СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Справа № 905/1484/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

за участю представників:

від апелянта ОСОБА_1 за довіреністю від 16.10.2018 №184, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.07.2012 № 1276,

від відповідача ТОВ "Зета Інвест" ОСОБА_2- за довіреністю від 27.07.2018 №3, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 11.05.2012 №1210,

від третьої особи не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (вх.№ 1074) на рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2018, ухвалене суддею Ніколаєвою Л.В. в приміщенні господарського суду Донецької області (повний текст рішення складено 16.10.2018),

у справі №905/1484/18,

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Камянське, Дніпропетровська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест", м. Маріуполь, Донецька область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод", м. Камянське, Дніпропетровська область,

про спонукання до виконання зобовязання

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест", м.Маріуполь, Донецька область,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Камянське, Дніпропетровська область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод", м. Камянське, Дніпропетровська область,

про стягнення заборгованості в сумі ,45 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат", звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою, в якій просив суд зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест" виконати в натурі грошове зобовязання за договором про переведення боргу (заміни боржника у зобовязанні) № ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 від 30.07.2018 шляхом сплати на користь ОСОБА_3 "Дніпровський коксохімічний завод" боргу у розмірі ,00 грн (а.с.4-10).

Позовні вимоги ПАТ "ДМК" з посиланням на приписи статей 510, 520, 526, 527, 528, 626, 629 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що на підставі договору від 30.07.2018 № ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 відбулась заміна ПАТ "ДМК" (первісного боржника) на ТОВ "Зета Інвест" (нового боржника) у зобовязаннях на загальну суму ,00 грн за договорами, визначеними пп. 1.2.1-1.2.16 цього договору, проте ТОВ "Зета Інвест" всупереч умовам договору про переведення боргу та норм чинного законодавства не виконав зобовязання по сплаті на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" (кредитора) зазначеного боргу.

Вважає, що ПАТ "ДМК" як сторона договору від 30.07.2018 № ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 має право вимагати від ТОВ "Зета Інвест" виконання зазначеного вище грошового зобовязання на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ", оскільки за приписами частини 2 статті 528 Цивільного кодексу України у випадку неналежного виконання відповідачем цих зобовязань кредитор матиме право вимагати виконання грошового зобовязання від ПАТ "ДМК".

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/1484/18 за правилами загального позовного провадження, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" - ОСОБА_3 "ДКХЗ" (а.с.1-2).

27.08.2018 до місцевого господарського суду від ТОВ "Зета Інвест" надійшла зустрічна позовна заява (вх.№17636/18), в якій позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути з ПАТ "ДМК" на користь ТОВ "Зета Інвест" заборгованість за договором від 30.07.2018 №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 у розмірі 2 549 856 173,76грн, штраф у розмірі 509 971 234,69грн (а.с.52-61).

В обґрунтування зустрічного позову відповідач з посиланням на положення статей 11, 509, 525, 526, 530, 627, 629 Цивільного кодексу України, пункти 2.1, 2.2, 5.1 договору від 30.07.2018 №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30, вказує на факт невиконання ПАТ "ДМК" зобовязань за договором про переведення боргу (заміни боржника у зобовязанні) в частині сплати на користь ТОВ "Зета Інвест" винагороди у сумі, еквівалентній 92 860 753,01 доларів США у визначений сторонами строк.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.08.2018 прийнято зустрічний позов ТОВ "Зета Інвест" до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднано в одне провадження у справі №905/1484/18, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні ПАТ "ДМК" - ОСОБА_3 "ДКХЗ" (а.с 49-50).

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.10.2018 відмолено Публічному акціонерному товариству "Дніпровський металургійний комбінат" у задоволенні позову. Задоволено зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест" заборгованість в сумі ,76 грн, штраф в сумі 509971234,69 грн, судовий збір в сумі 616700 грн.

При ухваленні оскаржуваного рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог місцевий господарський суд, керуючись приписами статей 15, 16, 510, 513, 520, 521, 598, 604, 626 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, статті 5 Господарського процесуального кодексу України, виходив з того, що з моменту підписання договору від 30.07.2018 №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 зобовязання ПАТ "ДМК" щодо сплати боргу на загальну суму 2 485 093 599 грн на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" є припиненим, припинення вказаного зобовязання є безумовним та не залежить від виконання/невиконання ТОВ "Зета Інвест" грошового зобовязання перед ОСОБА_3 "ДКХЗ", обставини щодо невиконання такого зобовязання не впливають на права та інтереси ПАТ "ДМК", право вимоги виконання зобовязання щодо сплати боргу належить кредитору - ОСОБА_3 "ДКХЗ", у звязку з чим дійшов висновку про недоведеність наявності порушеного права ПАТ "ДМК" та необґрунтованість позовних вимог за первісним позовом.

Водночас суд першої інстанції, керуючись приписами статей 11, 509, 525, 526, 530, 549, 611, 629 Цивільного кодексу України, посилаючись на невиконання ПАТ "ДМК" зобовязань за договором від 30.07.2018 №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 зі сплати винагороди ТОВ "Зета Інвест" у встановлений договором строк, дійшов висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 92 860 753,01 доларів США (станом на 15.08.2018 становить 2 549 856 173,76 грн), а також правомірність нарахування штрафу у розмірі 20% від суми невиконаного грошового зобовязання у розмірі 18 572 150,60 доларів США (станом на 15.08.2018 становить 509 971 234,69 грн).

При цьому, надаючи оцінку аргументам ПАТ "ДМК" про нікчемність погодженої сторонами умови щодо виплати винагороди за переведення боргу, суд дійшов висновку, що зміст укладеного договору про переведення боргу відповідає положенням статей 520, 521 ЦК України, а погодження сторонами у договорі умов щодо сплати ПАТ "ДМК" на користь ТОВ "Зета Інвест" винагороди узгоджується зі статтею 627 ЦК України та не суперечить чинному законодавству України.

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі №905/1484/18 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким первісний позов Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест" про зобовязання відповідача виконати грошове зобовязання за договором про переведення боргу від 30.07.2018 №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 шляхом сплати на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" коштів у розмірі НОМЕР_1 грн задовольнити у повному обсязі; у задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест" до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення ,76 грн заборгованості, 509971234,69 грн штрафу, а також 616700,00 грн судового збору - відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає про порушення місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволені первісних позовних вимог норм матеріального права, які полягають у не застосуванні до спірних правовідносин положень статті 528 ЦК України, що призвело до помилкового висновку про відсутність порушеного права ПАТ "ДМК".

Також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення зустрічних вимог ТОВ "Зета Інвест", оскільки до спірних правовідносин не було застосовано положення статей 213, 217 ЦК України, ст. 520 ЦК України та не надано оцінки аргументам позивача за первісним позовом про нікчемність положень пункту 2.1 договору щодо виплати винагороди. На думку скаржника, положення щодо виплати винагороди не відповідає чинному законодавству, зокрема, приписам статті 520 Цивільного кодексу України, а отже, відсутні правові підстави для сплати ПАТ "ДМК" заборгованості за договором від 30.07.2018 № ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 та штрафу від суми боргу.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів розміру заборгованості, що стягнута з ПАТ "ДМК" на користь ТОВ "Зета Інвест".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі №905/1484/18 та призначено справу до розгляду на 10.12.2018.

03.12.2018 до суду апеляційної інстанції представником ТОВ "Зета Інвест" подано відзив на апеляційну скаргу (вх. № 1812 від 03.12.2018), в якому він заперечує проти доводів апелянта та просить відмовити у задоволені апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі № 905/1484/18 в повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач за первісним позовом, посилаючись на положення статей 520, 598 Цивільного кодексу України, пункт 1.7 договору, зазначає, що зобовязання ПАТ "ДМК" перед ОСОБА_3 "ДКХЗ" в частині сплати боргу у загальній сумі 2 485 093 599,00 грн є припиненими з дати підписання сторонами договору - 30.07.2018, що свідчить про необґрунтованість тверджень апелянта щодо застосування до спірних правовідносин положень статті 528 ЦК України.

Зазначає, що невиконання грошових зобов'язань відповідачем перед ОСОБА_3 "ДКХЗ" за договором від 30.07.2018 №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 не впливає на права або інтереси позивача за первісним позовом, оскільки останній не є стороною зазначеного зобовязання, тоді як право вимоги виконання зобовязання щодо сплати боргу належить кредитору ОСОБА_3 "ДКХЗ".

При цьому, вважає необґрунтованими посилання апелянта на невідповідність умов договору чинному законодавству, оскільки жодною чинною нормою права на заборонено визначати платність договору по заміні боржника у зобов'язанні.

06.12.2018 до Східного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 2019), в якому третя особа просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат на рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2018 року у справі № 905/1484/18, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

На думку третьої особи відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке: позивач з моменту укладення договору про переведення боргу втратив статус боржника у зобовязанні по сплаті коштів на загальну суму 2 485 093 599,00 грн, що стягнута з первісного боржника за рішеннями суду; обовязок виконання зазначеного вище зобовязання покладено виключно на нового боржника - ТОВ "Зета Інвест"; позивач не є кредитором у зобовязанні по сплаті коштів у загальній сумі 2 485 093 599,00 грн та не має права вимагати виконання зобовязання на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ". Вказані обставини на думку третьої особи свідчать про відсутність порушеного права ПАТ "ДМК".

Також вважає, що погодження умов щодо виплати винагороди за договором про переведення боргу не суперечить діючому законодавству України, оскільки останнім не встановлено заборону на узгодження сторонами правочину щодо заміни боржника умов отримання винагороди новим боржником від первісного боржника.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у звязку із знаходженням на лікарняному судді Бородіної Л.І., здійснено повторний розподіл судової справи №905/1484/18 та визначено наступний склад колегії судді для її розгляду: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Шутенко І.А.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі. Просив скасувати рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі №905/1484/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов ПАТ "ДМК" та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ "Зета Інвест".

Представник ТОВ "Зета Інвест" заперечив проти вимог апеляційної скарги, зазначив про правомірність судового рішення місцевого господарського суду у даній справі, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволені апеляційної скарги ПАТ "ДМК" на рішення Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі № 905/1484/18.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 "ДКХЗ", в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений відповідно до вимог статті 268 Господарського процесуального кодексу України, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.204).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки, судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 у справі №904/10673/17 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" заборгованість в розмірі 317 249 237,77 грн, 3 % річних в розмірі 4 699 436,95 грн, штраф в розмірі 186 862 100,16 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 616 700,00 грн.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 20.07.2017 №17/320/17-0520-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2018 у справі №904/9088/17 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" основну заборгованість у розмірі 305 624 429,35 грн, інфляційні втрати в розмірі 444 091,72 грн, 3% річних у розмірі 827 197,82 грн, пеню у розмірі 4 788 043,52 грн, судовий збір в розмірі 240 000,00грн.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 20.07.2017 №17/320/17-0520-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі №904/1433/18 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" 213549,54грн основної заборгованості; 19131,70грн пені; 64064,68грн штрафу; 1720,10грн трьох відсотків річних; 4476,93грн судового збору;. в решті позовних вимог відмовлено.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 20.07.2017 №17/320/17-0520-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 у справі №904/10671/17 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" суму основного боргу 855 236 316, 70 грн, 470 292 072,41 грн штрафу, 11 415 900,35 грн 3% річних, 616 700,00 грн судового збору.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 01.08.2017 №17/361/17-0593-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 у справі №904/9105/17 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" 712 403 925,26 грн основного боргу, 1 603 797,87 грн 3% річних, 5 424 874,16 грн пені та 240 000,00 грн витрати по сплаті судового збору.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 01.08.2017 №17/361/17-0593-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2018 у справі №904/10669/17 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" 178 642 243,16грн основного боргу, 1 637 365,67грн річних, 86 253 377,19грн штрафу, 616 700,00грн судового збору,

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 01.08.2017 17/366/17-0580-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2017 у справі №904/8969/17 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" 10 782 858,83 грн основного боргу, 39 259,74 грн 3% річних, 325 164,48 грн пені та 238 299,41грн витрат по сплаті судового збору.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору поставки коксового газу від 13.08.2014 №14/515/14-1433-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2018 у справі №904/10667/17 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" суму заборгованості в розмірі 7674920,81 грн, штраф в сумі 4803400,86 грн, 3% річних в сумі 148905,47 грн та 189408,42 грн витрат по сплаті судового збору

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору поставки коксового газу від 13.08.2014 №14/515/14-1433-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2018 у справі №904/10672/17 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" суму заборгованості в розмірі 647990870,85 грн, штраф в сумі 308027739,06 грн, 3% річних в сумі 7702943,89 грн та 616700,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору поставки від 28.07.2017 №17-0525-02/327 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2018 у справі №904/10674/17 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" суму заборгованості в розмірі 409358364,97 грн, штраф в сумі 130641075,80 грн, 3% річних в сумі 4661245,04 грн та 616700,00 грн витрат по сплаті судового збору, видати позивачу наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 27.07.2017 №17-0538-02/333 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2018 у справі №904/10670/17 сятгнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" основну заборгованість за договором 17/356/17-0561-02 від 07.08.2017 у розмірі 6 848 766,29 грн, штраф у розмірі 8 633 045,91 грн, 3% річних у розмірі 192 228,09 грн, та витрати по сплаті судового збору у сумі 235 110,60 грн.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 07.08.2017 17/356/17-0561-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі №904/1178/18 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" суму основного боргу 635 236, 25 грн, 5 458, 87 грн 3% річних, 57 600, 97 грн пені, 10 474, 44 грн судового збору.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 07.08.2017 17/356/17-0561-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі №904/10668/17 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" 623 121 103,91 грн основного боргу, 706 432 326,90 грн 30% штрафу, 14 385 751,70 грн 3% річних та 560 000,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору поставки від 31.12.2014 №15/05/15-0384-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2018 у справі №904/9822/17 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" 5 658 246,05 грн заборгованості, 36 551,88 грн 3 % річних, 1 697 473,62 грн штрафу, 110 884,07 грн судового збору.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 05.09.2017 №1764/472 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі №904/1099/18 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" суму основного боргу у розмірі 1 347 148,39грн, пені 87 902,91 грн, 3% річних 7 765,77 грн та витрати по сплаті судового збору 21 642,26 грн.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору поставки від 06.12.2017 №17/581/17-1002-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2018 у справі №904/1097/18 стягнуто з ПАТ "ДМК" на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" суму основної заборгованості у розмірі 40008325,28грн, штраф у розмірі 564414540,36грн, 3% річних у розмірі 606372,72грн, пеню у розмірі 6269664,31грн та судовий збір в розмірі 616699,44грн.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 "ДКХЗ" у даній справі було неналежне виконанням ПАТ "ДМК" умов договору від 14.07.2017 №17/320/17-0544-02 щодо повного та своєчасного розрахунку.

Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили у встановленому законом порядку, встановлені обставини щодо неналежного виконання ПАТ "ДМК" зобовязань за наступними договорами: договір купівлі-продажу від 20.07.2017 №17/302/17-0520-02; договір від 01.08.2017 №17/361/17-0593-02; договір від 01.08.2017 №17/366/17-0580-02; договір поставки коксового газу від 13.08.2014 №14/515/14-1433-02; договір поставки від 28.07.2017 №17-0525-02/327; договір від 27.07.2017 №17-0538-02/233; договір від 07.08.2017 №17/356/17-0561-02; договір поставки від 31.12.2014 №15/05/15-0384-02; договір від 05.09.2017 №1764/472; договір поставки від 06.12.2017 №17/581/17-1002-02; договір від 14.07.2017 №17/320/17-0544-02.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальна сума пені та штрафу, що стягнуті вищезазначеними рішеннями суду, складає 2 485 093 599,00 грн (місцевим господарським судом помилково зазначено суму 2 845 093 599,00 грн).

Матеріалами справи підтверджується, що листом від 30.07.2018 ОСОБА_3 "ДКХЗ" (кредитором) надано згоду ПАТ "ДМК" (первісному боржнику) на укладення договору про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) між кредитором, первісним боржником та ТОВ "Зета Інвест" (новим боржником) у відповідності до вимог статті 520 Цивільного кодексу України. Зі змісту цього листа свідчить, що кредитор не заперечує проти переведення боргу на нового боржника в загальній сумі 2 485 093 599,00 грн (а.с.21-23).

30.07.2018 між Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" (кредитор), Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест" (новий боржник) укладено договір №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 про переведення боргу (заміну сторони у зобовязанні) (далі-договір) (а.с.16-20).

У пункті 1.1 договору зазначено, що цей договір направлений на регламентацію цивільних правовідносин, що виникли з приводу заміни у зобовязанні первісного боржника на нового боржника (переведення боргу) в порядку та на умовах, визначених даним договором та діючим законодавством України, у зобовязаннях, що виникли із договорів, вказаних в п.п. 1.2.1 - 1.2.16 даного договору, що укладені між первісним боржником та кредитором.

Згідно пункту 1.2 договору первісний боржник переводить на нового боржника борг у загальній сумі 2 485 093 599 грн за договорами вказаними в п.п. 1.2.1 - 1.2.16 даного договору, що укладені між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе зобовязання первісного боржника за договорами вказаними в п.п. 1.2.1 - 1.2.16 даного договору на загальну суму 2 485 093 599 грн.

Борг (грошові зобовязання) первісного боржника у сумі 2 485 093 599 грн, що переводиться на нового боржника за цим договором складається з наступних зобовязань:

- за договором купівлі-продажу №17/302/17-0520-02 від 20.07.2017 в частині зобовязань по сплаті штрафу в розмірі 186 862 100,16 грн, що стягнутий з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 у справі №904/10673/17 (п.1.2.1);

- за договором купівлі-продажу №17/302/17-0520-02 від 20.07.2017 в частині зобовязань по сплаті пені, що нарахована за період з 30.08.2017 по 12.10.2017 в розмірі 4 788 043,52грн, що стягнута з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2018 у справі №904/9088/17 (п.1.2.2);

- за договором купівлі-продажу №17/302/17-0520-02 від 20.07.2017 в частині зобовязань по сплаті пені що нарахована за період з 30.01.2018 по 01.03.2018 в розмірі 19 131,70 грн та штрафу у розмірі 64 064,68 грн, що стягнуті з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі №904/1433/18 (п.1.2.3);

- за договором №17/361/17-0593-02 від 01.08.2017 в частині зобовязань по сплаті штрафу в розмірі 470 292 072,41 грн, що стягнутий з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 у справі №904/10671/17 (п.1.2.4);

- за договором №17/361/17-0593-02 від 01.08.2017 в частині зобовязань по сплаті пені, що нарахована за період з 09.09.2017 по 01.11.2017 в розмірі 5 424 874,16 грн, що стягнута з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 у справі №904/9105/17 (п.1.2.5);

- за договором №17/366/17-0580-02 від 01.08.2017 в частині зобовязань по сплаті штрафу в розмірі 86 253 377,19 грн, що стягнутий з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2018 у справі №904/10669/17 (п.1.2.6);

- за договором на поставку коксового газу №14/515/14-1433-02 від 13.08.2014 в частині зобовязань по сплаті пені за період з 21.08.2017 по 31.10.2017 в розмірі 325 164,48 грн, що стягнута з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2017 у справі №904/8969/17 (п.1.2.7);

- за договором на поставку коксового газу №14/515/14-1433-02 від 13.08.2014 в частині зобовязань по сплаті штрафу в розмірі 4 803 400,86 грн, що стягнутий з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2018 у справі №904/10667/17 (п.1.2.8);

- за договором поставки № 17-0525-02/327 від 28.07.2017 в частині зобовязань по сплаті штрафу в розмірі 308 027 739,06 грн, що стягнутий з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2018 у справі №904/10672/17 (п.1.2.9);

- за договором № 17-0538-02/233 від 27.07.2017 в частині зобовязань по сплаті штрафу в розмірі 130 641 075,80 грн, що стягнутий з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2018 у справі №904/10674/17 (п.1.2.10);

- за договором № 17/356/17-0561-02 від 07.08.2017 в частині зобовязань по сплаті штрафу в розмірі 8 633 045,91 грн, що стягнутий з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2018 у справі №904/10670/17 (п.1.2.11);

- за договором № 17/356/17-0561-02 від 07.08.2017 в частині зобовязань по сплаті пені, що нарахована за період з 30.11.2017 по 10.05.2018 в розмірі 57 600,97 грн, що стягнута з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі №904/1178/18 (п.1.2.12);

- за договором поставки №15/05/15-0384-02 від 31.12.2014 в частині зобовязань по сплаті штрафу в розмірі 706 432 326,90 грн, що стягнутий з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі №904/10668/17 (п.1.2.13);

- за договором поставки продукції №1764/472/17-0714-02 від 05.09.2017 в частині зобовязань по сплаті штрафу в розмірі 1 697 473,62 грн, що стягнутий з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2018 у справі №904/9822/17 (п.1.2.14);

- за договором поставки № 17/581/17-1002-02 від 06.12.2017 в частині зобовязань по сплаті пені, що нарахована за період з 28.02.2018 по 10.05.2018 в розмірі 87 902,91 грн, що стягнута з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 у справі №904/1099/18 (п.1.2.15);

- за договором купівлі-продажу сировини, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів № 17/320/17-0544-02 від 14.07.2017 в частині зобовязань по сплаті пені, що нарахована за період з 01.10.2017 по 10.05.2018 в розмірі 6 269 664,31 грн та штрафу в розмірі 564 414 540,36 грн, що стягнуті з первісного боржника на користь кредитора рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2018 у справі №904/1097/18 (п.1.2.16).

Виходячи з пунктів 1.3-1.6 договору кредитор надає повну та безвідкличну згоду на переведення боргу та зобовязується прийняти виконання зобовязань від нового боржника. Кредитор і первісний боржник підтверджують (гарантують) новому боржнику дійсність переведених за цим договором зобовязань. Моментом переходу (переведення) боргу від первісного боржника до нового боржника є дата підписання сторонами цього договору. Зобовязання первісного боржника перед кредитором на загальну суму 2 485 093 599 грн, що переводяться за цим договором, детальний перелік, яких вказаний у п.1.2.1-1.2.16 договору вважаються припиненими з дати підписання сторонами цього договору.

Розділом 2 договору передбачено умови щодо оплати та порядок розрахунків.

Так, відповідно до пункту 2.1 договору за переведення боргу первісний боржник сплачує новому боржнику винагороду, що дорівнює боргу в розмірі визначеному пунктом 1.2 цього договору, а саме у розмірі 2 485 093 599 грн. Первісний боржник та новий боржник погодили еквівалент винагороди нового боржника в іноземній валюті, а саме в доларах США. Еквівалент винагороди нового боржника в доларах США на дату підписання цього договору складає 92 860 753 долари США 01 цент за офіційним курсом Національного банку України на 30.07.2018 (2676,1506 гривень за 100 доларів США). Первісний боржник та новий боржник визначають грошове зобовязання первісного боржника перед новим боржником (винагороду), як еквівалент 92 860 753,01 доларів США.

Первісний боржник зобовязаний оплатити новому боржнику еквівалент грошового зобовязання (винагороди) в доларах США протягом 2 (двох) робочих днів з моменту вступу в силу цього договору, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на рахунок нового боржника, зазначений в цьому договорі. Сума винагороди, що підлягає сплаті у гривнях визначається первісним боржником за офіційним курсом доларів США, який встановлений Національним банком України на день здійснення платежу (п.2.2 договору).

Згідно пунктів 3.1 та 3.3 договору первісний боржник зобовязаний протягом 2 (двох) робочих днів з моменту вступу в силу цього договору передати новому боржнику оригінали та/або належним чином засвідчені копії всіх документів, що підтверджують право вимоги кредитора. Передача документів оформлюється актом прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками і скріплюється печатками сторін. Новий боржник зобовязується виконати зобовязання первісного боржника на умовах основних договорів в розмірі визначеному в п.1.2 цього договору.

Відповідно до пункту 4.3. договору у разі несвоєчасного виконання своїх зобовязань за пунктами 2.1-2.2 цього договору, первісний боржник зобовязаний сплатити новому боржнику штраф у розмірі 20% від суми невиконаного грошового зобовязання (еквівалент винагороди в доларах США на дату підписання цього договору), що становить еквівалент 18 572 150,60 доларів США. Первісний боржник зобовязаний самостійно сплатити штраф новому боржнику в день виникнення обставин несвоєчасного виконання грошового зобовязання первісного боржника за пунктами 2.1-2.2 цього договору. Сума штрафу, що підлягає сплаті у гривні, визначається первісним боржником за офіційним курсом доларів США, який встановлений Національним банком України на день здійснення платежу.

Цей договір вважається укладеним, вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками сторін і діє до завершення виконання сторонами зобовязань за ним (п. 5.1 договору).

30.07.2018 ПАТ "ДМК" (первісним боржником) передано ТОВ "Зета Інвест" (новому боржнику) всі належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують право вимоги кредитора (ОСОБА_3 "ДКХЗ") за договором, що існують на дату укладання договору, а також права, що можуть виникнути в подальшому, включаючи право вимоги виконання зобовязань за договором, про що складено відповідний акт прийом-передачі документів до договору про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 від 30.07.2018 (а.с.24-25). Вказаний акт підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Посилаючись на невиконання ТОВ "Зета Інвест" (новим боржником) умов договору про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 від 30.07.2018 в частині сплати боргу Приватному акціонерному товариству "Дніпровський коксохімічний завод", Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" звернулось до суду з даним позовом про зобовязання відповідача виконати в натурі грошове зобовязання за договором.

Водночас, матеріали справи свідчать про те, що 02.08.2018 ТОВ "Зета Інвест" звернулось до ПАТ "ДМК" з вимогою виконати взяті на себе грошові зобовязання за договором про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 від 30.07.2018 шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ "Зета Інвест" в сумі, еквівалентній 111 432 903,61 доларів США (зі сплати винагороди, передбаченої п. 2.1 договору в сумі, еквівалентній 92 860 753,01 доларів США, а також штрафу, передбаченого п. 4.3 договору, в сумі, еквівалентній 18 572 150,60 доларів США).

Листом від 06.08.2018 №01/528 ПАТ "ДМК" у відповідь на вказану вимогу повідомило про визнання факту укладення договору про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 від 30.07.2018 та наявність зобовязань перед ТОВ "Зета Інвест" в сумі, еквівалентній 111 432 903,61 доларів США. Проте, ПАТ "ДМК" зазначило про відсутність фінансової можливості перерахувати на користь ТОВ "Зета Інвест" борг в зазначеній сумі та про вжиття всіх можливих заходів щодо виконання зобовязані зі сплати заборгованості.

Невиконання ПАТ "ДМК" умов договору про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 від 30.07.2018 в частині сплати винагороди у встановлений договором строк стало підставою для звернення ТОВ "Зета Інвест" до суду із зустрічним позовом про стягнення відповідної заборгованості за договором та штрафу.

04.10.2018 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України). .

Стаття 5 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У свою чергу, за змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Слід зазначити, що до господарського суду має право звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21.10.2015 у справі №3-649гс15.

Таким чином, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

За твердженням апелянта, ПАТ "ДМК" як сторона договору про переведення боргу (заміни сторони у зобов'язанні) від 30.07.2018 № ЗІ-ДКХЗ-18-07-3, має право вимагати від ТОВ "Зета Інвест" виконання зобовязання щодо сплати боргу на користь третьої особи, оскільки у випадку неналежного виконання відповідачем цих зобовязань кредитор матиме право вимагати виконання грошового зобовязання від ПАТ "ДМК".

Проте, колегія суддів вважає необґрунтованими такі посилання апелянта, з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині першій статті 510 Цивільного кодексу України встановлено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Отже, зобов'язання є правовідношенням між конкретно визначеними особами - сторонами зобов'язання.

Чинне цивільне законодавство передбачає можливість заміни сторін у зобов'язанні, однак встановлює певні обмеження свободи розсуду учасників відповідних правовідносин з метою запобігання порушенню балансу інтересів цих осіб.

Зокрема, заміна кредитора за загальним правилом здійснюється без попередньої згоди боржника, оскільки не впливає на правове становище боржника, для якого неважливо, яка саме особа має здійснити виконання, зокрема, сплатити кошти (статті 512, 516 ЦК України).

Разом із тим закон встановлює обмеження на заміну боржника у зобов'язанні поза волею кредитора.

Згідно зі статтею 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Норма статті 520 Цивільного кодексу України має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов'язання внаслідок заміни особи боржника.

Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов'язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Отже, для заміни боржника у зобов'язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов'язку первісного боржника на іншу особу.

Чинним законодавством встановлено лише форму правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні - цей правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання (статті 513, 521 ЦК України). Водночас форми надання згоди кредитором щодо заміни боржника у зобов'язанні законом не передбачено.

Наведене дає підстави для висновку про те, що для заміни боржника у зобов'язанні істотне значення має не форма виразу волі кредитора, а наявність відповідної волі, що і вимагається згідно з приписами статті 520 ЦК України (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 26.04.2017 року у справі №922/1029/16, Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №918/600/15).

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що при заміні боржника відбувається переведення боргу на нового боржника, а первісний боржник вибуває із зобов'язання.

Предметом переведення боргу є юридичний обов'язок майнового характеру, що входить до змісту зобов'язання між первісним боржником і кредитором та може полягати у сплаті коштів, передачі майна, виконанні робіт, наданні послуг тощо.

Наслідком переведення боргу є заміна боржника у зобов'язанні. При цьому самий зміст зобов'язання і правове становище боржника залишаються незмінними, а тому новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником (ст. 522 ЦК України).

При переведенні боргу волевиявлення первісного і нового боржника протилежно спрямовані і мають зустрічний характер, що є характерним для договірних відносин.

З огляду на викладене, для того щоб передати свій майновий обов'язок у зобов'язанні іншій особі, необхідно укласти з нею самостійний договір про переведення боргу. І до того ж отримати на це згоду кредитора у зобов'язанні, якщо інше не передбачено законом.

Переведений на іншу особу (нового боржника) борг не залежить від тих відносин, які існують (існували) між ним і первісним боржником, а отже, первісний боржник може передавати свій майновий обов'язок у зобов'язанні іншій особі в силу різних обставин.

Враховуючи вищевикладене, заміна боржника в зобов'язанні (переведення боргу) - це така конструкція, що передбачає перехід від первісного боржника до нового боржника зобов'язання (обов'язків, що складають його зміст) та відповідальності за його виконання.

Зокрема, цим заміна боржника (переведення боргу) відрізняється від покладення виконання зобов'язання третю особу (ст. 528) Цивільного кодексу України), оскільки при покладенні обов'язків на третю особу відповідальним залишається боржник.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору про переведення боргу (заміну сторони у зобовязанні) від 30.07.2018 №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 сторони дійшли згоди замінити первісного боржника за договорами вказаними в п.п. 1.2.1 - 1.2.16 даного договору, що укладені між первісним боржником та кредитором, на нового боржника.

Виходячи з пунктів 1.3-1.6 договору кредитор надає повну та безвідкличну згоду на переведення боргу та зобовязується прийняти виконання зобовязань від нового боржника; зобовязання первісного боржника перед кредитором на загальну суму 2 485 093 599 грн, що переводяться за цим договором, вважаються припиненими з дати підписання сторонами цього договору.

Вказаний договір укладений між кредитором, Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод", первісним боржником, Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат", та новим боржником, Товариством з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест", підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Судова колегія вважає, що місцевим господарським судом помилково зазначено про припинення зобовязань на підставі положень статті 604 Цивільного кодексу України, з огляду на таке.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1, 2 статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов'язання" розділу І книги п'ятої "Зобов'язальне право" ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

При цьому, застосування такого способу припинення зобов'язання, щодо якого існує рішення суду, яке набрало законної сили і перебуває на стадії примусового виконання, має відбуватись з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження".

Натомість, при переведенні боргу на нового боржника не відбувається припинення або зміна зобов'язання, а лише змінюється боржник у відповідному зобов'язанні.

Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та умови договору, колегія суддів зазначає, що зобовязання ПАТ "ДМК" щодо сплати боргу в розмірі 2 485 093 599 грн на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" та відповідальність за його виконання перейшло до нового боржника, а отже, невиконання або неналежне виконання новим боржником цього грошового зобовязання жодним чином не може вплинути на права або інтереси ПАТ "ДМК", незалежно від того, що останній є стороною договору про переведення боргу про переведення боргу (заміну сторони у зобовязанні) від 30.07.2018 №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, оскільки ПАТ "ДМК" належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України не доведено факту порушення або невизнання відповідачем його прав або охоронюваних законом інтересів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про зобовязання ТОВ "Зета Інвест" виконати в натурі грошове зобовязання за договором про переведення боргу (заміни боржника у зобовязанні) від 30.07.2018 № ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 шляхом сплати на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" боргу у розмірі ,00 грн, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Судова колегія вважає, що твердження апелянта щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень статті 518, частини 2 статті 528 Цивільного кодексу України є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до статті 518 Цивільного кодексу України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Згідно частини 2 статті 528 Цивільного кодексу України у разі невиконання або неналежного виконання обовязку боржника іншою особою цей обовязок боржник повинен виконати сам.

Тобто, положеннями статті 518 Цивільного кодексу України передбачено право боржника заперечувати проти вимог нового кредитора у зобовязанні та вказана норма застосовується до правовідносин щодо заміни кредитора у зобовязанні.

Водночас, приписами статті 528 Цивільного кодексу України передбачено порядок виконання обовязку боржника іншою особою, тоді як заміна боржника (переведення боргу) відрізняється від покладення виконання зобов'язання третю особу.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли на підставі договору про переведення боргу, наслідком якого є заміна боржника у зобовязанні, положення вказаних норм не можуть бути застосовані при вирішені даного спору, про що також правомірно було зазначено місцевим господарським судом.

Колегія суддів також погоджується з висновком господарського суду Донецької області про те, що подання позову на користь третьої особи (про обовязок сплатити борг) здійснено поза межами повноважень ПАТ "ДМК" та свідчить про безпідставне визначення в заявленому позові себе в якості позивача, оскільки в межах даного позову ПАТ "ДМК" вимог на свою користь не висувало, зважаючи на наступне.

Оскільки зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, то право вимагати від ТОВ "Зета Інвест" виконання грошового зобовязання за договором про переведення боргу належить ОСОБА_3 "ДКХЗ".

Тобто, подання ПАТ "ДМК" позову про спонукання ТОВ "Зета Інвест" до виконання зобовязання за договором про переведення боргу (заміни боржника у зобовязанні) від 30.07.2018 № ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 шляхом сплати на користь ОСОБА_3 "ДКХЗ" боргу у розмірі ,00 грн фактично є зверненням позивача до господарського суду в інтересах третьої особи.

Відповідно до частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч.3 ст. 4 ГПК України).

Згідно частин 1, 2 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, які звертаються до суду за захистом прав і інтересів інших осіб, повинні надати суду документи, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах таких осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 "ДКХЗ" зазначило, що воно є самостійною юридичною особою, наділеною власною правосубєктністю, тому має право на захист своїх майнових прав та інтересів у судовий чи позасудовий спосіб на власний розсуд. Також наголошує на тому, що ОСОБА_3 "ДКХЗ" не надавав будь-якого документа ПАТ "ДМК", яким би уповноважило останнє на захист своїх прав.

Відповідно до частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність і необґрунтованість первісних позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення первісного позову.

Щодо аргументів апелянта про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Предметом зустрічного позову у даній справі є стягнення суми основного боргу за договором про переведення боргу про переведення боргу (заміну сторони у зобовязанні) від 30.07.2018 №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 та штрафу.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору про переведення боргу про переведення боргу (заміну сторони у зобовязанні) від 30.07.2018 №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30, який у розумінні ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, спірні правовідносини щодо виконання зобовязань регламентуються нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Статтею 202 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново- господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статей 525 та 526 вказаного Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Виходячи з пунктів 2.1, 2.2 договору про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 від 30.07.2018, за переведення боргу первісний боржник сплачує новому боржнику винагороду, що дорівнює боргу в розмірі визначеному пунктом 1.2 цього договору, а саме у розмірі 2 485 093 599 грн., сторони погодили еквівалент винагороди нового боржника в іноземній валюті, що складає 92 860 753,01 доларів США; первісний боржник зобовязаний оплатити новому боржнику еквівалент грошового зобовязання (винагороди) в доларах США протягом 2 (двох) робочих днів з моменту вступу в силу цього договору.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання ПАТ "ДМК" вказаного зобовязання в строк та у розмірі встановлених договором. Факт несплати визначеної в договорі винагороди не заперечується ПАТ "ДМК".

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність у ПАТ "ДМК" перед ТОВ "Зета Інвест" заборгованості зі сплати винагороди в еквіваленті 92 860 753,01 доларів США.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (ст. 524 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Перевіривши розрахунок суми боргу, наведений ТОВ "Зета Інвест" у зустрічній позовній заяві, колегія суддів дійшла про правильність нарахування до стягнення суми боргу у розмірі 2 549 856 173,76 грн.

Щодо обґрунтованості зустрічних позовних вимог про стягнення з ПАТ "ДМК" штрафу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вже було зазначено, згідно пункту 4.3 договору про переведення боргу у разі несвоєчасного виконання своїх зобовязань за пунктами 2.1-2.2 цього договору, первісний боржник зобовязаний сплатити новому боржнику штраф у розмірі 20% від суми невиконаного грошового зобовязання (еквівалент винагороди в доларах США на дату підписання цього договору), що становить еквівалент 18 572 150,60 доларів США.

Крім того, в листі (вих. №01/528 від 06.08.2018) ПАТ "ДМК" визнає факт укладення договору про переведення боргу, визнає свої зобовязання перед ТОВ "Зета Інвест" за договором в сумі, еквівалентній 111 432 903,61 доларів США (зі сплати винагороди, передбаченої п. 2.1. договору, а також штрафу, передбаченого п. 4.3. договору).

Аналізуючи матеріали справи в їх сукупності із наданими сторонам доказами, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо порушення відповідачем зобовязань за договором в частині сплати винагороди у встановленому договором розмірі та визначений строк.

З огляду на вищевикладені обставини, приписи чинного законодавства, враховуючи доведеність факту невиконання первісним боржником своїх зобовязань за п.п. 2.1. 2.2. договору, визнання ним наявності боргу, встановивши правильність нарахування заявленої до стягнення суми боргу у розмірі ,76 грн та суми штрафу в сумі 509971234,69 грн, колегія суддів вважає зустрічні позовні вимоги законними та обґрунтованими, доведеними наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Надаючи правову оцінку аргументам заявника апеляційної скарги щодо нікчемності пункту 2.1. договору про переведення боргу, колегія суддів виходить з наступного.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 ГК України, якою передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Питання визнання правочинів недійсними частково урегульовано статтею 217 ЦК України, відповідно до якої недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Тобто, договір не може бути визнаний недійсним в частині його істотних умов, оскільки без них договір не може бути укладеним.

Відповідно до положень статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу припису наведеної статті правомірність правочину презюмується і обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як вже зазначалось вище, підставою виникнення спірних правовідносин є укладений 30.07.2018 між Приватним акціонерним товариством "Дніпровський коксохімічний завод" (кредитор), Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зета Інвест" (новий боржник) договір №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 про переведення боргу (заміну сторони у зобовязанні).

На думку апелянта, погоджена сторонами в п. 2.1. договору умова виплати винагороди первісним боржником новому боржнику не відповідає приписам чинного законодавства, зокрема приписам ст. 520 Цивільного кодексу України, яка не передбачає оплати за переведення боргу.

Судова колегія вважає такі твердження апелянта необґрунтованими, оскільки за приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно частини першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, якщо не суперечать законодавству.

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Таким чином, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З матеріалів справи вбачається, що договір №ЗІ-ДКХЗ-18-07-30 про переведення боргу (заміни сторони у зобовязанні) від 30.07.2018 було укладено у встановленому законом порядку, підписано уповноваженими представниками сторін, скріплено печатками підприємств. Зміст договору відповідає положенням статей 520, 521 Цивільного кодексу України.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, погодження сторонами умов щодо виплати винагороди (п. 2.1. договору) не суперечить чинному законодавству, оскільки останнім не встановлено заборону на узгодження сторонами правочину щодо заміни боржника умов отримання винагороди новим боржником від первісного боржника.

Крім того, як встановлено колегією суддів, у відповіді ПАТ "ДМК" на вимогу ТОВ "Зета Інвест" про сплату боргу ПАТ "ДМК" визнало свої зобовязання перед ТОВ "Зета Інвест" по договору в сумі еквівалентній 111 432 903,61 доларів США (зі сплати винагороди, передбаченої п. 2.1. договору, а також штрафу, передбаченого п. 4.3. договору).

Враховуючи наведене, беручи до уваги схвалення сторонами правочину всіх умов договору, який є чинним, в судовому порядку недійсним або неукладеним не визнавався, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вищевказаних тверджень апелянта, які зводяться до довільного тлумачення норм права та направлені на ухилення від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Колегія суддів також відхиляє твердження ПАТ "ДМК" про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів розміру заборгованості, з огляду на те, що розрахунок розміру заборгованості наведений ТОВ "Зета Інвест" у зустрічній позовній заяві, даний розрахунок відповідачем за зустрічним позовом не спростований, правильність розрахунку перевірена судом, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження визнання апелянтом своїх зобовязань по договору у заявленому до стягнення розмірі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що доводи ПАТ "ДМК", викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами. Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі №905/1484/18 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі №905/1484/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.12.2018.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя І.А. Шутенко