форс-мажорні обставини, які виникають або повязані з перебуванням РС на зазначеній в даному пункті території; не має права вимагати зменшення або звільнення від орендної плати, якщо, через будь-які обставини, змінилися умови господарської діяльності Орендаря, істотно погіршився стан орендованого РС або виникли перешкоди для використання РС (істотно зменшилась можливість користування РС).

Окрім того, означеною додатковою угодою внесені зміни до п.4.2. договору, визначено вартість оренди у розмірі: 300,00грн., з урахуванням ПДВ, за один критий вагон на добу (повну або не повну) та 550,00грн., з урахуванням ПДВ, за один піввагон на добу (повну або не повну). Дію договору було продовжено до 31.12.2017р.

21.2. Додаткова угода №2 від 30.12.2016р. (а.с.36 т.1) сторони внесли зміни до п.4.2. договору, визначивши вартість оренди у розмірі: 350,00грн., з урахуванням ПДВ, за один критий вагон на добу (повну або не повну) та 550,00грн., з урахуванням ПДВ, за один піввагон на добу (повну або не повну);

21.3. Додаткова угода №3 від 23.01.2017р. (а.с.37 т.1) сторони внесли зміни до п.4.2. договору, визначивши вартість оренди у розмірі: з 01.02.2017р. 400,00грн., з урахуванням ПДВ, за один критий вагон на добу (повну або не повну) та з 20.02.2017р. 450,00грн., з урахуванням ПДВ, один критий на добу (повну або не повну), 550,00грн., з урахуванням ПДВ, за один піввагон на добу (повну або не повну);

21.4. Додаткова угода №5 від 01.02.2017р. (а.с.38 т.1) - сторони внесли зміни до п.4.2. договору, визначивши вартість оренди у розмірі: з 01.02.2017р. 400,00грн., з урахуванням ПДВ, за один критий вагон на добу (повну або не повну) та з 20.02.2017р. 450,00грн., з урахуванням ПДВ, один критий на добу (повну або не повну), 600,00грн., з урахуванням ПДВ, за один піввагон на добу (повну або не повну);

22. Місцевим судом встановлено, що на виконання умов договору Позивач протягом 2016-2017р.р. передав у користування Відповідачу 128 вагонів, у тому числі: 102 напіввагони (НВ) та 26 критих вагонів (КВ), що підтверджується актами приймання-передачі вагонів (а.с.а.с.39-72 т.1):

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 04.12.2016р. - передано 13 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 05.12.2016р. передано 10 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 09.12.2016р. передано 5 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 13.12.2016р. передано 12 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 14.12.2016р. передано 5 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 19.12.2016р. передано 13 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 20.12.2016р. передано 2 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 03.12.2016р. передано 11 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 29.11.2016р. передано 3 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 27.11.2016р. передано 16 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 30.11.2016р. передано 6 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 09.11.2016р. передано 3 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 16.01.2017р. передано 1 НВ;

- акт прийому-передачі вагонів б/н від 02.01.2017р. передано 2 НВ.

- акт прийому-передачі вагонів №7 від 21.04.2016р. передано 2 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №17 від 29.05.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №16 від 23.05.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №12 від 28.04.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №3 від 06.04.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №4 від 07.04.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №5 від 12.04.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №6 від 20.04.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №8 від 22.04.2016р. передано 2 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №9 від 24.04.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №15 від 15.05.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №19 від 16.07.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №10 від 26.04.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №11 від 27.04.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №14 від 04.05.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №13 від 01.05.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №1 від 27.03.2016р. передано 2 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №2 від 27.03.2016р. передано 4 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №18 від 11.06.2016р. передано 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №20 від 07.09.2016р. передано 1 КР.

23. Після орендного користування Відповідачем було повернуто Орендодавцю 74 вагони, у тому числі: 63 напіввагони та 11 критих вагонів, що частково підтверджується актами приймання-передачі вагонів (а.с.а.с.73-88 т.1):

- акт прийому-передачі вагонів №21 від 05.01.2017р. повернуто 2 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №24 від 09.04.2017р. повернуто 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №22 від 21.03.2017р. повернуто 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №23 від 29.03.2017р. повернуто 1 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №25 від 10.04.2017р. повернуто 3 КР;

- акт прийому-передачі вагонів №26 від 16.04.2017р. повернуто 2 КР;

- акт прийому-сдачі вагонів б/н від 11.03.2017р. повернуто 25 НВ;

- акт прийому-сдачі вагонів б/н від 01.02.2017р. повернуто 1 НВ;

- акт прийому-сдачі вагонів б/н від 16.03.2017р. повернуто 5 НВ;

- акт прийому-сдачі вагонів б/н від 13.03.2017р. повернуто 5 НВ;

- акт прийому-сдачі вагонів б/н від 17.03.2017р. повернуто 3 НВ;

- акт прийому-сдачі вагонів б/н від 22.03.2017р. повернуто 1 НВ;

- акт прийому-сдачі вагонів б/н від 26.03.2017р. повернуто 1 НВ;

- акт прийому-сдачі вагонів б/н від 01.04.2017р. повернуто 1 НВ;

- акт прийому-сдачі вагонів б/н від 01.04.2017р. повернуто 6 НВ;

- акт прийому-сдачі вагонів б/н від 12.03.2017р. повернуто 7 НВ.

24. Окрім того, матеріали справи свідчать, що Позивачем на адресу Відповідача для підписання та оплати були направлені акти виконаних робіт на загальну суму 4028250,00грн. (а.с.а.с.90-107 т.14 а.с.182 т.2):

- №5 від 31.03.2017р. на суму 640800,00грн.;

- №5/1 від 31.03.2017р. на суму 725400,00грн.;

- №6 від 30.04.2017р. на суму 140400,00грн.;

- №6/1 від 30.04.2017р. на суму 702000,00грн.;

- №7 від 31.05.2017р. на суму 130200,00грн.;

- №7/1 від 31.05.2017р. на суму 725400,00грн.;

- №8 від 30.06.2017р. на суму 126000,00грн.;

- №9 від 31.07.2017р. на суму 29400,00грн.

- №13-КВ від 31.03.2017р. на суму 329400,00грн.;

- №14-КВ від 30.04.2017р. на суму 45450,00грн.;

- №15-КВ від 30.04.2017р. на суму 202500,00грн.;

- №16-КВ від 31.05.2017р. на суму 13950,00грн.;

- №17-КВ від 31.05.2017р. на суму 209250,00грн.;

- №19-КВ від 30.06.2017р. року на суму 8100,00грн.

Факт отримання означених актів виконаних робіт належним чином підтверджено матеріалами справи (а.с.а.с.140-146, 181 т.1), проте всупереч умовам договору вони не були підписані та повернуті Відповідачем. Окрім зазначених, актів матеріали справи містять акти виконаних робіт №8/1 від 30.06.2017р. (а.с.89 т.1), №18-КВ від 30.06.2017р. (а.с.101 т.1), стягнення за якими не було заявлено Позивачем.

Своєю чергою, з актів №5 від 31.03.2017р., №6 від 30.04.2017р., №9 від 31.07.2017р., №19-КВ від 30.06.2017р., №14-КВ від 30.04.2017р., №13-КВ від 31.03.2017р. також опосередковано вбачається факт повернення Відповідачем відповідної частини орендованого РС, що сторонами не заперечується.

25. Як було встановлено місцевим судом, відповідно до умов п.3.2.4. договору, Відповідач звернувся до Позивача з гарантійними листами №40/1-455 від 16.03.2017р. та №40/1-558 від 19.04.2017р. (а.с.а.с.172, 173 т.1) з проханням організувати ремонт вагонів, що знаходилися у орендному користуванні Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод», з послідуючою компенсацією всіх витрат Позивача.

Позивачем було організовано ремонт вагонів, які знаходилися в орендному користуванні Відповідача, на загальну суму 42676,40грн., що підтверджується актами наданих послуг №594 від 15.05.2017р. на суму 23676,40грн., №1204 від 30.06.2017р. на суму 19000,00грн. (а.с.а.с.108, 109 т.1). Вартість такого ремонту, що відповідно до умов договору має бути компенсована Відповідачем, підтверджується актами виконаних робіт №303 від 25.04.2017р., №268 від 10.04.2017р., №260 від 05.04.2017р., №226 від 24.03.2017р., №218 від 21.03.2017р. підписаними між Позивачем та «Вагонним депо Кременчук» Регіональної філії «Південна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а також актом наданих послуг №560 від 30.06.2017р. підписаним між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейлтранс» (а.с.а.с.121-126 т.1).

Наразі, послуги з поточного та капітального ремонту вагонів, наданих у користування Відповідачу, в сумі 42676,40грн. оплачені не були.

26. Матеріали справи також свідчать, що Позивачем було сплачено залізничний тариф на загальну суму 3521,28грн., що підлягає компенсації Відповідачем, на підставі п.3.2.6. договору Означене підтверджується актами наданих послуг №03/17 від 31.03.2017р. на суму 3355,44грн. та №04/17 від 30.04.2017р. на суму 165,84грн. (а.с.а.с.110-111 т.)

Наразі, сума сплаченого Позивачем залізничного тарифу в розмірі 3521,28грн. Відповідачем компенсована не була.

27. Факт нездійснення Відповідачем оплати в сумі стягуваної заборгованості (з урахуванням існуючої переплати) підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про надходження коштів №Д-В63/1180 від 12.07.2017р. (а.с.а.с.147-171 т.) з обслуговуючого банку Позивача.

Враховуючи виникнення заборгованості, Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою сплатити заборгованість за договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами №С-21 від 09.03.2017р., №С-26 від 21.03.2017р., №С-36 від 24.04.2017р., №С-37 від 28.04.2017р., №С-44 від 24.05.2017р. та претензією №2775 від 24.05.2017р. (а.с.а.с.127-132 т.1), на які Відповідачем не було надано відповіді.

28. Вказані в п.п.15-27 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

29. Відповідачем на підтвердження факту неможливості користування орендованими вагонами до суду було надано:

- листи Філії «Головний інформаційний інформаційно-обчислювальний центр» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» №36/906 від 14.07.2017р. (а.с.а.с.33-62 т.2) та №36/908 від 14.07.2017р. (а.с.а.с.63-81 т.2), відповідно до яких станом на 11.02.2017р. та 13.07.2017р. відповідно, вагони, що були надані у користування за договором оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р. в загальній кількості 54шт., знаходяться на підїзних коліях Відповідача на станціях Кринична, Ясинувата, Мушкетово Донецької залізниці;

- відповідь №01/629 від 23.02.2017р. в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.82 т.2), якою було повідомлено Відповідача про блокування руху на залізничній ділянці Ясинувата Кривий Торець, через що тимчасово припинено перевезення вантажів та порожніх вагонів, як на тимчасово неконтрольовану території України так і у зворотному напрямку;

- відповідь №01/714 від 02.03.2017р. в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.а.с.83, 84 т.2), якою було повідомлено про відсутність альтернативних (крім заблокованих) залізничних маршрутів, по яких можливе переміщення вагонів/вантажів з окремих районів Луганської та Донецької областей на підконтрольну територію України;

- витяг з кримінального провадження №0000777 (а.с.86 т.2), яким підтверджується факт захоплення потужностей Відповідача невідомими особами, що розташовані за адресою: м. Донецьк, вул. Челюскінців, 174;

- сертифікат №7793 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий Торгово-промисловою палатою України 08.09.2017р. (а.с.а.с.87, 88 т.2), яким засвідчений форс-мажорні обставини: тимчасові обмеження Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на перевезення всіх вантажів і порожніх вагонів з усіх станції України призначенням станції, які знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюється або здійснюється не в повному обсязі їх повноваження; тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод», щодо обовязку використовувати рухомий склад Орендодавця (54 вагона, які знаходяться на території, на якій органи тимчасово не здійснюються їх повноваження) для перевезень по маршрутам заздалегідь погоджених з Орендодавцем та здійснювати платежі у термін з 12.02.2017р. за договором оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31/31848ДС від 17.03.2016р.

Про вищевказані обставини Відповідач повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізінг» листом №40/1-433 від 13.03.2017р. (а.с.а.с.89, 90 т.2), вказавши в цьому листі про необхідність розірвання договору оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р.

30. Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізінг», враховуючи факт нездійснення Відповідачем оплати заборгованості з орендної плати за договором оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р. за період з березня по липень 2017р., заборгованості з компенсації вартості залізничного тарифу та вартості ремонту вагонів оформлених відповідними актами виконаних робіт, звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод» 3990747,68грн. заборгованості за договором оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р.

Своєю чергою, Відповідачем до суду першої інстанції було надано клопотання про відстрочення виконання рішення суду на 1 рік з дня прийняття рішення у справі, з мотивів скрутного матеріального становища, що підтверджувалось звітом про фінансові результати за 2017р. (а.с.а.с.115-121 т.2). Проте, судом в задоволенні означеного клопотання було відмовлено, з огляду на те, що обставини, якими Відповідач обґрунтовує означене клопотання, не є такими, що дійсно ускладнюють виконання судового рішення, а сам по собі скрутний матеріальний стан останнього не свідчить про виключність обставин, з яким пов'язується можливість відстрочення виконання рішення.

31. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини розглянуті місцевим судом в контексті приписів, насамперед, Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України про оренду і надання послуг, а також щодо виконання грошових зобовязань.

VІ. Оцінка апеляційного суду:

32. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб'єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

33. Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання порушених (прострочених у виконанні) грошових зобовязань з оплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг» заборгованості з орендної плати за договором оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р. за період з березня по липень 2017р., оформлених актами виконаних робіт №5 від 31.03.2017р., №5/1 від 31.03.2017р., №6 від 30.04.2017р., №6/1 від 30.04.2017р., №7 від 31.05.2017р., №7/1 від 31.05.2017р., №8 від 30.06.2017р., №9 від 31.07.2017р., №13-КВ від 31.03.2017р., №14-КВ від 30.04.2017р., №15-КВ від 30.04.2017р., №16-КВ від 31.05.2017р., №17-КВ від 31.05.2017р., №19-КВ від 30.06.2017р.; заборгованості з компенсації вартості залізничного тарифу оформленої актами наданих послуг №03/17 від 31.03.2017р. та №04/17 від 30.04.2017р., та заборгованості з компенсації вартості ремонту вагонів, оформленої актами наданих послуг №594 від 15.05.2017р., №1204 від 30.06.2017р.

34. При цьому, судова колегія дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що вимоги Позивача в частині стягнення орендної плати (адже доводи апеляційної скарги стосуються саме цієї частини заявленої до стягнення суми заборгованості) за користування РС за договором №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р. можна розділити на дві складові, ідентифікувавши за номерами вагонів:

34.1. Стягнення на підставі актів виконаних робіт №5 від 31.03.2017р. на суму 640800,00грн., №6 від 30.04.2017р. на суму 140400,00грн., №7 від 31.05.2017р. на суму 130200,00грн., №8 від 30.06.2017р. на суму 126000,00грн., №9 від 31.07.2017р. на суму 29400,00грн., №13-КВ від 31.03.2017р. на суму 329400,00грн., №14-КВ від 30.04.2017р. на суму 45450,00грн., №16-КВ від 31.05.2017р. на суму 13950,00грн., №19-КВ від 30.06.2017р. на суму 8100,00грн. Означені акти складалися Позивачем стосовно вагонів, які згодом були повернуті з оренди.

34.2. Стягнення на підставі актів виконаних робіт №5/1 від 31.03.2017р. на суму 725400,00грн, №6/1 від 30.04.2017р. на суму 702000,00грн., №7/1 від 31.05.2017р. на 725400,00грн., №15-КВ від 30.04.2017р. 202500,00грн., №17-КВ від 31.05.2017р. на суму 209250,00грн. Означені акти складалися Позивачем стосовно вагонів, що використовувались Відповідачем на території проведення антитерористичної операції та які на цей час в кількості 54шт. є заблокованими на непідконтрольній державі території України.

35. Беручи до уваги правову природу укладеного договору оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р., кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог в межах доводів апеляційного оскарження має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з оренди (найму).

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

36. Зважаючи на встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обовязків сторін.

37. Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Наразі, будь-яких доказів своєчасної сплати стягуваної заборгованості чи припинення відповідних зобовязань іншим передбаченим законом способом, Відповідачем всупереч ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України до справи не надано і за змістом апеляційної скарги не вбачається.

38. Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку з повної оплати заборгованості з орендної плати за договором оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р., визначеної в п.34.1. цієї постанови жодних аргументів, які б стосувалися цієї складової позовних вимог апеляційна скарга, попри оскарження рішення місцевого суду в цілому, не містить. Наразі, будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права для скасування рішення суду щодо задоволення таких вимог, колегія апеляційного господарського суду не вбачає.

39. Своєю чергою, щодо решти позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати, заборгованості з компенсації вартості залізничного тарифу та вартості ремонту вагонів, які використовувались Відповідачем на території проведення антитерористичної операції та які у спірний період в кількості 54шт. опинилися заблокованими на неконтрольовані державною владою території України, апеляційний суд зазначає наступне.

39.1. Враховуючи доводи апеляційної скарги, що дублюють аргументи відзиву на позовну заяву - проблема, яка потребує вирішення в рамках апеляційного оскарження, полягає у визначенні впливу встановлених та не спростованих обставин на виконання грошових зобовязань (п.29 цієї постанови), щодо яких заявлений позов.

39.2. Для вирішення означеної проблеми застосуванню підлягає правила, встановлені:

- п.п.7.1, 7.2. договору, ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»;

- п.3.2.15 договору в редакції додаткової угоди від 08.11.2016р.;

- ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що всі інші наведені за текстом рішення норми опосередковують загальне правило відносно необхідності належного виконання встановлених договором грошових зобовязань Орендаря перед Орендодавцем за період орендного використання майна, яке підлягає застосуванню та визначає правомірність заявлених вимог лише в тому випадку, якщо внаслідок обґрунтування застосування вищевказаних спеціальних норм можуть біти підстави в розумінні ч.4 ст.14 Цивільного кодексу України для звільнення Відповідача від виконання такого зобовязання, так як доказів його припинення матеріали справи не містять.

39.3. Положення п.п.7.1, 7.2 договору та ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» присвячені форс-мажору. Проте, як справедливо указано судом першої інстанції, сутність заявленого позову полягає в спонуканні до виконання грошового зобовязання, а не до притягнення до відповідальності за невиконання зобовязання. Виходячи з визначення ч.1 ст.216 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України заходами відповідальності у сфері відносин між господарюючими субєктами є такі види господарських санкцій: відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції. Між тим, позовні вимоги не опосередковують жодної з цих санкцій.

39.4. Окрім того, з передбачених ч.2 ст.218 Господарського кодексу та ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» ознак форс-мажору вбачається, що надзвичайність, невідворотність, обєктивна неможливість виконання зобовязання не мають відношення до розглядуваних грошових зобовязанням в силу спеціального привила, встановленого ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України. Можливість їх застосування як підстави для звільнення від відповідальності відповідно до приписів ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності, поставлено в залежність від умов договору, що сторонами було передбачено ясно та однозначно всі ці ризики усвідомлені та обговорювались сторонами як неналежні, в розумінні поняття «форс-мажорних обставин».

39.5. Отже, враховуючи викладене в п.п.39.3., 39.4. цієї постанови, правила п.п.7.1., 7.2. договору та ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у світлі наданого до справи сертифікату Торгово-промислової палати не можуть вважатися належною підставою для звільнення Відповідача від виконання розглядуваного грошового зобовязання.

40. Відносно п.3.2.12. договору в редакції п.2 додаткової угоди №1 від 08.11.2016р., колегія суддів зазначає, що інтерпретація Скаржником меж його застосування тільки територією підконтрольній Україні вздовж лінії розмежування є безпідставною, оскільки з абз.1 цього пункту чітко вбачається, що «беззастережна згода Орендаря» розповсюджується на: проходження РС по/через територію (район) проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей, уздовж лінії зіткнення в межах Донецької та Луганської областей. В нашому випадку, виходячи із встановленого місцезнаходження 54 вагонів (на неконтрольованій частині території України) означена ситуація охоплюється вказівкою на місце розповсюдження «беззастережної згоди»

При цьому, фраза «не має право посилатися на форм-мажорні обставини, які виникають або повязані з перебуванням РС на неконтрольованій території» за своєю сутті охоплюється аналізом неспроможності доводів по форс-мажору у цьому позові в принципі (п.39.5. цієї постанови), незалежно від території його застосування. А використання положення «не має право вимагати зменшення або звільнення від оплати орендної плати» підлягає аналізу разом з визначенням можливості застосування норми ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України.

41. При цьому, враховуючи, що положення ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України мають відношення тільки до орендної плати, результат аналізу правильності її застосування судом першої інстанції не впливає на правомірність стягнення заборгованості за послуги ремонту та компенсування залізничного тарифу, будь-яких інших доводів стосовно якої Скаржником не викладено, що зумовлює погодження з рішенням місцевого суду в частині стягнення 42676,40грн. заборгованості з компенсації вартості ремонту та 3521,28грн. заборгованості з компенсації вартості залізничного тарифу, адже колегією не вбачається наявності порушень норм матеріального чи процесуального законодавства, достатніх для зміни або скасування переглядуваного рішення у відповідній частині.

42. Виходячи зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду, вбачається, що останній погодився з доводами Позивача про пріоритетність (по відношенню до з ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України) застосування положення п.3.2.15. договору про відсутність права: посилатися на форс-мажорні обставини, які виникають або повязані з перебуванням РС на зазначеній в даному пункті території; вимагати зменшення або звільнення від орендної плати, якщо, через будь-які обставини, змінилися умови господарської діяльності Орендаря, істотно погіршився стан орендованого РС або виникли перешкоди для використання РС (істотно зменшилась можливість користування РС). Нормативно вибір застосовного для вирішення спору правила місцевий суд вмотивував ст.ст.6, 629 Цивільного кодексу України та переходом на підставі п.2.8 договору всіх комерційних та некомерційних ризиків до Орендаря з моменту підписання акта приймання-передачі вагонів.

43. Своєю чергою, колегія суддів вважає таке застосування норм матеріального права помилковим, оскільки:

- передбачена ст.6 Цивільного кодексу України свобода договору не є абсолютною суд першої інстанції не врахував, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. (абз.2 ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України);

- передбачена ст.629 Цивільного кодексу України обовязковість умов договору є похідною від правил співвідношення актів цивільного законодавства та договору, встановлених ст.6 Цивільного кодексу України тобто обовязковими є лише ті умови, положення договору, що встановлюють іншу (відносно закону) регламентацію відносин сторін, у разі, якщо сторони могли правомірно відступити від такої встановленої законом регламентації;

- імперативність застосованої норми (неможливість від неї відступити при договірній регламентації) визначається або прямою вказівкою відповідного акту, або безпосередньо витікає із положення даного акту.

44. Аналізуючи зміст припису ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, апеляційний суд дійшов висновку про його імперативний характеру для сторін, оскільки:

- на відміну від положень загальної норми ст.218 Господарського кодексу України про форс-мажор, ця норма спеціально встановлена в розглядуваних орендних відносин;

- за місцем розташування норми в структурі статті (є останньою після загальних правил про необхідність здійснення плати наймачем) припис сформульовано як виключення з випадків загальної відплатності орендних відносин;

- сформульоване ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України правило текстуально не передбачає альтернативної поведінки або можливості його незастосування за домовленістю сторін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що незалежно від змісту п.3.2.15 договору та його дійсності, переважному в силу ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України застосуванню підлягає правило ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, що формулює у розумінні ч.4 ст.14 цього Кодексу правомірну підставу звільнення особи від виконання встановленого договором обовязку з внесення орендної плати. Наявність такого правомірного звільнення в силу ч.1 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.14 Цивільного кодексу України унеможливлює спонукання до виконання відповідного зобовязання і в судовому порядку.

45. З приводу умов застосування ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України в даному випадку, висновку про пріоритетність/спеціальність якої для регламентації розглядуваних відносин дійшов суду (п.44 цієї постанови), колегія суддів зазначає наступне:

45.1. Наявність неможливості використання (умова 1 означеної статті) через обставини, за які орендар не відповідає (умова 2 означеної статті) у своєї сукупності визначає період звільнення від сплати орендної плати.

45.2. Само по собі перебування вагонів на неконтрольованій території навіть після встановлення заборони переміщення через лінію розмежування не обмежує Орендаря в можливості використання цих вагонів в межах неконтрольованої Україною території, що є недостатнім для звільнення від плати, оскільки приписи ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, на відміну від ч.4 цієї норми, які припускають зменшення, передбачають повну неможливість виконання. Своєю чергою, доводів і обґрунтування необхідності застосування ч.4 ст.762 Цивільного кодексу України, а також впливу такого застосування на визначення конкретної суми належної до стягнення заборгованості матеріали справи не містить, що усуває потребу в дослідженні співвідношення у застосуванні цього положення із умовами п.3.2.15 договору, аналогічно до аналізу, приведеного в п.п.43, 44 цієї постанови.

45.3. Захоплення усіх активів Відповідача, яке сталося 17.03.2017р. не непідконтрольній території, у сукупності з запровадженими заходами за Указом Президента України від 15.03.2017р. №63/2017 обумовило повну неможливість будь-якого використання вагонів Орендарем, яка існувала до цього (вбачається зі змісту листа від 13.03.2017р. а.с.а.с.89, 90 т.2). Означені обставини «поза розумним сумнівом» є обставиною, за яку Орендар не може відповідати.

При цьому, характеристика обставин, за які не відповідає Орендар, апеляційним судом розглядається не в розрізі можливості їх передбачити (означені ризики рівною мірою, судячи з п.2 додаткової угоди №1, передбачали обидві сторони), а в аспекті не перебування таких обставин в сфері ефективного контролю Орендатора, що є очевидним, оскільки забезпеченням єдиного правопорядку як елементу суверенітету держави в межах її території за змістом ч.2 ст.102 Конституції України не є обовязком Відповідача, а як загальний принцип ст.2 Конституції України та ст.6 Господарського кодексу України повинен забезпечуватись державою

46. Зважаючи на викладене в п.45. цієї постанови, апеляційний суд у світлі встановлених обставин вважає необхідним зазначити, що за межами частини спірного періоду з 01.03.2017р. по 16.03.2017р. включно, з Відповідача не підлягає стягненню орендна плата за користування вагонами (як критими, так і напівкритими) за актами виконаних робіт №5/1 від 31.03.2017р. (з 17.03.2017р. по 31.03.2017р.), №6/1 від 30.04.2017р., №7/1 від 31.05.2017р., №15-КВ від 30.04.2017р., №17-КВ від 31.05.2017р., що були заблоковані на території, яка тимчасово непідконтрольна Україні.

47. Отже, за висновками апеляційного суду, стягненню з Відповідача підлягає заборгованість зі сплати орендних платежів за договором оренди залізничного рухомого складу №2/2016/33/31848ДС від 17.03.2016р. в сумі 1754400,00грн., яка встановлена наступними актами виконаних робіт:

- за актом виконаних робіт №5 від 31.03.2017р. стягненню підлягає 557100,00грн. (з урахування переплати у сумі 83700,00грн.);

- за актом виконаних робіт №5/1 від 31.03.2017р. стягненню підлягає 374400,00грн. (з розрахунку: 16 днів (період нарахування, встановлений п.40 цієї постанови) * 600грн. (вартість однієї доби користування) * 39шт. (кількість вагонів, що перебували у користуванні Відповідача);

- за актом виконаних робіт №6 від 30.04.2017р. стягненню підлягає 140400,00грн.;

- за актом виконаних робіт №7 від 31.05.2017р. стягненню підлягає 130200,00грн.;

- за актом виконаних робіт №8 від 30.06.2017р. стягненню підлягає 126000,00грн.;

- за актом виконаних робіт №9 від 31.07.2017р. стягненню підлягає 29400,00грн.;

- за актом виконаних робіт №13-КВ від 31.03.2017р. стягненню підлягає 329400,00грн.;

- за актом виконаних робіт №14-КВ від 30.04.2017р. стягненню підлягає 45450,00грн.;

- за актом виконаних робіт №16-КВ від 31.05.2017р. стягненню підлягає 13950,00грн.;

- за актом виконаних робіт №19-КВ від 30.06.2017р. стягненню підлягає 8100,00грн.

48. При цьому, з приводу доводів щодо подання Відповідачем відзиву на позовну заяву після спливу встановленого строку, апеляційний суд зазначає, що, дійсно, Відповідач в порушення вимог ч.3 ст.80 та ч.1 ст.178 Господарського процесуального кодексу надав відзив на позовну заяву з доказами до нього за межами встановленого судом строку (тільки 04.10.2018р.), після закриття підготовчого провадження 03.09.2017р., однак, враховуючи, що:

- додатковими письмовими поясненнями від 20.07.2018р. (а.с.а.с.8-10 т.2) Позивач самостійно в предмет судового дослідження ввів обставини, повязані з припиненням залізно-дорожнього сполучення між непідконтрольною Україною територією, блокуванням вагонів на станціях та впливу означених обставин на заявлені вимоги в контексті умов договору;

- суд першої інстанції по тексту оскаржуваного рішення не тільки описав і встановив обставини, що підтверджуються наданими Відповідачем доказами, але і надав правову оцінку аргументам Відповідача з урахуванням відповіді на відзив Позивача,

апеляційний суд вважає за можливе дійти висновку, що суд першої інстанції скористався передбаченим ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України правом вирішити спір на підставі наявних матеріалів справі, не застосувавши передбачених ч.2 ст.118 цього Кодексу наслідків порушення строків здійснення процесуальної дії, фактично в порядку ч.6 ст.119 Господарського процесуального кодексу України поновив такий процесуальний строк та прийняв документи.

Враховуючи, що законність процедури прийняття відзиву з документами та здійснення його оцінки судом не входить в межі апеляційного оскарження, визначених доводами та вимогами апеляційної скарги, а саме прийняття такого відзиву (безвідносно до його правомірності) також не охоплюється переліком процесуальних порушень, визначеним ч.3 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний не вбачає підстав для виходу за межі апеляційного перегляду в порядку ч.4 ст. 269 цього Кодексу. Заперечення можливості дослідження правильності правової оцінки судом першої інстанції несвоєчасно наданих Відповідачем доводів та їх підтвердження на стадії апеляційного перегляду було б несумісним як з гарантіями повноти перегляду, які витікають з позитивних зобовязань держави за ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так і з встановлених ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданнями господарського судочинства.

49. На підставі викладеного в п.п.32-48 цієї постанови, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод» та часткове скасування переглядуваного рішення Господарського суду Донецької області від 11.10.2018р. у справі №905/1851/17 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача 2190150,00грн. заборгованості з орендної плати, нарахованої після 17.03.2016р. за актами виконаних робіт №5/1 від 31.03.2017р. на суму 725400,00грн, №6/1 від 30.04.2017р. на суму 702000,00грн., №7/1 від 31.05.2017р. 725400,00грн., №15-КВ від 30.04.2017р. 202500,00грн., №17-КВ від 31.05.2017р. на суму 209250,00грн., складених Позивачем відносно вагонів, що використовувались на території проведення антитерористичної операції та які на цей час в кількості 54шт. є заблокованими, та прийняття в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні означених позовних вимог.

50. Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги розподіляються між сторонами пропорційно задоволених вимог за результатами апеляційного перегляду. При цьому, у відповідності до ч.11 цієї норми остаточний розподіл судових витрат визначатиметься різницею між сумами компенсації судового збору сторонами один одному і полягатиме у сплаті Позивачем на користь Відповідача залишку судового збору за подання апеляційної скарги, зменшеному на розмір частини судового збору за подання позовної заяви у її задоволеній частині (49278,38 276008,97 =22269,41)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод», м. Покровськ Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 11.10.2018р. (повний текст підписано 16.10.2018р.) у справі №905/1851/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 11.10.2018р. (повний текст підписано 16.10.2018р.) у справі №905/1851/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг», м. Київ щодо стягнення заборгованості з орендних платежів в розмірі 2190150,00грн., у звязку з чим викласти п.п.1-3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг», м. Київ до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод», м. Покровськ Донецької області про стягнення 3990747,68грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод» (85300, Донецька область, м. Покровськ, вул. Торгівельна, буд. 106А; ідентифікаційний код 30939178) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг» (03150, м. Київ, Печерський район, вул. Димитрова, буд. 5, корпус 2; ідентифікаційний номер 36147,00грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 3521,28грн. заборгованості з компенсації вартості залізничного тарифу, 42676,40грн. заборгованості з компенсації вартості ремонту вагонів.

3. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.»

3. В іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 11.10.2018р. (повний текст підписано 16.10.2018р.) у справі №905/1851/17 залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг» (03150, м. Київ, Печерський район, вул. Димитрова, буд. 5, корпус 2; ідентифікаційний номер 36147637) на користь Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» металургійний завод» (85300, Донецька область, м. Покровськ, вул. Торгівельна, буд. 106А; ідентифікаційний код 30939178) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 22269,41грн.

5. Доручити Господарському суду Донецької області видати накази на примусове виконання цієї постанови, оформивши їх у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

6. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.12.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 28.12.2018р.

Головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя В.І. Пушай

Суддя О.В. Стойка

Надіслано судом до ЄДРСР 28.12.2018р.