номер провадження справи 4/110/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 Справа № 908/1928/18

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом: Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, (01001, м. Киів, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства “Бердянське підприємство теплових мереж”, (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Морська, буд. 65/97);

про стягнення 1430906,34 грн. пені, 247561,20 грн. 3 % річних та 935210,77 грн. інфляційних втрат

суддя Зінченко Н.Г.

секретар судового засідання Петриченко А.Є.

За участю представників сторін:

від позивача - Остапенко В.М, довіреність № 14-66 від 14.04.2017;

від відповідача - Тодоров І.П, довіреність № 1 від 05.01.2018.

До господарського суду Запорізької області 25.09.2018 надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ до Приватного акціонерного товариства “Бердянське підприємство теплових мереж”, м. Бердянськ Запорізької області про стягнення 1430906,34 грн. пені, 247561,20 грн. 3 % річних та 935210,77 грн. інфляційних втрат.

25.09.2018 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1928/18, присвоєно справі номер провадження 4/110/18, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.10.2018.

У зв’язку з перебуванням судді Зінченко Н.Г. з 29.10.2018 на лікарняному судове засідання, призначене на 29.10.2018, не відбулося. Представники сторін 29.10.2018 під розписку отримали повідомлення про неможливість проведення судового засідання з розгляду справи та перенесення судового засідання на 26.11.2018.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.11.2018 підготовче судове засідання відкладено на 26.11.2018.

В судовому зсіданні 26.11.2018 суд оголосив про закриття підготовчого провадження по справі, перейшов до розгляду справи по суті та оголосив перерву в судовому засіданні до 10.12.2018.

В судовому засіданні 10.12.2018 судом справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні 10.12.2018 підтримав позовні вимоги. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначав, що відповідач порушив умови укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 5253/1617-БО-13 від 27.10.2016 , порушуючи строки виконання своїх зобов’язань визначених умовами вказаного договору. У зв’язку з неналежним виконував зобов’язання зі сплати отриманого природного газу, позивачем нараховано пеню у розмірі 1430906,34 грн., 3 % річних у розмірі 247561,20 грн. та інфляційні втрати в розмірі 935210,77 грн. Керуючись ст. ст. 4, 20, 42, 46, 162, 164, 171 ГПК України, ст. ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК України, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1430906,34 грн., 3 % річних у розмірі 247561,20 грн. та інфляційні втрати в розмірі 935210,77 грн.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених в відзиві на позовну заяву, в якому він зазначає наступне. В період з 01.11.2016 по 01.02.2018 відповідач в повному обсязі розрахувався з позивачем по договору постачання природного газу № 5253/1617-БО-13 від 27.10.2016. Статтею 19№ Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу. На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов’язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій. На виконання вказаної норми 18.06.2014 постановою Кабінету Міністрів України № 217 затверджено “Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки”. Відповідно до п. 1 постанови КМУ № 217 визначено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки. Отже, саме державою через нормативно-правові акти визначено порядок сплати за природний газ теплопостачальними організаціями постачальнику природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки, яким є позивач. Тобто, Відповідач жодним чином не може впливати на розрахунки за спожитий газ, перерахування коштів зі спеціальних рахунків відповідача на рахунки позивача відбувається автоматично згідно реєстрів НКРЕКП. Державою офіційно визначається неможливість теплопостачальних підприємств забезпечити вчасні розрахунки, оскільки вони напряму залежать від надходжень від кінцевих споживачів: населення, бюджетні організації та інші. Визначаючи неможливість розрахунків підприємствами теплопостачання, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів. Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами зазнають імперативного регулюючого впливу держави. Таким чином, відповідач, не маючи реального правового впливу на дані правовідносини, не може відповідати за невиконання або неналежне виконання обов’язків за спірним Договором. Отже, відповідач вчинив усі залежні від нього дії для належного виконання умов договору в частині оплати вартості природного газу, однак внаслідок незалежних від нього обставин був позбавлений можливості розрахуватися за поставлений позивачем природний газ. На підставі викладеного, відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач в даному відзиві на позовну заяву зазначає, що якщо за розглядом наявних матеріалів справи судом буде встановлено підстави для задоволення позовних вимог, то звертає увагу суду на розрахунок позивача по пені за зобов’язаннями лютого 2017 та березня 2017, де позивач нараховує пеню за 184 та 183 дні відповідно, що є більше шести місяців, як зазначено в ч. 6 ст. 232 ГК України. Слід застосовувати 182 дні, оскільки в році 365 днів. Крім того, у разі задоволення позовних вимог просить зменшити розмір пені на 80 % зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв, неможливість самостійно впливати на своєчасність розрахунків та винятковість ситуації.

Позивач в відповіді на відзив зазначає, що відповідач мав передбачену договором можливість сплачувати заборгованість, діючи в межах законодавства та міг впливати на стан розрахунків. Жодним нормативним актом не передбачено обов’язку здійснювати розрахунки між продавцем та постачальником природного газу виключно з застосуванням рахунків зі спеціальним режимом використання. Отже, жодним нормативним актом не передбачено заборону здійснення розрахунків поза межами механізму автоматичного розподілу коштів. Крім того, позивач просить суд при розгляді питання зменшення пені врахувати, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов’язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

В запереченнях на відповідь на відзив, які надійшли на адресу суду 15.11.2018, відповідач зазначає, що у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за спожитий природний газ, оскільки теплопостачальне підприємство отримує грошовий ресурс для розрахунку з позивачем за спожитий природний газ лише після здійснення споживачами відповідача повних розрахунків за весь обсяг спожитих послуг. Таким чином, відповідач може здійснити розрахунок перед позивачем за умовами договору лише через поточний рахунок зі спеціальним режимом використання в межах коштів, передбачених нормативом перерахування коштів, затверджених НКРЕКП, при цьому відповідач самостійно не має можливості вплинути на проведення розрахунків за спожитий природний газ, оскільки всі кошти, які потрапляють на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затверджених постановами НКРЕКП реєстрами відповідно до Постанови КМУ №217 та перераховуються на рахунок позивача. Відповідач усунений від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, тому у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ. З урахуванням викладеного, вказані обставини виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, а також нарахування 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання та нарахувань інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України.

Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд-

ВСТАНОВИВ:

27.10.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Бердянське підприємство теплових мереж» (відповідно до п. 1.2 статуту ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» рішенням загальних зборів акціонерів від 14 квітня 2017 року змінено тип акціонерного товариства з Публічного акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство, Приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж»; споживач, відповідач у справі) укладено договір постачання природного газу № 5253/1617-БО-13 від 27.10.2016 (далі - Договір).

Згідно пункту 1.1 Договору постачальник зобов’язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п.1.2.)

Згідно з п. 2.1. Договору, Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 5701 тис. куб. метрів.

Пунктом 5.1 Договору сторони передбачили, що ціна на природний газ визначається відповідно до п. 5.2 цього договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання Сторонами відповідних додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником, така ціна є обов’язковою для Сторін даного договору. Споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 01 жовтня 2016 року становить 5916,00 грн., крім того податок на додану вартість (20 %) - 1183,20 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 7099,20 грн. (п. 5.2. Договору).

Додатковими угодами № 1 від 31.10.2016, № 2 від 22.11.2016, № 3 від 30.12.2016 до договору постачання природного газу від 27.10.2016 № 5253/1617-БО-13 сторонами вносились зміни щодо ціни природного газу.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У пунктів 8.1. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов’язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 12.1. Договору сторони передбачили, що Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. до 31 березня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 22653025,73 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 28.02.2017, від 31.03.2017 які є узгодженими, мають підписи уповноважених представників сторін, містять печатки підприємств та відповідно до яких наданий природний газ прийнято відповідачем без зауважень та претензій. Зазначені акти, відповідно до договору, є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

В матеріалах справи містяться Операції по Договору № 5253/1617-БО-13 за період з 01.10.2016 по 31.05.2018, з яких вбачається, що відповідач розрахувався за спірними зобов’язаннями по договору постачання природного газу від 27.10.2016 № 5253/1617-БО-13, але з порушенням строків встановлених договором.

Предметом спору у даній справі є стягнення з ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» 1430906,34 грн. пені, 247561,20 грн. 3 % річних та 935210,77 грн. інфляційних втрат за неналежне виконання договору постачання природного газу від 27.10.2016 № 5253/1617-БО-13.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Неналежне виконання відповідачем зобов’язань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений природний газ за період жовтень 2016 р. – березень 2017 р. за договором постачання природного газу від 27.10.2016 № 5253/1617-БО-13 підтверджено матеріалами справи.

Відповідач в своїх запереченнях на позовну заяву зазначав, що він самостійно не має можливості вплинути на проведення розрахунків за спожитий природний газ, оскільки всі кошти, які потрапляють на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затверджених постановами НКРЕКП реєстрами відповідно до Постанови КМУ № 217 та перераховуються на рахунок позивача.

Суд проаналізувавши заперечення відповідача зазначає наступне.

Відповідно до статті 191 Закону України “Про теплопостачання” оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Вимоги цієї статті щодо відкриття рахунків із спеціальним режимом використання не поширюються на: теплопостачальні та теплогенеруючі організації, які виробляють або постачають теплову енергію для потреб споживачів в обсягах, що не перевищують 18 тисяч Гкал на рік; суб’єктів господарювання, що виробляють теплову енергію виключно для власних потреб з опалення приміщень, що належать їм на праві власності або на інших речових правах; бюджетні установи, що виробляють теплову енергію, повністю утримуються за рахунок державного чи місцевого бюджету та є неприбутковими; теплогенеруючі та теплопостачальні організації, господарська діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії яких не підлягає ліцензуванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов’язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації.

Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов’язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій.

Операції на поточних рахунках із спеціальним режимом використання не підлягають зупиненню.

Відповідно до статті 191 Закону України “Про теплопостачання” Кабінет Міністрів України постановив затвердити “Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов’язки” від 18.06.2014 р. № 217.

У відповідності до статті 1 Порядку, цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки.

У пункті 3 Порядку передбачено, що Теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов’язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів “населення”, “релігійні організації”, “бюджетні установи”, “інші споживачі” (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).

Пунктом 12 Порядку встановлено, що комісія на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця: 1) розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів: на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації; на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов’язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов’язками); на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі - рахунок оператора газотранспортної системи); на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) (далі - рахунок оператора газорозподільної системи); на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями; 2) затверджує реєстр нормативів; 3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи; 4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.

Згідно з пунктом 13 Порядку, Уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій.

Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

Відповідно до підпункту 1 пункту 14 Порядку, у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація: здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15-26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості: природного газу - на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов’язками; послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи; послуг з розподілу природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) - на рахунок оператора газорозподільної системи; виробництва, транспортування, постачання теплової енергії та надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води без урахування вартості природного газу - на поточний рахунок теплопостачальної або теплогенеруючої організації.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаним вище Порядком встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання і не впливає на зобов’язання сторін щодо належної оплати послуг за договором постачання природного газу від 27.10.2016 № 5253/1617-БО-13.

Зазначений Порядок не стосується договірних зобов’язань сторін за договором постачання природного газу від 27.10.2016 № 5253/1617-БО-13 в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не змінює їх.

Відповідно до п.26 даного Порядку комісія після подання їй документів, що підтверджують відсутність заборгованості, включає до реєстру нормативів нормативи на рівні 0 відсотків на: рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов'язками - у разі відсутності заборгованості наростаючим підсумком за період з 1 вересня 2015 р. до місяця, що передує попередньому до розрахункового місяця включно, теплопостачальної або теплогенеруючої організації за природний газ перед постачальником природного газу із спеціальними обов'язками.

Також, вказаним Порядком не передбачено заборони здійснення розрахунків поза межами механізму автоматичного розподілу коштів, умовами Договору сторони встановили обов'язок вчинення всіх належних дій у разі виявлення заборгованості, Порядком розподілу коштів передбачено направлення коштів, отриманих від кінцевих споживачів, теплогенеруючим / теплопостачальним організаціям у разі підтвердження сплати у повному обсязі вартості газу постачальнику природного газу.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач мав передбачену умовами договору та нормативними актами можливість впливу на стан розрахунків, однак жодних дій зі своєї сторони не вчинив.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» не звільняється від обов’язку зі сплати вартості отриманого природного газу в строки визначені договором, а у разі неналежного виконання зі сплати, несе відповідальність передбачену чинним законодавством України, до якої відноситься стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних за загальний період з 27.12.2016 по 29.01.2018 в розмірі 247561,20 грн. та інфляційних втрат за період з січня 2017 р. по грудень 2017 р. в розмірі 935210,77 грн. заявлено позивачем обґрунтовано.

Судом було перевірено розрахунок 3% річних наданий позивачем за вказаний вище період та встановлено, що даний розрахунок визнаний таким, що виконаний вірно. Отже, позовні вимоги в цій частині є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню судом.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом було перевірено розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних витрат, оскільки при здійсненні розрахунку позивачем використано методику розрахунку, за якою збільшення суми боргу на індекс інфляції здійснюється за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду використовувалась сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця, що є помилковим розрахунком.

На прикладі за зобов’язаннями листопада 2016 р. (акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2016), період нарахування з січня 2017 р. по лютий 2017 р., враховуючи часткові оплати, розрахунок здійснюється наступним чином:

- індекс інфляції за січень 2017 р. - щомісячний індекс інфляції (визначений у відсотках до попереднього місяця згідно відомостей Державної служби статистки України з урахуванням дефляції) в абсолютному значені коефіцієнта становить 101,1 %. Результат множення суми заборгованості в розмірі 4247392,50 грн., яка виступає базою для нарахування інфляційної індексації за січень 2017 р. на означений коефіцієнт становить 4294113,82 грн. - суму боргу разом з інфляційною індексацією.

Відповідно, належна до стягнення сума інфляційної індексації визначається як різниця між сумою боргу разом з інфляційною індексацією та сумою боргу (4294113,82 грн. - 4247392,50 грн. = 46721,32 грн.).

- індекс інфляції за лютий 2017 р. - щомісячний індекс інфляції (визначений у відсотках до попереднього місяця згідно відомостей Державної служби статистки України з урахуванням дефляції) в абсолютному значені коефіцієнта становить 101,0 %. Результат множення суми заборгованості в розмірі 1276496,32 грн., яка виникла в результаті часткових оплат, та яка виступає базою для нарахування інфляційної індексації за лютий 2017 р. на означений коефіцієнт становить 1289261,28 грн. - суму боргу разом з інфляційною індексацією.

Відповідно, належна до стягнення сума інфляційної індексації визначається як різниця між сумою боргу разом з інфляційною індексацією та сумою боргу (1276496,32 грн. - 1289261,28 грн. = 12764,96 грн.).

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат за зобов’язаннями листопада 2016 р. становить 59486,28 грн. = (46721,32 грн. + 12764,96 грн.).

Аналогічною методикою суд перевірив наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат за зобов’язаннями за грудень 2016 р., лютий 2017, березень 2017 р., дійшовши висновку, що правильною сумою до стягнення інфляційних втрат за період з січня 2017 р. по грудень 2017 р. є сума в розмірі 909973,36 грн., яка підлягає задоволенню. В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

Крім того, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 1430906,34 грн. за загальний період: з 27.12.2016 по 25.10.2017.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на вимоги ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та заявлених сум.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини 2 статті 343 ГК України, тобто заявлена сума до стягнення пені не повинна перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач заявлену пеню обґрунтовує п. 8.2 Договору, який передбачає, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов’язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

За невиконання грошових зобов'язання за договором постачання природного газу № 5253/1617-БО-13 від 27.10.2016 позивачем пред’явлена до стягнення пеня в розмірі 1430906,34 грн., яка розрахована, з урахуванням часткових оплат.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем за вказаний вище період, суд прийшов до висновку, що даний розрахунок не порушує норми законодавства та виконано вірно.

Відповідач в своїх запереченнях зазначав, що позивач в своєму розрахунку помилково нараховує пеню на 184 та 183 дні прострочення за зобов’язаннями лютого 2017 р. та березня 2017 р., що суперечить ч. 6 ст. 232 ГК України. При цьому зазначає, що у 2018 році кількість днів становить 365, тому кількість днів за шість місяців буде дорівнювати 182.

Дані заперечення відповідача судом відхиляються, оскільки позивачем в розрахунку пені за зобов’язаннями лютого 2017 р. зазначає період нарахування з 28.03.2017 по 27.09.2017, а за зобов’язаннями березня 2017 р. з 26.04.2017 по 25.10.2017, що не перевищує шести місяців в розумінні ч. 6 ст. 232 ГК України. Крім того, вказана позивачем кількість днів 184 та 183 відповідно виходить, оскільки з заявленого позивачем шестимісячного строку нарахування пені за зобов’язаннями лютого 2017 р., з них чотири місяці мають кількість днів – 31, а за зобов’язаннями березня 2017 р., з них три місяці мають кількість днів – 31, тому загальна кількість днів складає 184 та 183 дні відповідно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 1430906,34 грн. пені за порушення строків оплати по договору за спірний період заявлено до стягнення правомірно та підлягає задоволенню судом.

Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 80 %, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв, неможливість самостійно впливати на своєчасність розрахунків та винятковість ситуації.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

ПрАТ “Бердянське підприємство теплових мереж” зазначає, що підприємство є основним надавачем послуг з теплопостачання у м. Бердянськ. Основним споживачем послуг є населення (близько 90% від загальної кількості), іншими споживачами є бюджетні установи та госпрозрахункові підприємства. Наявність заборгованості перед відповідачем населення, недостатність фінансування бюджетних установ на оплачу за теплову енергію, заборгованість бюджету з пільг та субсидій призводить до несвоєчасних розрахунків за газ перед позивачем. Інших джерел погашення відповідач не має. Постійна заборгованість населення, бюджетних організацій та інших споживачів за теплову енергію перед відповідачем за період січень- грудень 2017 р. підтверджується звітами про розрахунки за спожиту теплову енергію, які щомісяця подавалися до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг відповідно до постанови НКРЕКП від 11.10.2013 № 202. Отже, заборгованість населення, бюджетних організацій, інших споживачів, заборгованість бюджету з пільг та субсидій відповідно за поставлену теплову енергію на кінець відповідного місяця становить значну суму коштів. Тобто, не спроможність відповідача своєчасно здійснювати оплату за газ викликана постійною недостатністю обігових коштів, в наслідок затримок в оплаті населенням, бюджетними організаціями та підприємствами, а також компенсацією з бюджету за пільгами та субсидіями перед відповідачем. Тарифами на теплову енергію витрати на покриття штрафних та фінансових санкцій не передбачені, отже у відповідача відсуне джерело покриття штрафних та фінансових санкцій. При цьому відповідач не є дотаційним підприємством і з бюджетів всіх рівнів фінансування на здійснення своєї господарської діяльності або покриття збитків не отримує. Крім того, відповідач є сезонним підприємством, оскільки надає послуги з централізованого опалення лише в період жовтень – квітень та працює в умовах дії постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. “Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків ч гарантованим постачальником природного газу”, згідної якої всі кошти, що надходять на спеціальні рахунки теплопостачальних підприємств підлягають обов'язковому розподілу у відсотковому відношенні на рахунки НАК “Нафтогаз України” та поточні рахунки відповідача. Розподіл відбувається автоматично уповноваженим банком на підставі реєстру, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Як вбачається з балансу підприємства, в якому станом на 31.12.2016 кредиторська заборгованість відповідача становить більше 107958 тис. грн., в той же час дебіторська заборгованість складає 33251 тис. грн., на 31.12.2017 - кредиторська заборгованість 109937 тис. грн., дебіторська заборгованість 34022 тис. грн. Збитки від провадження господарської діяльності станом на 31.12.2016 становили 1252 тис. грн., на 31.12.2017 р. становили 9354 тис. грн., на 30.06.2018 становлять 10201 тис. грн. Головною причиною збитковості є те, що діючі тарифи не покривають фактичні витрати підприємства по наданню послуг з теплопостачання. Відповідач забезпечує теплом як населення так і підприємства м. Бердянськ, в зв'язку з чим не може зупиняти свою діяльність, яка має важливе соціальне значення для мешканців міста. Разом з тим, на момент звернення позивача до суду з позовними вимогами відсутня заборгованість відповідача за спірним договором, а платежі за договором відбувались постійно з урахуванням надходжень на спеціальні рахунки відповідача від бюджетних установ. З урахуванням викладеного, відповідач просить зменшити розмір пені на 80 %.

Представник позивача в відповіді на відзив просив суд при розгляді питання зменшення пені врахувати, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов’язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу. Станом на час розгляду цієї справи відповідачем сплачено лише приблизно 3/5 боргу, при цьому прострочення триває вже більше півроку. В той же час, відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 р. торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 58 988 тис. грн., має тенденцію до зростання - у 2016 р. становила 49 209 тис. грн. Торгова кредиторська заборгованість у 2017 р. становила 8 137 тис. грн., відстрочені податкові зобов'язання складають 67 304 тис. грн. Розмір короткострокових позик складає 44 579 тис. грн., довгострокових - 14 736 тис. грн. Отже, вказані обставини свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років. Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” як підприємство державного сектору економіки є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ та як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України. Також, згідно п п. 4 п. 3 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 р. №187 встановлено обов'язок ПАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для всіх категорій використання природного газу, в тому числі для виробництва електричної енергії такими виробниками, на умовах та у порядку, що визначені вказаним Положенням. Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов'язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу. Також, держава, покладаючи на ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, не виконує свої зобов'язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб'єктом, тим самим спричиняючи до збитків.

Суд зазначає, що зобов’язання з оплати природного газу за договором покладалися саме на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач є самостійним господарюючим суб’єктом і відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик.

Дослідивши наведені сторонами обставини та подані в їх обґрунтування докази, суд вважає, що надані документи жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості і здійсненні з його боку конкретних дій щодо вжиття усіх можливих заходів для виконання зобов'язань за спірним Договором.

Крім того, НАК «Нафтогаз України» забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, є підприємством державного сектору економіки і об’єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок – відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї держави Україна.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не можуть бути підставою для зменшення розміру пені заявленої до стягнення.

Водночас, політична та економічна ситуація в країні в рівній мірі впливає на фінансове становище обох сторін, внаслідок чого суд не вбачає можливості в наданні переваги певній стороні.

Відтак, враховуючи у сукупності викладені вище фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення пені не підлягає задоволенню.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов’язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач належних доказів в підтвердження своєї правової позиції не надав.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Приватного акціонерного товариства “Бердянське підприємство теплових мереж” задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Бердянське підприємство теплових мереж”, (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Морська, буд. 65/97, ) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, (01001, м. Киів, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код ЄДРПОУ 20077 (один мільйон чотириста тридцять тисяч дев’ятсот шість) грн. 34 коп. пені, 247 561 (двісті сорок сім тисяч п’ятсот шістдесят одну) грн. 20 коп. 3 % річних, 909973 (дев’ятсот дев’ять тисяч дев’ятсот сімдесят три) грн. 36 коп. інфляційних втрат, 38826 (тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 61 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України “20” грудня 2018.

Суддя                               Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.