ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2589/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "ОСОБА_1 та Ко", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідас ОІЛ ЛТД", м. Дергачі, Харківська область
про стягнення 769 471,20 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (дов. № 622 від 17.10.2018 р.)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "ОСОБА_1 та Ко" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідас ОІЛ ЛТД" (надалі - Відповідач) загальну суму заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 968 210,69 грн. (де: - сума боргу за прострочення сплати орендної плати 516 555,76 грн., пені за прострочення оплати орендної плати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 32 348,42 грн., три відсотки річних в сумі 2 802,14 грн. та індексу інфляції в розмірі 2 711,92 грн., штрафу - 387 416,82 грн.; сума боргу за прострочення сплати комунальних платежів 4 685,10 грн., пені за прострочення сплати комунальних платежів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 111,58 грн., три відсотки річних в сумі 9,56 грн. та індексу інфляції в розмірі 32,80 грн., штрафу - 2 242,09 грн.; - сума боргу за прострочення сплати за експлуатаційні послуги 11 201,52 грн., пені за прострочення сплати за експлуатаційних послуг в розмірі подвійної ставки НБУ в сумі 434,56 грн., три відсотки річних в сумі 112,33 грн. та індексу інфляції в розмірі 78,41 грн., штрафу - 7 467,68 грн.). Також просить суд стягнути з Відповідача суму судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.09.2018 р. позовну заяву залишено без руху, оскільки її подано з порушенням п. 9, 10 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України.

27.09.2018 р. Позивач звернувся з клопотанням про усунення недоліків подання позовної заяви, на підставі чого судом постановлено ухвалу суду від 02 жовтня 2018 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі з призначенням справи № 922/2589/18 до розгляду в порядку загального позовного провадження. По справі розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на "18" жовтня 2018 р. о(об) 10:00. Ухвалою суду від 18.10.2018 р. розгляд підготовчого засідання відкладено на 06.11.2018 р. о 10:20. Ухвалою суду від 16.11.2018 р. заяву Позивача (вх. № 30392 від 23.10.2018 р.) про зменшення позовних вимог було задоволено та прийнято до розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.11.2018 р. о 10:20.

З наданої Позивачем заяви (вх. № 30392 від 23.10.2018 р.) про зменшення позовних вимог виходить, що між сторонами було укладено додаткову угоду по Договору про визначення строку дії договору - до 31.08.2018 року, перераховані 07.07.2017 р. Орендарем авансові платежі у загальній сумі 227 577,60 грн., що віднесені Орендодавцем на покриття орендної плати.

Таким чином, Позивач просить стягнути з Відповідача загальну суму заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 769 471,20 грн. (де: - сума боргу за прострочення сплати орендної плати 288 978,16 грн., пені за прострочення оплати орендної плати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 43 203,50 грн., три відсотки річних в сумі 3 852,68 грн. та індексу інфляції в розмірі 2 711,92 грн., штрафу - 387 416,82 грн.; сума боргу за прострочення сплати комунальних платежів 6 220,92 грн., пені за прострочення сплати комунальних платежів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 364,37 грн., три відсотки річних в сумі 29,21 грн. та індексу інфляції в розмірі 74,65 грн., штрафу - 4 685,109 грн.; - сума боргу за прострочення сплати за експлуатаційні послуги 14 935,36 грн., пені за прострочення сплати за експлуатаційних послуг в розмірі подвійної ставки НБУ в сумі 1 040,05 грн., три відсотки річних в сумі 88,08 грн. та індексу інфляції в розмірі 179,22 грн., штрафу - 14 935,36 грн.).

Представник Позивача у судовому засіданні зменшенні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд задовольнити. Також просить суд задовольнити клопотання про повернення частини сплаченого судового збору в сумі 2981,09 грн. на підставі зменшення розміру позовних вимог.

Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не відомі, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, керуючись принципом Верховенства права суд встановив наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Таким чином, даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів України.

01 червня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 ТА КО» (надалі Позивач та/або ПрАТ «ОСОБА_1 ТА КО», Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІДАС ОІЛ ЛТД» (надалі Відповідач та/або ТОВ «МІДАС ОІЛ ЛТД», Орендар) було укладено Договір оренди №128/С72-2017 (надалі Договір), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) частину нежитлового приміщення в Офісному центрі загальною площею 263,4 кв.м. на умовах, викладених у цьому Договорі й невідємних Додатках до нього, для розміщення Орендарем офісу. (п.1.1 Договору).

Відповідно до Протоколу загальних зборів акціонерів ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОСОБА_1 ТА КО» від 28 серпня 2017, внесено зміни до типу та найменування Товариства, а саме: змінено повне найменування Товариства з ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОСОБА_1 ТА КО» на ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОСОБА_1 ТА КО».

Орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове платне користування нежитлові приміщення, відповідно до ОСОБА_3 приймання-передачі приміщення від 10 липня 2017 року (Додаток №3 до Договору, а.с. 33).

Пунктом 5.1.1 Договору встановлена щомісячна орендна плата, а саме: протягом періоду з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2017 року, щомісячна орендна плата по взаємній згоді Сторін складає 97 458, 00 грн. (разом з ПДВ).

Протягом періоду з 01 жовтня 2017 року по 01 травня 2020 року, щомісячна орендна плата по взаємній згоді Сторін складає 113 788, 80 грн. (разом з ПДВ).

Нарахування щомісячної орендної плати починається з дати акту приймання-передачі.

Починаючи з 01.01.2018 Орендар має право раз на рік змінювати щомісячну орендну плату за даним Договором, на величину індексу споживчих цін, розрахованого на основі показників Державного комітету статистики України за 12 місяців, починаючи з місяця укладення даного Договору. Збільшена (проіндексована) згідно цього пункту орендна плата стає базовою для розрахунку на наступний календарний рік.

Актом визначення розміру орендної плати від 10 січня 2018 року за Договором, відповідно до умов підпункту 5.1.1 Договору, Сторони визначили базову орендну плату для розрахунку на 2018 рік в сумі 129 138, 94 грн. (разом з ПДВ), яка застосовується при розрахунку щомісячної орендної плати за Договором починаючи з 01 січня 2018 року.

Пунктом 5.1.2 Договору визначено порядок внесення орендних платежів, а саме: орендні платежі вносяться на поточний рахунок Орендодавця щомісяця авансом не пізніше 10 (десятого) календарного дня місяця, за який здійснюється оплата.

Відповідно до пункту 5.2 Договору, Орендар користується й сплачує/компенсує всі комунальні платежі й платежі за експлуатаційні послуги, що надаються.

Згідно з пунктом 9 Правил експлуатації приміщень, що орендуються у ТОЦ «PLATINUM PLAZA» (Додаток №2 до Договору), Орендар зобовязаний компенсувати витрати Орендодавця на комунальні й експлуатаційні послуги за попередній місяць до 20 числа поточного місяця.

Відповідно до пункту 5.3 Договору, Орендодавець надає Орендареві обґрунтовану калькуляцію розрахунків за комунальні платежі й платежі за експлуатаційні послуги. Оплата за комунальні послуги здійснюється на підставі ОСОБА_3 предявлення до відшкодування суми комунальних витрат за вказаний період, оплата за експлуатаційні послуги здійснюється на підставі ОСОБА_3 здачі-приймання робіт (надання послуг) за вказаний період. Вищезазначені акти містять калькуляцію розрахунків.

Відповідно до пункту 5.1.5 Договору протягом 3 (трьох) робочих днів від дати підписання даного Договору Орендар вносить на розрахункових рахунок Орендодавця авансовий платіж, який дорівнює орендній платі з 2 (два) календарних місяця оренди в сумі 227 577,60 (двісті двадцять сім тисяч пятсот сімдесят сім гривень 60 копійок) гривень), у тому числі ПДВ 20%. Авансовий платіж зараховується в рахунок орендної плати за 2 (два) останніх місяця оренди.

З додаткової угоди від 17 серпня 2018 року, підписаної між Позивачем та Відповідачем, вбачається, що останнім днем оренди за Договором є 31 серпня 2018 року (копія міститься в додатках до заяви). Згідно пункту 2.1 даної додаткової угоди Орендар повинен здійснити усі розрахунки за умовами договору до 30 вересня 2018 року.

У звязку із підписанням сторонами по Договору додаткової угоди про визначення строку дії договору - до 31 серпня 2018 року, перераховані 07 липня 2017 року Орендарем авансові платежі у загальній сумі 227 577,60 грн. віднесені Орендодавцем на покриття орендної плати за Договором відповідно до умов пункту 5.1.5 Договору, що складає: на повне погашення орендної плати за липень 2018 року у розмірі 129 128,95 грн.; на часткове погашення орендної плати за серпень 2018 року у розмірі 98 438,66 грн.

Позивач у наданій заяві про зменшення позовних вимог зазначає, що станом на 18 жовтня 2018 року Відповідачем не сплачено наступні платежі за Договором: орендна плата, відповідно до ОСОБА_3 нарахування орендних платежів (копії додані раніше до позовної заяви) за період: травень 2018, червень 2018, серпень 2018 (не в повному обсязі); комунальні платежі, відповідно до ОСОБА_3 предявлення до відшкодування суми комунальних витрат за період: червень 2018, липень 2018, серпень 2018; експлуатаційні послуги, відповідно до ОСОБА_3 здачі-приймання робіт (надання послуг) за період травень 2018, червень 2018, липень 2018, серпень 2018.

На підставі чого Відповідачем було допущено прострочку сплати орендної плати, починаючи з дати настання зобовязання по дату підготовки позовної заяви у термін: травень 2018: 11 травня 2018 18 жовтня 2018 (включно) - 161 день прострочки; червень 2018: 11 червня 2018 18 жовтня 2018 (включно) 130 днів прострочки; липень 2018: 11 липня 2018 16 серпня 2018 (включно) -37 днів прострочки; серпень 2018: 11 серпня 2018 18 жовтня 2018 (включно) - 69 днів прострочки.

Відповідно до підпункту 9.1 Додатку №2 до Договору, датою настання зобовязання по сплаті комунальних платежів та експлуатаційних послуг за вказаний період є 20 число поточного місяця: Орендар зобовязаний компенсувати витрати Орендодавця на комунальні й експлуатаційні послуги за попередній місяць до 20 числа поточного місяця.

Відповідачем допущено прострочку зі сплати комунальних платежів, починаючи з дати настання зобовязання, за період: червень 2018: 21 липня 2018 18 жовтня 2018 (включно)-90 днів прострочки; липень 2018: 21 серпня 2018 18 жовтня 2018 (включно) -59 днів прострочки; серпень 2018: 01 жовтня 2018 18 жовтня 2018 (включно) - 18 днів прострочки.

Починаючи з дати настання зобовязання Відповідачем допущено прострочку зі сплати з надання експлуатаційних послуг за період: травень 2018: 21 червня 2018 18 жовтня 2018 (включно) -120 днів прострочки (експлуатаційні); червень 2018: 21 липня 2018 18 жовтня 2018 (включно) - 90 днів прострочки; липень 2018: 21 серпня 2018 18 жовтня 2018 (включно) -59 днів прострочки; серпень 2018: 01 жовтня 2018 18 жовтня 2018 (включно) - 18 днів прострочки.

Відповідно до пункту 5.8 Договору, якщо будь-який платіж за даним Договором є простроченим, Орендар сплачує Орендодавцеві додатково до простроченої суми пеню за кожний календарний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення.

Відповідно до пункту 5.9 Договору, у випадку прострочення сплати орендної плати, комунальних платежів або/та платежів за експлуатаційні послуги на строк більше ніж 30 (тридцять) календарних днів, Орендар сплачує штраф у розмірі, який дорівнює простроченій сумі платежу.

З вищенаведеного та зазначеного Позивачем вбачається, що у Відповідача виникла заборгованість за несплату орендної плати, комунальних та експлуатаційних послуг, з урахуванням штрафних санкцій пені та штрафу, 3% річних та індексу інфляції становить 769 471,20 (сімсот шістдесят девять тисяч чотириста сімдесят одна гривня 20 копійок).

Позивачем для досудового врегулювання спору, було направлено Відповідачу ОСОБА_4 №441 від 24.07.2018 про сплату заборгованості по Договору оренди №128/С72-2017 від 01.06.2017 р., яка отримана останнім 25.07.2018 (з відміткою про отримання Директором ТОВ «МІДАС ОІЛ ЛТД» (ОСОБА_3О.)), але до часу звернення як позову так й заяви про зменшення позовних вимог, Відповідач оплату не здійснив, вимоги не виконав.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, керуючись принципом Верховенства права суд вирішив, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649,651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 610 ЦКУ визначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями (ч. 1 ст. 232 ГК України). Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено (ст. 224 ГК України).

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З вищевикладених підстав суд вважає за доцільне зазначити, що підлягає задоволенню стягнення з Відповідача сум заборгованості та штрафних санкцій у розмірі 766505,41 грн., а саме: сума боргу за прострочення сплати орендної плати 288 978,16 грн., пені за прострочення оплати орендної плати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 43203,50 грн., три відсотки річних в сумі 3 852,68 грн., штрафу - 387 416, 82 грн.; сума боргу за прострочення сплати комунальних платежів 6 220,92 грн., пені за прострочення сплати комунальних платежів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 364,37 грн., три відсотки річних в сумі 29,21 грн., штрафу - 4 685,10 грн.; сума боргу за прострочення сплати за експлуатаційні послуги 14 935,36 грн., пені за прострочення оплати експлуатаційних послуг в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 1040,05 грн., три відсотки річних в сумі 88,08 грн., штрафу - 14 935,36 грн.

Стосовно стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 2965,79 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. З ст. 549 ЦК України).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов'язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов'язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов'язання.

Водночас формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс1 1).

Як передбачено нормами Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 3 липня 1991 року № 1282-XII (надалі - Закон) та Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення (надалі - Постанова) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (ст. 1). Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (ст. 3 Закону). Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 4 Закону). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (п. 1 Постанови).

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Індекс інфляції застосовується для індексації грошових доходів населення, для розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів, які виплачується у разі затримки їх виплати більше, ніж на один місяць, для переоцінки обєктів основних засобів, для індексації збитків від крадіжок, недостачі, псування (втрати) матеріальних цінностей, індексації нормативної грошової оцінки землі, індексації величини орендної плати за землю і ще в деяких інших випадках.

Позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього. Також, не надано доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях

Вищий господарський суд України інформаційним листом 17.07.2012 № 01-06/928/2012 Про практику застосування вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права визначив щодо частини другої статті 625 ЦК України у розгляді справ зі спорів, пов'язаних з визначенням суми боргу з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (див. постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2011 № 11/109).

Виходячи з переліку зазначених норм та норм встановлених у статтях 73, 74, 76, 77 та 86 ГПК України, суд вважає за доцільне зазначити, що зазначена Позивачем сума індексу інфляції у позові не має жодного обґрунтування та посилання, що прострочення грошового зобов'язання від Відповідача, виступає способом захисту майнового права у вигляді відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора саме від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та на підставі чого Позивачем (кредитором) повинно бути отримано компенсацію (плату) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Тому суд не вбачає правових підстав в задоволенні в даному позові щодо стягнення з Відповідача індексу інфляції, як такої що спричинило Позивачеві матеріальні втрати (збитки) саме від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 257, 525, 526, 610, 612, 629, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 224-229, 231 Господарського кодексу України, ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідас ОІЛ ЛТД" (62300, Харківська обл., Дергачівський р-н, м. Дергачі, вул. Лозівська, 96, ) на користь Приватного акціонерного товариства "ОСОБА_1 та Ко" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 70, ) заборгованість та штрафних санкцій у розмірі 766505,41 грн. (де: сума боргу за прострочення сплати орендної плати 288 978,16 грн., пені за прострочення оплати орендної плати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 43203,50 грн., три відсотки річних в сумі 3 852,68 грн., штрафу - 387 416,82 грн.; сума боргу за прострочення сплати комунальних платежів 6 220,92 грн., пені за прострочення сплати комунальних платежів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 364,37 грн., три відсотки річних в сумі 29,21 грн., штрафу - 4 685,10 грн.; сума боргу за прострочення сплати за експлуатаційні послуги 14 935,36 грн., пені за прострочення оплати експлуатаційних послуг в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 1040,05 грн., три відсотки річних в сумі 88,08 грн., штрафу - 14 935,36 грн.), а також суму судового збору у розмірі 11 486,24 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення інфляційних збитків в сумі 2965,79 грн. - в позові відмовити.

Повне рішення складено 17.12.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя ОСОБА_5