ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2018 р.            Справа№ 910/6856/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Дідиченко М.А.

суддів:           Пономаренка Є.Ю.

Смірнової Л.Г.

при секретарі:          Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Сапацинський В.І.;

від відповідача: не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2018

у справі № 910/6856/18 (суддя Баранов Д. О.)

за позовом Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут будівельний конструкцій"

до Державного підприємства "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс"

про стягнення 1 003 972, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство "Державний науково-дослідний інститут будівельний конструкцій" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс" про стягнення 1 003 972, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що відповідач в порушення зобов'язань обумовлених умовами договору, зокрема, його п. 3.5. решти отриманої замовником науково-технічної продукції на суму 560 000, 00 грн. станом на 25.05.2018 не оплатив, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість. Також позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат в розмірі 443 972, 00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 р. у справі № 910/6856/18 позовні вимоги Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут будівельний конструкцій" задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс" на користь Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут будівельний конструкцій" основного боргу в розмірі 560 000 грн. 00 коп., інфляційних нарахувань в розмірі 438 272 грн. 00 коп. та судового збору у розмірі 14 974 грн. 08 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання та не спростував заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було досліджено факт спливу 3-річного строку позовної давності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 року справу № 910/6856/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/6856/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2018 апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 у справі № 910/6856/18 залишено без руху.

При цьому, Державному підприємству "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс" встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліку шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 22 589, 37 грн.

Державним підприємством "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс" протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху були усунені недоліки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/6856/18 та призначено справу до розгляду на 12.12.2018.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 враховуючи перебування у відпустці судді Руденко М. А., яка не є головуючою суддею, справу № 910/6856/18 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 12.12.2018, справу № 910/6856/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л. Г., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 р. прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 у справі № 910/6856/18 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Дідиченко М. А., судді - Смірнова Л. Г., Пономаренко Є. Ю. до свого провадження.

Позиції учасників справи

12.12.2018 р. через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній підтримує апеляційну скаргу та просить суд слухати апеляційну скаргу за відсутності апелянта.

Заявлені у справі клопотання учасників справи та результати їх розгляду.

12.12.2018 р. позивачем було подано клопотання, відповідно до якого останній просив залучити до матеріалів справи платіжні доручення про сплату заборгованості за договором.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

В обґрунтування неможливості подачі вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, які об’єктивно не залежали від нього, позивач зазначив, що обставини часткової сплати заборгованості відповідачем не заперечувались та підтверджувались, зокрема, листами про визнання відповідачем заборгованості за договором.

Враховуючи наведене обґрунтування, колегія суддів задовольняє клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи платіжних доручень № 939 від 28.02.2017 р., № 919 від 30.01.2017 р., № 2849 від 07.10.2014 р., № 3836 від 12.04.2016 р., № 4415 від 11.04.2017 р.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.09.2014 між Державним підприємством "Державний науково-дослідний інститут будівельний конструкцій" (далі - виконавець) та Державним підприємством "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс" (далі - замовник) був укладений договір № 3707 про створення і передачу науково-технічної продукції, за умовами якого виконавець зобов'язується за завданням замовника виконати та передати йому роботи зі створення науково-технічної продукції за темою: "Складання програми науково-технічного супроводу, виконання візуального та інструментальних обстежень, розрахунки каркасу, окремих конструкцій та основ фундаментів для завершення проектування та будівництва об'єкту "Пасажирський вокзальний комплекс ст. "Дарниця" у м. Києві" а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу і оплатити її.

Пунктом 2.1. договору вказано, що вимоги до результату робіт викладені у технічному завданні на створення науково-технічної продукції, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток 2).

Згідно п. 2. додатку № 2 до договору, метою роботи є: складання програми науково-технічного супроводу, виконання візуального та інструментальних обстежень, розрахунки каркасу, окремих конструкцій та основ фундаментів для завершення проектування та будівництва об'єкту "Пасажирський вокзальний комплекс ст. "Дарниця" у м. Києві".

Пунктом 3 додатку передбачено, що визначення технічних характеристик і технічна оцінка існуючого стану конструкцій незавершеного будівництва будівлі щодо раніше прийнятих проектних рішень та рішень, які передбачаються добудовою з перебудовою незавершеного будівництва. Роботу виконати згідно діючих нормативних документів України з урахуванням вимог ДБН В.1.2-5:2007.

Склад робіт:

- аналіз вихідних даних та складання програми науково-технічного супроводу проектування та будівництва;

- обстеження багатоповерхової нежитлової будівле;

- вибіркова перевірка міцності бетону методами неруйнівного контролю;

- перевірка параметрів армування;

- розроблення моделі та розрахунок будівлі як системи "основа-фундамент-верхня будова";

- перевірочні розрахунки будівельних конструкцій;

- перевірочні розрахунки фундаментів;

- складання звіту з висновками та рекомендаціями, щодо раніше прийнятих проектних рішень та рішень, які передбачаються добудовою з перебудовою незавершеного будівництва.

Відповідно до п. 2.2. договору зміст та обсяги робіт в цілому, склад і терміни виконання визначаються календарним планом, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток 3).

Згідно п. 2.3. договору терміни початку та закінчення робіт за договором встановлюються виходячи з моменту надання Замовником вихідних даних, що обумовлено технічним завданням, та перерахування авансу, передбаченого п. 3.3. договору. При недотриманні зазначених умов відповідно подовжуються терміни початку та завершення робіт , передбачених календарним планом.

Приймання і оцінка результатів робіт здійснюється відповідно до технічного завдання, зазначеного в п. 2.1. цього договору з урахуванням положень розділу 4 цього договору. У разі виявлення, за результатами приймання, необхідності доопрацювання документації із зміною окремих параметрів розробки на відміну від виданого технічного завдання на створення продукції, ці роботи виконуються за додатковою угодою (п. 2.4. договору).

Пунктом 3.1. передбачено, що вартість робіт за договором відповідно до протоколу про договірну ціну, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток 1), становить: 750 000, 00 грн., крім того, ПДВ 20% - 150 000 , 00 грн., усього 900 000, 00 грн. Вартість робіт включає в себе вартість усіх та будь-яких необхідних для здійснення виконавцем своїх зобов'язань за договором: робіт, процедур, заходів тощо (в тому числі включає в себе вартість об'єктів інтелектуальної власності, якщо такі будуть міститись в результаті робіт).

Оплата робіт проводитьсь відповідно до календарного плану на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт. Після підписання договору замовник може перерахувати на рахунок виконавця аванс розмірі 50% вартості робіт на суму 375 000,00 гривень, крім того ПДВ 20 % - 75 000,00 гривень, усього 450 000,00 гривень. Сума авансу враховується в акті приймання-передачі виконаних робіт (п. 3.2., 3.3. та 3.4. договору).

Відповідно до п. 3.5. договору остаточна оплата здійснюється замовником після виконання виконавцем усіх робіт за договором, протягом 10 календарних днів з моменту підписання відповідного акту здавання-приймання виконаних робіт.

Після завершення робіт, виконавець надає замовнику акт приймання-передачі науково-технічної продукції (робіт) на відповідні етапи у 2-х примірниках та продукцію, що передбачена умовами договору за виконаними етапами (п. 4.1. договору).

Згідно п. 4.2. договору замовник, протягом 5 днів з дня одержання зазначених в п. 4.1. договору документів, зобов'язаний направити виконавцю підписаний акт приймання-передачі виконаних робіт за відповідний етап і протягом 10 днів з цього моменту, оплатити його.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором виконавець і замовник несуть майнову відповідальність відповідно до чинного законодавства.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2014 та до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 9.1. договору).

Відповідачем відповідно до умов договору 07.10.2014 р. було сплачено на рахунок позивача 300 000,00 грн. авансу, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківською випискою та платіжним дорученням № 2849 від 07.10.2014 рю

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання, що обумовлені умовами договору, зокрема, виконав належні роботи та 31.12.2014 передав замовнику науково-технічні звіти за результатами робіт, а замовник прийняв їх, що підтверджується підписаним з боку позивача та відповідача актом № 2/978 здавання-приймання науково-технічної продукції по договору № 3707 від 22.09.2014 р. та у відповідності з умовами договору мав оплатити не пізніше 10 днів після підписання акту.

В той час, як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство "Державний науково-дослідний інститут будівельний конструкцій" після перерахування авансу у розмірі 300 000, 00 грн. та кількох сум на протязі 2016-2017 років, до цього часу не розрахувався з виконавцем та має заборгованість в розмірі 560 000, 00 грн.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує про те, що відповідач в порушення зобов'язань обумовлених умовами договору, зокрема, його п. 3.5. решти отриманої замовником науково-технічної продукції на суму 560 000, 00 грн. станом на 25.05.2018 не оплатив, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість. Також позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат в розмірі 443 972, 00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 3707 від 22.09.2014, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов‘язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач належним чином виконав свої зобов'язання, зокрема, передав замовнику науково-технічні продукцію, що включає: складання програми науково-технічного супроводу, виконання візуального та інструментальних обстежень, розрахунок каркасу, окремих конструкцій та основ фундаментів для завершення проектування та будівництва об'єкту Пасажирський вокзальний комплекс ст. "Дарниця" у м. Києві, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом № 2/978 від 31.12.2014 здавання-приймання науково-технічної продукції (етапів робіт) по договору № 3707 від 22.09.2014, який підписаний без зауважень та відповідно скріплений печатками сторін.

Відповідно до п. 3.5. договору остаточна оплата здійснюється замовником після виконання виконавцем усіх робіт за договором, протягом 10 календарних днів з моменту підписання відповідного акту здавання-приймання виконаних робіт.

Разом з тим, відповідачем заборгованість перед позивачем за отримані послуги протягом 2016-2017 років було погашено лише частково, зокрема, як вбачається із наданої позивачем довідки щодо оплати відповідачем отриманих послуг 07.10.2014 була здійснена оплата на суму 300 000, 00 грн., 12.04.2016 на суму 10 000, 00 грн., 30.01.2017 на суму 10 000, 00 грн., 01.03.2017 на суму 10 000, 00 грн. та 11.04.2017 на суму 10 000, 00 грн. Вказане, зокрема, підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Таким чином, неоплаченою залишилась решта отриманої замовником науково-технічної продукції на суму 560 000, 00 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що відповідачем були порушені зобов'язання, що обумовлені договором № 3707 від 22.09.2014 про створення і передачу науково-технічної продукції та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення суми заборгованості в розмірі 560 000, 00 грн.

Крім того, апелянтом в апеляційній скарзі було заявлено про застосування строку позовної давності, в якій відповідач вказував на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з заявленими позовними вимогами.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Апелянт, зазначаючи про неможливість заявити про сплив позовної давності до суду першої інстанції, посилається на те, що він не був присутній у судових засіданнях 25.07.2018 р. та при проголошенні судового рішення, заяву про застосування позовної давності було подано до суду 23.08.2018 р.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було належним чином повідомлено відповідача про дату та час судових засідань в суді першої інстанції. Крім того, в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень ухвал суду першої інстанції відповідачу.

В той же час, враховуючи, що заперечення відповідача зводяться до не участі останнього у судових засіданнях у суді першої інстанції, враховуючи право сторони заявити клопотання про сплив позовної давності на будь-якій стадії судового процесу до винесення судового рішення, колегія суддів вважає за можливе дослідити подану заяву про сплив позовної давності.

Так, згідно зі статтею 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Як вже було встановлено вище, 31.12.2014 р. на виконання договору сторонами було складено і підписано акт здавання-приймання науково-технічного продукції № 2/978 до договору, яким сторони підтвердили виконання виконавцем та прийняття замовником робіт по договору на суму 600 000,00 грн., а тому відповідно до п. 3.5. договору зобов’язання з оплати відповідачем мали бути виконані до 10.01.2015 р.

Відповідно до ч.5 статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

З огляду на наведене, з 11.01.2015 р. має місце порушення відповідачем строку оплати отриманих послуг.

Отже, строк позовної давності у спірних правовідносинах почав свій перебіг 11.01.2015 р.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи листів Державного підприємства "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс" від 18.08.2015 за вих. № 01-384 та від 09.12.2015 за вих. № 01-560, відповідач у відповідь на заявлені претензії позивача по спірному договору визнає заборгованість повністю та зобов'язується погасити її до кінця січня 2016 року.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази часткової оплати відповідачем суми заборгованості, а саме 12.04.2016 р. відповідачем було 10 000,00 грн., 30.01.2017 р. – 10 000,00 грн., 01.03.2017 р. 10 000,00 грн., 11.04.2017 р. - 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, визнання пред'явленої претензії; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Таким чином, оскільки листами від 18.08.2015 за вих. № 01-384 та від 09.12.2015 за вих. № 01-560 відповідач визнав факт претензії та наявності заборгованості за договором про надання послуг, колегія суддів дійшла висновку, що відбулось переривання перебігу позовної давності, у зв’язку з чим перебіг позовної давності з 09.12.2015 року почався заново.

Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень про частку сплату суми боргу, 12.04.2016 р., 30.01.2017 р., 28.02.2017 р., 11.04.2017 р. також відбулось переривання перебігу строку позовної давності у зв’язку з частковою оплатою боргу.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 30.05.2018 року, що підтверджується відміткою пошти на конверті про відправлення позовної заяви до Господарського суду міста Києва, тобто в межах загального строку позовної давності.

Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 443 972, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснювалось нарахування інфляційних втрат на суму 590 000, 00 грн. за період з 12.04.2016 по 30.01.2017, на суму 580 000, 00 грн. за період з 01.02.2017 по 28.02.2017, на суму 570 000, 00 грн. за період з 01.03.2017 по 31.03.2017, на суму 570 000, 00 грн. за період з 01.02.2017 по 28.02.2017, на суму 560 000, 00 грн. за період з 11.04.2017 по 30.04.2018.

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем допущено помилку в періоді нарахування, а саме, позивачем помилково здійснення нарахування інфляційних втрат на суму 570 000, 00 грн. за період з 01.02.2017 по 28.02.2017, оскільки, за вказаний період позивачем вже було здійснено нарахування на суму на суму 580 000, 00 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні витрати у сумі 438 272, 00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки відповідачем були порушені зобов'язання, що обумовлені договором № 3707 від 22.09.2014 про створення і передачу науково-технічної продукції та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення суми заборгованості в розмірі 560 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 року у справі № 910/6856/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва "Київдіпротранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 р. у справі № 910/6856/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 року у справі № 910/6856/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/6856/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 17.12.2018 р.

Головуючий суддя                                                            М.А. Дідиченко

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

Л.Г. Смірнова