ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018м. ДніпроСправа № 904/4156/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. за участю секретаря судового засідання Михайлової К.С., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661)

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, м.Жовті Води Дніпропетровської області, вул. Горького, 2; ідентифікаційний код 14309787)

про стягнення 12 968 105 грн. 45 коп.

Представники сторін:

від позивача: Балика А.М. - представник, довіреність від 03.04.2018 №101/10;

від відповідача: Павловський Р.В. - представник, довіреність від 01.03.2018р.

№18/2089;

Гавеля Д.В.- представник, довіреність від 01.03.2018р. №18/2086.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№4091/18 від 14.09.2018р.), в якій просить стягнути з відповідача - Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" 12 968 105 грн. 45 коп., що складає 3 336 028 грн. 70 коп. - інфляційних втрат, 1 473 603 грн. 28 коп. - 3% річних та 8 158 473 грн. 47 коп. - пені за порушення зобов'язань щодо строків оплати поставленого уранового оксидного концентрату за Договором купівлі-продажу уранового оксидного концентрату від 11.12.2017р. № 8-020-SD-17-00763.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду у підготовчому засіданні (загальне позовне провадження) на 09.10.2018р. о 12:00 год.

Відповідач у відзиві (вх.№43601/18 від 09.10.2018р.) на позовну заяву просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути задоволені судом з огляду на наступне: - як вбачається з умов укладеного договору від 11.12.2017 № 8-020-SD-17-00763, сторони передбачили, що штрафні санкції стягуються у розмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України, проте, розмір пені за прострочку оплати сторонами не визначено, відповідно, правові підстави для стягнення пені в сумі 8 158 473 грн. 47 коп. відсутні; - відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, - як вбачається із розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, позивач рахує починаючи з останнього граничного дня, в який відповідачем фактично може виконатись зобов'язання.

Позивач відповіді на відзив не надав, представник позивача у судовому засіданні проти надання відповіді на відзив заперечував.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (загальне позовне провадження) на 13.11.2018р.

Позивач у заяві (вх.№48065/18 від 05.11.2018р.) просить врахувати заяву при вирішенні справи, та зазначає, що: - при визначенні граничного строку виконання грошових зобов'язань вжито прийменник "до", що слід розуміти як граничний строк виконання грошового зобов'язання; - сума коштів повинна бути перерахована на рахунок позивача до 20.01.2018р., то граничним днем є 19.01.2018р.; - відповідачем у контррозрахунку, що міститься у відзиві неправильно було підраховано інфляційні втрати позивача.

У судовому засіданні 13.11.2018р. оголошено перерву до 05.12.2018р.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017р. між позивачем - Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", як продавцем, та відповідачем - Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", як покупцем, було укладено договір №8-020-SD-17-00763 купівлі-продажу уранового оксидного концентрату (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити урановий оксидний концентрат (U3O8), іменований надалі "УОК", у кількості та на умовах, визначених цим Договором; одиницею виміру кількості УОК є кілограм урану (кгU).

Відповідно до пункту 1.2 Договору загальна кількість УОК, що постачається за Договором, становить 268 257,20 кгU.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і є дійсним до моменту його остаточного виконання (пункт 6.1 Договору).

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору ціна за 1 кг у вигляді УОК становить 2 980,00 грн., крім того ПДВ (20%) - 596,00 грн.; загальна ціна УОК становить 3 576,00 грн. з ПДВ за 1 кгU; вартість УОК, що постачається за цим Договором становить 799 406 456,00 грн., крім того ПДВ (20%) - 159 881 291,20 грн.; загальна вартість УОК становить 959 287 747,20 грн. з ПДВ.

Продавець передає покупцю УОК протягом 2-х робочих днів після дати підписання цього Договору; за фактом передачі УОК від продавця покупцеві сторони підписують Акт прийому-передачі УОК, форма якого наведена у Додатку №1 до Договору, не пізніше 2-х робочих днів після дати поставки УОК (пункт 5.1, 5.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу у власність товар на загальну суму 959 287 747 грн. 20 коп., що підтверджується актом від 11.12.2017р. прийому-передачі УОК до Договору (а.с.18-19).

За приписами пункту 5.3 Договору дата переходу права власності на УОК визначається датою підписання сторонами Акту прийому-передачі; передача УОК здійснюється на складі ДП «СхідГЗК».

Пунктом 5.4 Договору визначено, що оплата за УОК здійснюється згідно з актом прийому-передачі УОК відповідно до графіку, наведеного у Додатку №2 до Договору.

Відповідно до Графіку платежів за УОК (Додаток №2 до Договору) визначено наступні строк оплати платежів: - до 20 січня 2018 року на суму 160 920 000 грн. 00 коп.; - до 30 червня 2018 року на суму 393 360 000 грн. 00 коп.; - до 30 липня 2018 року на суму 405 007 747 грн. 20 коп.; - всього за УОК на суму 959 287 747 грн. 20 коп. (а.с.17).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В той час, відповідач порушивши умови договору, здійснював оплату із недотриманням строків визначених у Договорі, наступним чином:

1) платіж в сумі 160 920 000 грн. 00 коп., який необхідно було сплатити до 20.01.2018р., сплачений частинами, а саме: - 19.01.2018р. у сумі 20 000 000 грн. 00 коп., - 28.02.2018р. у сумі 20 000 000 грн. 00 коп., - 30.03.2018р. у сумі 32 000 000 грн. 00 коп., - 27.04.2018р. у сумі 42 000 000 грн. 00 коп., - 31.05.2018р. у сумі 46 920 000 грн. 00 коп., що підтверджується виписками банку по рахунку (а.с.21-25);

2) платіж в сумі 393 360 000 грн. 00 коп., який необхідно було сплатити до 30.06.2018р., сплачений: - 12.07.2018р. в повному обсязі, що підтверджується виписками банку по рахунку (а.с.26-27);

3) платіж в сумі 405 007 747 грн. 20 коп., який необхідно було сплатити до 30.07.2018р., сплачений: - 12.07.2018р. в повному обсязі, що підтверджується виписками банку по рахунку (а.с.26-27).

Вказані розрахунки відповідача перед позивачем за Договором, також підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2018 року (а.с.20).

Як вбачається, відповідач за переданий УОК розрахувався повністю, проте з порушенням строків, встановлених Договором.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 12 968 105 грн. 45 коп., що складає інфляційних втрат за загальний період з 20.01.2018р. по 30.05.2018р. у розмірі 3 336 028 грн. 70 коп., 3% річних за загальний період прострочення з 20.01.2018р. по 11.07.2018р. у розмірі 1 473 603 грн. 28 коп. та 8 158 473 грн. 47 коп. - пені за порушення зобов'язань щодо строків оплати поставленого уранового оксидного концентрату за Договором купівлі-продажу уранового оксидного концентрату від 11.12.2017р. № 8-020-SD-17-00763, що і є причиною виникнення спору.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногоспо-0дарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, після перерахунку інфляційні нарахування становлять 3 309 760 грн. 00 коп. (з лютого 2018р. по квітень 2018р.), а річні після перерахунку становлять 1 429 689 грн. 86 коп. ( з 21.01.2018р. по 11.07.2018р.).

Що стосується вимог про стягнення з відповідача пені, передбаченої частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведеного вбачається, що законодавець поділяє неустойку, яка випливає із закону та з договору. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов'язаної сторони, вид правопорушення, за який вона стягується і конкретний її розмір.

Згідно з пунктом 4.1 Договору у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством; порушення зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до пункту 4.2 Договору за кожний день прострочення виконання зобов'язань вина сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому статті 231 ГК України, від обсягу невиконаних зобов'язань.

Пунктом 2 частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Зі змісту наведеної норми випливає, що зазначені штрафні санкції можуть бути застосовані за наявності таких умов: - якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; - якщо скоєно господарське правопорушення у відносинах, в яких хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту; - якщо було допущено прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу чи пені.

Тому для застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, господарський суд повинен встановити наявність усіх обставин з якими законодавець пов'язує можливість стягнення зазначеного виду штрафних санкцій.

Отже, Договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до норми законодавства, якою передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема частин 2, 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України.

За приписом статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Судом зазначено, що в тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Між тим, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування стягнення пені, не є такою нормою законодавства, яка встановлює обов'язок та умови сплати пені, тобто є безумовною підставою для стягнення неустойки в силу закону, а відтак не може бути застосована у даному випадку.

Таким чином, з огляду на те, що в пунктах 4.1, 4.2 Договору сторони не погодили конкретний розмір штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, іншими актами цивільного законодавства конкретний розмір санкцій за вчинення зазначеного цивільного правопорушення не встановлено, тому суд відмовляє у задоволенні пені у розмірі 8 158 473 грн. 47 коп., у зв'язку з безпідставністю.

Відповідно до статті 13Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За приписами частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

За вимогами пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вимоги пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України та статті 74 Господарського процесуального кодексу України на стороні, що подала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню у сумі: 3 309 760 грн. 00 коп. - інфляційних втрат так 1 429 689 грн. 86 коп. - 3 % річних.

Згідно з частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати у розмірі 71 091 грн. 75 коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 12 968 105 грн. 45 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, м. Жовті Води Дніпропетровської області, вул. Горького, 2; ідентифікаційний код 14309787) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) 3 309 760 (три мільйони триста дев'ять тисяч сімсот шістдесят) грн. 00 коп. - інфляційних нарахувань, 1 429 689 (один мільйон чотириста двадцять дев'ять тисяч шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 86 коп. - річних та 71 091 (сімдесят одна тисяча дев'яноста одна) грн. 75 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

17.12.2018р.