ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2147/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Шейнцис О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Управлінська обслуговуюча компанія "Дом Плюс" (65012, АДРЕСА_1)

до відповідача: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зоря 123А" (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 123А)

про стягнення 17 600 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився.

від відповідача: ОСОБА_1 керівник.

ВСТАНОВИВ:

04.10.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю Управлінська обслуговуюча компанія Дом Плюс (далі позивач/ТОВ Дом Плюс) звернулось з позовною заявою до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку Зоря-123А (далі відповідач/ОСББ Зоря) про стягнення заборгованості в розмірі 17 600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує таким. 01.09.2017р. позивач уклав з відповідачем ОСОБА_2 про надання послуг з обслуговування комплексу будинків і споруд (далі - Договір). Додатками 1 та 2 до зазначеного Договору було встановлено перелік послуг, серед яких: послуги юридичного та бухгалтерського забезпечення, послуги двірника та особи, відповідальної за електрогосподарство. Додатками до Договору встановлено також розмір плати за такі послуги. Відповідач зобовязався оплачувати надані послуги в установлений Договором строк. Відповідні послуги надавались протягом 2017 року, однак відповідач оплатив їх не в повному обсязі: зокрема, не були сплачені послуги за вересень та жовтень 2017 року в загальному розмірі 17 600,00 грн, по 8 800,00 грн щомісячно.

Посилаючись на статті 11, 625, 901, 903, 629, 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України, статті 193, 173, 174 ГК України, пункти 2.1., .2.2., 4.1.2. Договору, позивач просить суд стягнути заборгованість в розмірі 17 600,00 грн. Крім того, просить стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою від 09.10.2018 позовну заяву залишено без руху з огляду на відсутність розрахунку стягуваної суми заборгованості, що позбавляє суд можливості зробити висновок щодо правильності нарахування відповідної суми та періоду такого нарахування.

Позивачу встановлено строк для усунення недоліків до 26.10.2018.

Ухвалою від 05.11.2018р., у звязку з усуненням позивачем недоліків шляхом надання ним обґрунтування розміру позовних вимог (а.с.40), суд відкрив провадження у справі, прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, запропонував відповідачу подати відзив на позов до 22.11.2018, позивачу подати відповідь на відзив до 27.11.2018, відповідачу подати заперечення на відповідь на відзив до 03.12.2018 (а.с.1-2).

29.11.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.58-60), у якому, посилаючись на ст. 901 ЦК України, ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, заперечив проти задоволення позову. В обґрунтування заявлених заперечень зазначив, що за період існування відносин між позивачем та відповідачем щодо надання послуг за Договором про надання послуг з обслуговування багатоквартирного будинку ОСББ Зоря від імені мешканців будинку перерахувало на користь ТОВ Дом Плюс 25 700,00 грн як оплату за послуги. Тому зрозумілими були б вимоги позивача стягнути 7 100,00 грн (при умові надання доказів надання послуг), а вимоги повторного стягнення 11 500,00 грн є неприпустимими. Крім того, послуги за Договором в грудні 2017 року позивач не надавав, і не підтвердив їх надання актом виконаних робіт (послуг). Відповідач також стверджує, що Договором не передбачено обовязку оплати за послуги позивача самим ОСББ Зоря. Натомість, згідно п. 2.3. Договору, послуги оплачуються мешканцями шляхом перерахування грошових коштів безпосередньо на рахунок позивача.

Відповідачем також заявлено клопотання про поновлення встановленого строку на подання відзиву у звязку з пізнім отриманням ухвали про відкриття провадження, яке судом у засіданні 3.12.2018р. задоволено (а.с.86-89).

У судовому засіданні 03.12.2018р. оголошено перерву до 17.12.2018, а також встановлено нові строки для надання відповіді на відзив та заперечень.

У судове засідання 17.12.2018р. представник позивача не зявився, відповідь на відзив не надав. Представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 01.09.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю Управлінська обслуговуюча компанія Дом Плюс та Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку Зоря 123А укладено ОСОБА_2 про надання послуг з обслуговування комплексу будинків і споруд (а.с.24-31).

Згідно з п.1.1. цього Договору, позивач як обслуговуюча компанія, зобовязався надавати замовникові послуги з обслуговування та управління спільним майном багатоквартирних будинків по вул. Чорноморського козацтва буд. 123А в місті Одесі, а відповідач, як замовник, надав право обслуговуючій компанії відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати витрат на обслуговування та управління будинком, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, повязані з обслуговуванням та управлінням обєктом, у разі, коли це передбачено умовами Договору (або якщо обслуговуюча компанія отримала на такі витрати письмову згоду замовника).

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Договору, обслуговуюча компанія отримує плату на рівні витрат з обслуговування будинком, передбачених цим Договором, згідно Додатку №1; розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, між сторонами виникли відносини з приводу надання позивачем послуг відповідачу.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи; збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених Кодексом.

Отже, предметом доведення у справі про стягнення заборгованості за надані послуги, є, перш за все, факт надання вказаних послуг та відсутність проведення їх оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п.6 Додатку №1 до Договору (а.с.32) сторони домовились, що обслуговуюча компанія надає щомісячно такий перелік фахівців: відповідальний за електропостачання, юрист, бухгалтер, двірник, інші витрати; загальна вартість робіт за Договором становить 8 200,00 грн. Згідно з п.6 Додатку №1 до Договору (а.с.33) сторони домовились, що обслуговуюча компанія надає щомісячно такий перелік фахівців: відповідальний за електропостачання, юрист, бухгалтер, двірник, прибиральник, інші витрати; загальна вартість робіт за Договором становить 8 800,00 грн. Отже, визначаючи перелік фахівців, сторони домовились про надання послуг, які надаються за Договором, такими фахівцями.

Пунктом 2.9. Договору визначено, що замовник вправі звертатися до обслуговуючої компанії з вимогою про одноразове надання послуг, не передбачених відповідним Договором; в такому разі вартість додаткових послуг включається в акти виконаних робіт та рахунки за місячні послуги у місяць, в якому відбулося виконання відповідних послуг. Аналізуючи цей пункт Договору, враховуючи те, що іншими пунктами Договору не визначено, якими документами оформлюється надання послуг, суд дійшов висновку про те, що такими документами є акти виконаних робіт.

Враховуючи, що позивач не надав ані акти виконаних робіт (наданих послуг), підписані сторонами Договору, ані будь-які інші документи, що свідчать про здійснення відповідної господарської операції, суд погоджується з твердженням відповідача про недоведеність факту надання послуг.

Щодо факту відсутності оплати за вересень-жовтень 2017р., на що посилається позивач, суд вказує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на рахунок позивача, що вказаний в реквізитах договору, було сплачено 8200 грн. згідно платіжного доручення №1 від 11.10.2017р. (а.с.61). Крім того, 08.11.2017 відповідач вніс оплату в розмірі 8 800,00 грн за обслуговування будинку за жовтень 2017, що підтверджується платіжним дорученням №3 (а.с.65). До відзиву також додано платіжне доручення від 5.12.2017р. на суму 8700 грн в якості оплати послуг за листопад (а.с.66).

З огляду на наявність обовязку позивача надати суду всі докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ст.164 ГПК України), а також не спростування наявних відомостей щодо проведення оплати, суд вважає твердження позивача про наявність заборгованості у заявленому розмірі недоведеним.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи зазначене, з урахуванням висновків суду щодо не доведення позивачем як факту надання послуг, так наявності заборгованості відповідача, суд не надає оцінки іншим доводам відповідача щодо механізму оплати послуг, проте звертає увагу на нечітку визначеність порядку оплати послуг умовами договору.

Так, згідно з п.2.3 Договору послуги оплачуються в безготівковій формі мешканцями обєкта обслуговування безпосередньо на рахунок обслуговуючої компанії. Водночас п. 3.4.6. Договору передбачено, що обслуговуюча компанія має право отримувати плату за надані послуги з обслуговування будинку від замовника та, в окремих випадках, передбачених Договором, через касу від мешканців обєкта.

Як встановлено судом, саме відповідач, як юридична особа, здійснив оплату за обслуговування будинку в жовтні, листопаді та грудні 2017 року в загальному розмірі 25 700,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.61,65,66). Отже, такі оплати з боку відповідача свідчать про те, що він, як і позивач, тлумачив умови Договору щодо наявності обовязку оплати саме ОСББ Зоря, а не окремих мешканців будинку.

Водночас, зазначене жодним чином не спростовує висновків суду щодо недоведеності позовних вимог, що має наслідком відмову у позові у повному обсязі.

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та відшкодуванню, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають.

Керуючись ст.ст.129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-за?хідного апеляці?йного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 22 грудня 2018 р.

Суддя Ю.М. Щавинська