ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Справа №914/883/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді О.В. Зварич

суддів О.Л. Мирутенко

О.С. Скрипчук,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України») за № 31/04-3133 від 31.08.2018р. (вх. №01-05/299/18 від 17.10.2018р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 01.08.2018р. (суддя Р.І. Матвіїв; повний текст рішення складено 13.08.2018р.)

у справі № 914/883/18

за позовом: ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України»

до відповідача: Міського державного комунального підприємства «Розділтеплокомуненерго» (надалі МДКП «Розділтеплокомуненерго»)

про стягнення 763744,14 грн.,

за участю:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

11.05.2018р. ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» звернулась до господарського суду Львівської області з позовом до МДКП «Розділтеплокомуненерго» про стягнення 763744,14 грн., у тому числі: 3% річних у сумі 145617,00 грн. та інфляційних втрат у сумі 618127,14 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 01.08.2018р. у справі №914/883/18 (суддя Р.І. Матвіїв) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з МДКП «Розділтеплокомуненерго» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 145616,74 грн. 3% річних, 529074,14 грн. інфляційних втрат та 10115,79 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. Відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення 89053,00 грн. інфляційних втрат і 0,26 грн. 3% річних.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що відповідач не сплатив суми основного боргу (1617963,82 грн.), встановленої рішенням господарського суду Львівської області від 14.08.2008р. у справі № 24/117. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував до стягнення: 618127,14 грн. - інфляційних втрат та 145617,00 грн. - 3% річних. Провівши перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що позивачем безпідставно нараховано 89053,00 грн. інфляції у зв'язку з застосуванням сукупного індексу інфляції, та 0,26 грн. 3% річних, а тому задоволив позовні вимоги частково та стягнув з відповідача 529074,14 грн. інфляційних втрат та 145616,74 грн. 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

03.09.2018р. ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 01.08.2018р. у справі №914/883/18, в якій просить зазначене судове рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 89053,00 грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким дані позовні вимоги задоволити; в іншій частині судове рішення залишити без змін. Скаржник вважає, що в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що місцевий господарський суд помилково не застосував рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.97р., щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, згідно яких застосування сукупного індексу інфляції при розрахунку заборгованості не протирічить нормам чинного законодавства. Підтверджує, що при розрахунку інфляційних втрат дійсно використовував сукупний індекс інфляції, який за спірний період становив 1,382. Таким чином стверджує, що сума, на яку збільшився борг відповідача внаслідок інфляційних процесів, становить 618127,14 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони у справі не забезпечили явки в судове засідання уповноважених представників. Згідно повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень від 14.11.2018р., вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Явка сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою. Отже, в силу положень ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу при відсутності представників сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.08.2008р. у справі №24/117 частково задоволено позов ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до відповідача МДКП «Розділтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості в сумі 2511519,96 грн. Стягнуто з МДКП «Розділтеплокомуненерго» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 1617963,82 грн. основного боргу, 60000,00 грн. пені, 619452,10 грн. втрат від інфляції, 107754,71 грн. 3% річних, 25115,19 грн. держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог (а.с.14-15).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що на підставі договору №06/05-2401 ТЕ-21 від 30.12.2005р. позивач в січні-червні та жовтні 2006 року передав відповідачеві природний газ на загальну суму 5239978,72 грн., проте відповідач належно не виконав взяті на себе договірні зобов'язання, в частині здійснення розрахунків за отриманий природний газ, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 1617963,82 грн.

В силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах справи відсутні докази про сплату відповідачем суми основного боргу, стягнутої рішенням суду у господарській справі №24/11. Також не сплаченими є пеня, 3% річних, інфляційні втрати, держмито у розмірі, стягнутому названим рішенням суду, що слугувало підставою звернення ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до місцевого господарського суду з даним позовом.

Згідно з ухвалою від 12.11.2018 року Західний апеляційний господарський суд витребовував у сторін докази стосовновно виконання рішення господарського суду Львівської області від 14.08.2008р. у справі №24/117 (належно засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження).

На виконання зазначеної ухвали скаржник надав копію постанови головного державного виконавця Новороздільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Скульської Л.І. про відкриття виконавчого провадження ВП № 52448352 від 05.10.2016 з примусового виконання наказу №24/117 від 03.09.2008 про стягнення з МДКП «Розділтеплокомуненерго» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» заборгованості у розмірі 2 428 376,65 грн., виданого господарським судом Львівської області, та копію постанови ВП № 52448352 від 31.10.2018, винесеної головним державним виконавцем Новороздільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Яценко В.В., про зупинення вчинення виконавчих дій за наказом №24/117 від 03.09.2008.

Також в листі від 30.11.2018 №31/04-3934 покликається на роздруківку з ЄДРСР Постанови Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17, зі змісту якої вбачається, що суд касаційної інстанції вважав обґрунтованим застосування судами попередніх інстанцій Рекомендацій Верховного суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997.

При винесенні постанови колегія суддів враховує таке.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В статті 610 Цивільного кодексу України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В ході розгляду апеляційної скарги ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» суд встановив, що МДКП «Розділтеплокомуненерго» належно не виконало взяті на себе договірні зобов'язання щодо оплати вартості отриманого природного газу за договором №06/05-2401 ТЕ-21 від 30.12.2005р., укладеним з позивачем.

Основний борг в сумі 1617963,82 грн., 60000,00 грн. - пені, 107754,71 грн. - 3% річних, 619452,10 грн. - втрат від інфляції стягнуто рішенням господарського суду Львівської області від 14.08.2008р. у справі №24/117, яке набрало законної сили.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про виконання названого рішення суду, в т.ч. в частині сплати основного боргу перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» в сумі 1617963,82 грн.

Як описано вище, на виконання вимог суду апеляційної інстанції позивач надав копію постанови головного державного виконавця Новороздільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Скульської Л.І. про відкриття виконавчого провадження ВП № 52448352 від 05.10.2016 з примусового виконання наказу № 24/117 від 03.09.2008 про стягнення з МДКП «Розділтеплокомуненерго» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» заборгованості у розмірі 2 428 376,65 грн., виданого господарським судом Львівської області, та копію постанови ВП № 52448352 від 31.10.2018, винесеної головним державним виконавцем Новороздільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Яценко В.В., про зупинення вчинення виконавчих дій за наказом від 03.09.2008 у справі №24/117.

У зв'язку з наведеними обставинами потрібно зауважити, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача 3% річних від несплаченої заборгованості за період прострочення з 12.05.2015р. по 11.05.2018р. складають 145617,00 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок заборгованості ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» в цій частині позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано частково задоволив дану позовну вимогу та стягнув з МДКП «Розділтеплокомуненерго» 145617,00 грн. - 3% річних за період з 12.05.2015р. по 11.05.2018р.

Відповідно до розрахунку суми, на яку збільшилась заборгованість відповідача внаслідок інфляційних процесів, позивачем нараховано за період з 01.05.2015р. по 31.03.2018р. 618127,14 грн. інфляційних втрат.

При перевірці правильності нарахування інфляційних втрат, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач помилково застосував сукупний індекс інфляції при розрахунку заборгованості у період часу, за який здійснено нарахування штрафних санкцій та правомірно задоволив частково названу позовну вимогу, присудивши до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 01.05.2015р. по 31.03.2018р. інфляційних втрат в сумі 529074,14 грн.

Проведений судом розрахунок ухвалено приєднати до матеріалів справи № 914/883/18.

За твердженням скаржника, він здійснював розрахунок суми, на яку збільшилась заборгованість відповідача внаслідок інфляційних процесів з урахуванням листа Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.97р., в якому вказано про можливість застосування сукупного індексу інфляції при розрахунку заборгованості. Однак, з часу оформлення цього листа минуло понад двадцять років. До того ж, він не є нормативним актом, обов'язковим до застосування.

Спростовуючи вказані твердження, суд першої інстанції правомірно врахував рекомендації, наведені у п. 3.2 чинної на сьогодні постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" про те, що нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному судовому рішенні.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Варто зазначити, що обов'язок суду обґрунтувати своє рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін проти України» від 10.02.2010, набуло статусу остаточного 10.05.2011).

У даній справі скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Згідно положень ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги підлягають розподілу між сторонами пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» за № 31/04-3133 від 31.08.2018р. (вх. №01-05/299/18 від 17.10.2018р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 01.08.2018р. у справі № 914/883/18 - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя О.Л. Мирутенко

Суддя О.С. Скрипчук