СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Справа № 922/3737/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В. , суддя Фоміна В.О.;

за участі секретаря судового засідання Кладька А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№851Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 25.09.2018 у справі №922/3737/17 (суддя Рильова В.В., повний текст складено 02.10.2018)

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Мангуст, ЛТД", м. Харків

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року Харківська міська рада звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Мангуст, ЛТД" про зобов'язання відповідача протягом трьох місяців із моменту вступу в законну силу рішення суду забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) площею 0,7695 га по вул.Іванівській, 3, у м.Харкові, та вчинити дії щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, посилаючись на невиконання відповідачем рішення органу місцевого самоврядування, зокрема, стосовно забезпечення виготовлення, подання на затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою приведення розміру орендної плати у відповідність до вимог чинного законодавства.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.12.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 у справі №922/3737/17, позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано відповідача забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,7695 га, по вул.Іванівській, 3, у м.Харкові, та вчинити дії щодо реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. У задоволенні позову в частині встановлення строків на виготовлення технічної документації із землеустрою та вчинення дій щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.06.2018 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 та рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі №922/3737/17 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Скасовуючи судові акти, суд касаційної інстанції зазначив, що під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене у постанові Верховного Суду, вжити усі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об’єктивного встановлення обставин справи, прав і обов’язків сторін, і у залежності від встановлених обставин правильно застосувати законодавство про позовну давність та у відповідності до чинного законодавства. Прийняти відповідне рішення.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.09.2018 у справі №922/3737/17 у задоволенні позову Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Мангуст, ЛТД” про зобов'язання відповідача протягом трьох місяців із моменту вступу в законну силу рішення суду забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7695 га, по вул.Іванівській,3 у м.Харкові, та вчинити дії щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі - відмовлено повністю. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3200,00 грн залишено за позивачем.

Постановляючи оскаржуване рішення, господарський суд мотивував його тим, що право тимчасового користування земельною ділянкою, якою володіє відповідач на підставі договору про тимчасове користування землею №2508 від 14.09.2001, та право оренди, про яке зазначає позивач у позові, є різними за своєю суттю інститутами, а тому норми Податкового кодексу України та Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2013 року, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13, не розповсюджуються на відносини за спірним договором тимчасового користування землі, що є наслідком відсутності у відповідача обов’язку з виготовлення технічної документації із землеустрою для визначення іншого розміру орендної плати за користування спірною земельною ділянкою.

Харківська міська рада з рішенням місцевого господарського суду не погодилася, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 25.09.2018 у справі №922/3737/17 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт зазначає, що рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 є чинним та підлягає виконанню, а отже, відповідач зобов’язаний забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою. Щодо висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у даній справі з приводу того, що неможливо ототожнювати договір оренди землі та договір на право тимчасового користування землею, апелянт зазначає, що у даному випадку форма договору не має різниці, оскільки обов’язковість внесення відомостей до Державного земельного кадастру передбачена Законом України «Про Державний земельний кадастр». Обов’язок щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру не залежить від форми договору та виду користування землею. Посилаючись на ст.67 Закону України «Про землеустрій», апелянт вважає, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі, на підставі якої вносяться відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, повинна бути виготовлена за рахунок відповідача. Також Харківська міська рада вважає, що задоволення позову без визначення терміну у який відповідачі повинні забезпечити виготовлення технічної документації та зареєструвати зазначену земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, надасть відповідачам можливість взагалі не виконувати вказане рішення суду, оскільки фактично такі вимоги є безстроковими без обмеження у часі виконання відповідачем своїх прямих обов’язків як землекористувача щодо здійснення дій, направлених на виготовлення технічної документації із землеустрою та реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 25.09.2018 у справі №922/3737/17. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 13.12.2018 о 15:00 год.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2018 у зв'язку з відпусткою судді Білоусової Я.О. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пуль О.А., суддя Фоміна В.О., суддя Тарасова І.В.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою, у зв'язку з чим просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

14.09.2001 на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.09.2001 №1551 між виконавчим комітетом Харківської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Мангуст, ЛТД" укладено договір на право тимчасового користування землею №2508 (договір зареєстровано у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 17.09.2001 за №2508 виконкомом Харківської міської ради), за умовами якого відповідач отримав у тимчасове користування земельну ділянку, площею 0,7695 га, розташовану за адресою: м.Харків, вул.Іванівська,3, строком до 01.12.2025, для експлуатації та обслуговування виробничих та складських приміщень.

Пунктом 2.1 договору передбачено плату за землю у вигляді земельного податку. Кадастровий номер земельної ділянки не визначений.

Рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013.

Згідно з пунктом 1.1. вказаного рішення затверджено базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова у сумі 291,18 грн, яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01.01.2013 та підлягає у подальшому індексації у порядку, встановленому законодавством України.

Пунктом 2 рішення встановлено, що це рішення вводиться в дію з моменту оприлюднення в установленому порядку, а нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01.01.2013 застосовується з 01.01.2014.

Пунктами 2 та 3 рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01.01.2013" встановлено, що плата за землю на підставі даних технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 вводиться в дію з 01.01.2014. Зміна нормативної грошової оцінки земель є підставою для внесення змін до договору оренди землі. Зміни до договорів оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформлюються додатковою угодою до договору оренди землі згідно з Порядком оформлення договорів оренди землі у місті Харкові.

Згідно з пунктом 2.2 Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13, управління Держземагенства у м.Харкові Харківської області (на теперішній час відділ у м.Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області) надає інформацію про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки у формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 4 рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 зобов'язано орендарів земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні на підставі договорів оренди, укладених протягом 1994-1998 років та 1999-2003 років, та які були передані у користування без проведення державної реєстрації цих земельних ділянок:

- укласти із розробниками документації із землеустрою договори на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельних ділянок, переданих їм у користування без проведення державної реєстрації таких земельних ділянок (без присвоєння їм кадастрового номеру);

- забезпечити складання та прийняття технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у строк, що не перевищує 2 календарних місяців з дня набрання чинності цим рішенням;

- не пізніше 31.12.2013 вчинити дії, спрямовані на подання складеної (розробленої) технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагентства у м.Харкові для здійснення Державним кадастровим реєстратором державної реєстрації (із присвоєнням кадастрового номеру) земельних ділянок, переданих у користування без проведення їх державної реєстрації (в тому числі, у разі, коли відомості про земельні ділянки, право користування на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель);

- повідомити Департамент земельних відносин Харківської міської ради про здійснення державної реєстрації відповідної земельної ділянки із зазначенням присвоєного кадастрового номеру та долученням копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який було видано на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки.

Пунктом 5 цього рішення Департамент земельних відносин міської ради зобов'язано попередити усіх землекористувачів (орендарів) земельних ділянок, реєстрація яких у Державному земельному кадастрі не здійснена, про необхідність приведення розміру плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Харківської міської ради від 29.12.2012 № 960/12 затверджено Порядок оформлення договорів оренди землі у місті Харкові.

Відповідно до пункту 16.4 вказаного Порядку зміни до договору оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформляються додатковою угодою до договору оренди землі. Розмір орендної плати, передбачений договором оренди землі, підлягає перегляду у випадку, також зміни нормативної грошової оцінки землі.

На виконання рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 щодо виготовлення технічної документації із землеустрою, Департаментом земельних відносин направлено відповідачу лист-попередження від 08.10.2013 №1750/0/225-13, в якому повідомлено ТОВ фірма "Мангуст, ЛТД" про необхідність у строк до 01.12.2013 забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); в строк не пізніше 31.12.2013 подати складену (розроблену) технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Управління Держземагенства у м.Харкові для здійснення реєстрації земельної ділянки із присвоєнням кадастрового номеру; у строк до 01.01.2014 повідомити Департамент земельних відносин Харківської міської ради про здійснення державної реєстрації земельної ділянки та надати копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підтвердження державної реєстрації цієї земельної ділянки; у строк до 01.02.2014 привести розмір плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.17, том 1). Одержання вказаного листа підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про отримання (а.с.17, на зворотному аркуші, том 1).

ТОВ фірма "Мангуст, ЛТД" не виконало вимоги, зазначені у вказаному листі-повідомленні, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Предметом позову у даній справі є зобов’язання відповідача протягом трьох місяців із моменту вступу в законну силу рішення суду забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,7695 га, по вул.Іванівській, 3, у м.Харкові, та вчинити дії щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

14.09.2001 між виконавчим комітетом Харківської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Мангуст, ЛТД" укладено договір на право тимчасового користування землею, за умовами якого відповідач отримав у тимчасове користування спірну земельну ділянку строком до 01.12.2025 для експлуатації та обслуговування виробничих та складських приміщень.

Як убачається з умов договору, останній за своєю правовою природою є договором тимчасового користування землею.

На час укладення спірного договору від 14.09.2001 (зареєстрованого 17.09.2001) суспільні відносини щодо тимчасового користування землею регулювалися Земельним кодексом України (у редакції, чинною з 15.05.1992 по 31.12.2001), Законом України "Про оренду землі" від 06.10.1998, Законом України "Про плату за землю" від 03.07.1992.

Статтею 7 Земельного кодексу України 1992 року було передбачено існування права тимчасового користування землею, яке виступало як самостійний вид землекористування.

Статтею 8 Земельного кодексу в наведеній вище редакції передбачено, що у тимчасове користування на умовах оренди земля надається громадянам України, підприємствам, установам і організаціям, громадським об'єднанням і релігійним організаціям, спільним підприємствам, міжнародним об'єднанням і організаціям з участю українських та іноземних юридичних осіб і громадян, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам, а також іноземним державам, міжнародним організаціям, іноземним юридичним особам та фізичним особам без громадянства. Орендодавцями землі є сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів і власники землі. Земля може надаватися в оренду в короткострокове користування - до трьох років (для випасання худоби, сінокосіння, городництва, державних та громадських потреб) і довгострокове - до п'ятдесяти років. Умови, строки, а також плата за оренду землі визначаються за угодою сторін і обумовлюються в договорі.

Відповідно до статті 36 Земельного кодексу України у наведеній вище редакції, використання землі на Україні є платним. Власники землі та землекористувачі щорічно сплачують плату за землю у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначаються залежно від якості та місцеположення земельної ділянки виходячи з кадастрової оцінки земель. Орендар сплачує за землю орендну плату, розмір якої встановлюється за угодою сторін у договорі оренди.

Як убачається, право довгострокового тимчасового користування землею та право довгострокового тимчасового користування землею на умовах оренди, становили різні види договорів, на підставі яких громадяни та юридичні особи отримували різні за змістом види прав на земельні ділянки. Наведені положення розмежують договори на право тимчасового користування землею та договорів тимчасового користування на умовах оренди за строком їх укладення, суб’єктами права користування та оренди, істотними умовами та формою плати за землю.

Отже, на момент укладення договору від 17.09.2001 чинним законодавством було передбачено можливість укладення як договору про право тимчасового користування землею, так і договору оренди як особливого виду договору користування землею. Зазначені два види договорів хоча і регулювали тотожні відносини у сфері землекористування, але мали суттєві відмінності.

Конституційний Суд України у рішенні у справі про постійне користування земельними ділянками від 22.09.2005 №5-рп/2005 зазначив, що чіткого розмежування випадків, коли земельні ділянки можуть надаватися у користування для ведення селянського (фермерського) господарства, а коли - в оренду, у Земельному кодексі України не здійснено. Наведене свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому у будь-якому разі виключалася як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв'язку з не переоформленням правового титулу (пункт 5.3 мотивувальної частини Рішення).

25.10.2001 прийнято та введено у дію з 01.01.2002 чинний Земельний кодекс України, а Земельний кодекс України у редакції від 13.03.1992, втратив чинність. На відміну від попереднього, чинний Земельний кодекс України не передбачає можливості набуття та здійснення такого права на землю як право тимчасового довгострокового користування землею, а містить положення про набуття та здійснення права оренди землі.

Водночас пунктом 7 розділу Х "Перехідні положення" чинного Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Отже, оскільки договір на право тимчасового користування землею № 2508 укладено 14.09.2001 (зареєстровано 17.09.2001) строком на 24 роки, то на час введення у дію чинного Земельного кодексу України договір не втратив чинності, у зв'язку з чим відповідач зберіг право тимчасового довгострокового користування землею, що виникло на підставі укладеного із виконавчим комітетом Харківської міської ради договору.

На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що приписи рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 «Про затвердження Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель мста Харкова станом на 01.01.2013», включаючи зобов’язання щодо забезпечення виготовлення технічної документації, подання її для здійснення державної реєстрації земельних ділянок, на правовідносини між позивачем та відповідачем за договором від 20.10.1998 №1783 не розповсюджуються.

Таким чином, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом щодо відсутності у відповідача обов’язку щодо виготовлення технічної документації та вчинення дій щодо реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Крім того, з 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України і втратив чинність Закон України "Про плату за землю".

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до положень статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Отже, норми статті 288 Податкового кодексу України підлягають застосуванню до земельних правовідносин, заснованих на договорі оренди.

Оскільки договір на право тимчасового користування землею №2508 укладено 14.09.2001 (зареєстровано 17.09.2001), тобто після прийняття і введення у дію Закону України "Про оренду землі", є всі підстави вважати, що цей договір не є різновидом договору оренди землі і до нього не можуть застосовуватися, як положення Закону України "Про оренду землі", так і положення статті 288 Податкового кодексу України (аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 15.03.2017 у справі № 910/26993/15).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №922/3065/17.

Зазначене виключає обов’язок відповідача щодо виготовлення технічної документації та вчинення державної реєстрації для отримання витягу про нормативну грошову оцінку землі з метою розрахунку іншого розмір орендної плати за договором тимчасового користування землею від 14.09.2001 №2508.

До того ж, відповідно до частин 1, 3, 4 статті 67 Закону України "Про землеустрій" фінансування робіт із землеустрою здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, коштів юридичних осіб, громадян та інших джерел, не заборонених законом. На землях комунальної власності за рахунок коштів місцевих бюджетів фінансуються роботи із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, складання схем землеустрою, розроблення техніко-економічних обґрунтувань з використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, інвентаризації земель. Роботи із землеустрою можуть фінансуватися відповідно до укладених договорів за рахунок коштів громадян, юридичних осіб та інших джерел, не заборонених законом.

Зі змісту наведеної норми убачається, що фінансування робіт із землеустрою може здійснюватись з різних джерел, зокрема, за рахунок коштів громадян на підставі укладеного договору.

Таким чином, стаття 67 Закону України "Про землеустрій" обумовлює лише можливість фінансування робіт із землеустрою, як за рахунок юридичних осіб та інших джерел, не заборонених законом, так і за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

З матеріалів справи убачається, що умови договору на право тимчасового користування землею №2508 від 14.09.2001 (зареєстрованого 17.09.2001) не містять положень, за якими на Товариство з обмеженою відповідальністю фірми "Мангуст, ЛТД" покладений обов'язок укласти із розробниками документації із землеустрою договір на складання технічної документації із землеустрою та здійснити оплату отриманих робіт із землеустрою, а отже сторони не визначили та не дійшли згоди щодо особи, яка здійснює відповідні дії. Крім того, позивачем не доведено наявність між ним та відповідачем інших договірних зобов'язань, за якими на відповідача покладений відповідний обов'язок.

За таких обставин, господарський суд дійшов правомірного висновку про безпідставність посилань позивача на те, що виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) та реєстрація зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі мають здійснюватися саме за рахунок відповідача.

Крім того, відповідач є тимчасовим користувачем земельної ділянки, а не орендарем, у той час, як згідно з пунктом 4 рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 зобов`язання із забезпечення виготовлення технічної документації покладено на орендарів земельних ділянок.

За змістом частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Господарський суд правильно зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту - зобов'язання відповідача забезпечити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та вчинення дій щодо реєстрації зазначеної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є неналежним, оскільки не може забезпечити реального та ефективного виконання судового рішення з тих підстав, що відповідач у справі не наділений правом виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та реєстрації зазначеної земельної ділянки, що свідчить про відсутність механізму його виконання, а отже задоволення позову не може призвести до відновлення прав позивача. Крім того, за умовами договору та приписами чинного законодавства на відповідача не покладено обов'язку щодо фінансування робіт із землеустрою, що має наслідком відмову в даному позові з заявлених підстав та за заявленими вимогами.

Звертаючись з даним позовом, Харківською міською радою не доведено порушення відповідачем її прав у частині не виконання приписів рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13 “Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013", що є підставою для відмови у позові.

На цій же підставі не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте за змістом статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу особи.

Ураховуючи відсутність порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся, відсутня необхідність у встановленні обставин щодо можливості застосування позовної давності, оскільки відсутні правові підстави для задоволення позову.

З огляду на відмову відповідача від заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених статтею 267 Цивільного кодексу України, господарський суд обґрунтовано залишив вказану заяву без розгляду.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обов’язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 25.09.2018 у справі №922/3737/17- без змін.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд; –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.09.2018 у справі №922/3737/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.12.2018.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова

Суддя В.О. Фоміна