У Х В А Л А
14 грудня 2018 року
м. Київ
Справа № 910/21267/16

Провадження № 12-285гс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Бакуліної С.В.,

суддів Антонюк Н. О., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду
справи № 910/21267/16

за касаційною скаргоюНепідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ»
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 червня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 13 березня 2018 року

за позовом Непідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ»

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Всесвіт» (1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнський адміністратор пенсійних фондів» (2), Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (3),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика»,
про стягнення 2249332,85 грн,
ВСТАНОВИЛА:
Непідприємницьке товариство «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ» (далі позивач, Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач, Фонд) про стягнення 2042350,68 грн інфляційних втрат та 206982,17 грн трьох процентів річних.

Позов мотивований посиланням на невиконання Фондом судового рішення у адміністративній справі № 826/6309/13-а про стягнення з цього Фонду 2310351,45 грн пенсійних активів, розміщених у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» (далі - Банк) згідно з договором банківського вкладу від 29 липня 2010 року № 698 (далі - Договір вкладу)

Господарський суд міста Києва рішенням від 13 березня 2018 року у позові відмовив повністю.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 12 червня 2018 року, змінюючи мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 13 березня 2018 року, зазначив про те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 квітня 2014 року у справі № 826/6309/13-а підтверджена лише наявність грошового зобов`язання між Банком та позивачем, але не встановлене грошове зобов`язання між Фондом та позивачем.

За висновком судів, зобов`язання повернути кошти по суті є зобов`язанням вчинити дію та не є грошовим зобов`язанням, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з Фонду інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що повернення пенсійних активів його законному розпоряднику є одним з етапів особливої процедури виконання Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дотриманням процедури Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 червня 2018 року та рішенням Господарського суду міста Києва від 13 березня 2018 року, Непідприємницьке товариство «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ» звернулося з касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 6 серпня 2018 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Непідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 червня 2018 року і рішення Господарського суду міста Києва від 13 березня 2018 року та призначив її до розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 27 листопада 2018 року справу разом із касаційною скаргою передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини четвертої статті 302 ГПК України з огляду на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Мотивуючи своє рішення про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулюють, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто за висновком Великої Палати Верховного Суду, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, про те, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-2 зазначено про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Проаналізувавши конкретні обставини цієї справи, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про необхідність відступлення від наведених правових позицій з огляду на те, що нарахування на суму боргу трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що зі встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, з урахуванням змісту судових рішень у адміністративній справі № 826/6309/13-а, вбачається, що між Банком та позивачем виникло грошове зобов`язання щодо повернення пенсійних активів у розмірі 2310351,45 грн, розміщених у Банку на підставі Договору вкладу. Таке грошове зобов`язання виникло на підставі Договору вкладу та у зв`язку з його достроковим припиненням, боржником у зобов`язанні є Банк. Обставини заміни боржника у названому зобов`язанні судами не встановлені.

Водночас визнавши протиправною бездіяльність Фонду та зобов`язавши Фонд повернути позивачу пенсійні активи у розмірі 2310351,45 грн, розміщені у Банку згідно з Договором вкладу, Київський апеляційний адміністративний суд у справі № 826/6309/13-а, зокрема, зазначив про те, що після спливу терміну банківського вкладу та припинення договору, спірні пенсійні активи знаходяться в Банку, що ліквідується Фондом, та Банк (який ліквідується) зобов`язаний повернути пенсійні активи в повному обсязі їх законному розпоряднику.

При цьому Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 23 квітня 2014 року у справі № 826/6309/13-а дійшов висновку про невиконання Фондом вимог пункту 2.10 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 5 липня 2012 року № 2, тобто зобов`язання вжити заходи щодо передачі активів недержавних пенсійних фондів до іншого зберігача відповідно до вимог законодавства України.

З урахуванням наведеного Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав, що не зважаючи на судове рішення у справі № 826/6309/13-а про зобов`язання Фонду повернути позивачу пенсійні активи у розмірі 2310351,45 грн, безпосереднє зобов`язання Фонду перед позивачем не є грошовим, хоча й виражене в грошових одиницях. На переконання суду, наявність у позивача права вимагати від Фонду виконання певних дій, пов`язаних з перерахуванням зазначених грошових коштів (розміщених у Банку), у зв`язку з неналежним виконанням ним своїх обов`язків як ліквідатора Банку, не є достатньою підставою для висновку про грошовий характер зобов`язань саме між позивачем та Фондом.

Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду взято до уваги, що за відсутності встановлення обставин щодо користування, зокрема, неправомірного, саме Фондом спірними грошовими коштами, притягнення його до особливого виду відповідальності, передбаченого статтею 625 ЦК України, не відповідатиме змісту зазначеної відповідальності як правового інструменту, спрямованого на відшкодування власнику капіталу того, що він міг би отримати, якщо б самостійно користувався грошима, за рахунок користувача.
Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для передачі справи на її розгляд згідно з частиною четвертої статті 302 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Подібність правовідносин означає, зокрема, однаковість об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Так, з`ясування подібності правовідносин визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

За обставинами справи, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, убачається, що спір про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми, виник у зв`язку з невиконанням відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду спору, який виник у зв`язку із порушенням зобов`язання з проведення фізичній особі, яка є військовослужбовцем, перерахунку і виплати одноразової грошової допомоги, що врегульовано статтями 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як убачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, підставою для застосування судом частини другої статті 625 ЦК України при вирішенні спору у цій справі про стягнення трьох процентів річних з відповідача Київської міської ради, слугувало порушення ним грошового зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України, якою врегульовано загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 686/21962/15-ц предметом спору є стягнення на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат і трьох процентів річних, нарахованих за невиконання зобов`язання щодо відшкодування заподіяних злочином матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених вироком суду, які за висновками Великої Палати Верховного Суду є грошовим зобов`язанням.

Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те що правовідносини у справі № 910/21267/16 не є подібними правовідносинам, які виникли у спорах по справам № 758/1303/15-ц, № 910/10156/17, № 686/21962/15-ц, оскільки підставою заявлених позивачем Непідприємницьким товариством «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ» вимог про стягнення з відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інфляційних втрат та трьох процентів річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, визначено невиконання Фондом судового рішення у адміністративній справі № 826/6309/13-а про стягнення з цього Фонду 2310351,45 грн пенсійних активів, спір у якій виник у зв`язку з недотриманням Фондом вимог законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Про недержавне пенсійне забезпечення» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 5 липня 2012 року № 2.

Таким чином, порівняння обставин справи № 910/21267/16 з обставинами справ № 758/1303/15-ц, № 910/10156/17, № 686/21962/15-ц свідчить про відмінність правовідносин між їх сторонами, а тому відсутні підстави для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 910/21267/16.

Відповідно до частини шостої статті 303 ГПК України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для передачі справи на її розгляд та повертає її до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відповідній колегії суддів для розгляду.
Керуючись статтями 302, 303 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:
1. Справу № 910/21267/16 за касаційною скаргою Непідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 червня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 13 березня 2018 року в цій справі повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

2. Копію цієї ухвали надіслати скаржнику й іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. В. Бакуліна
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
В. В. Британчук Н. П. Лященко
Д. А. Гудима О. Б. Прокопенко
В. І. Данішевська Л. І. Рогач
О. С. Золотніков І. В. Саприкіна
О. Р. Кібенко О. М. Ситнік
В. С. Князев В. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська