ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018 року м.Дніпро Справа № 908/2195/13

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Подобєда І.М.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-193 від 01.10.2018 р., адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № Др-68-0518 від 24.05.2018 р., адвокат;

від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області представник не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.10.2018, постановлену суддею Проскуряковим К.В. за результатами розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про видачу дублікату наказу та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у справі №908/2195/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м.Запоріжжя

про стягнення 2 007 105,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.10.2018 у справі № 908/2195/13 (суддя Проскуряков К.В.) відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вих. № 39-8-18 від 10.10.2018) про поновлення строку для пред`явлення наказу від 27.09.2013 до виконання у справі №908/2195/13 та видачу його дублікату.

Не погодившись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.10.2018, задовольнивши заяву позивача про поновлення строку для пред`явлення наказу від 27.09.2013 до виконання у справі №908/2195/13 та видачу його дублікату.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що зазначивши в оскаржуваній ухвалі, що, застосовуючи аналогію, строк предявлення виконавчого документу до виконання після переривання встановлюється з дня його (виконавчого документа) повернення, Господарський суд Запорізької області відлік відповідного строку веде з моменту повернення оригіналу наказу на адресу господарського суду відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження № 40467776 від 30.01.2014, яка винесена на підставі п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

В той же час, пункт 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99 № 606-XIV) передбачає закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Тобто, закінчення виконавчого провадження відбулось не у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення.

Крім того, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.04.2015 у справі № 908/2195/13 визнано недійсною (незаконною) постанову від 30.01.2014 ВП № 40467776 відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби України ГУЮ у Запорізькій області про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, Господарський суд Запорізької області, встановивши факт визнання недійсності (незаконності) постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.01.14 ВП № 40467776, все ж таки безпідставно послався на неї, як на початок відліку строку предявлення наказу до виконання.

Звертає увагу на те, що наказ повернувся до Господарського суду Запорізької області, а не на адресу Стягувача, що і не заперечувалось заявником.

Оскільки виконавче провадження було відновлено 15.09.15 та закінчено 28.12.15 у звязку з відсутністю в органі державної виконавчої служби оригіналу виконавчого документа через неповернення його судом, перебіг строку на предявлення наказу слід обраховувати не раніше дати отримання Стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем 28.12.2015, яка надійшла на адресу Стягувача 05.01.2016, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

Публічне акціонерне товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" відзив на апеляційну скаргу не надало. Представник відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2018 (колегія суддів у складі: головуючий Іванов О.Г. (доповідач), ОСОБА_3, ОСОБА_4М.) скаржнику відновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.10.2018 року у справі № 908/2195/13; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 20.12.2018.

У судовому засіданні представник Позивача зазначив, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2018 скасовано ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.10.2018 у справі № 908/2195/13 та задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 21.09.2018 № 1415-2522в про видачу дублікату наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13. Тобто, фактично вирішено питання щодо видачі дубліката виконавчого документу, отже, предмет спору щодо видачу дублікату наказу від 27.09.2013 у справі № 908/2195/13 відсутній. У зв'язку з чим заявив клопотання про закриття апеляційного провадження в частині видачі дублікату наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 у справі № 908/2195/13 та поновлення строку предявлення його до виконання у зв'язку з відсутністю предмету спору.

В судовому засіданні 20.12.2018 року Центральним апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень та інформаційної системи "Діловодство спеціалізованого суду" постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.09.2013 у справі № 908/2195/13 рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2013 у справі № 908/2195/13 (суддя Соловйов В.М.) скасовано частково. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя про стягнення 2007105 грн. 80 коп. задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", 69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ЗКПО 03345716 на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ЗКПО 20077720, пеню у розмірі 434102 грн. 43 коп., 3% річних у розмірі 86820 грн. 47 коп., штраф у розмірі 1445 404 грн. 30 коп. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 39462 грн. 47 коп. Відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя про стягнення пені у розмірі 33982 грн. 15 коп. та 3% річних у розмірі 6796 грн. 45 коп. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ЗКПО 20077720 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", 69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, ЗКПО 03345716, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 338 грн. 62 коп. Доручено Господарському суду Запорізької області видати накази. В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2013 року у справі № 908/2195/13 залишено без змін.

На виконання зазначеного рішення, 27.03.2013 Господарським судом Запорізької області виданий наказ про стягнення пені у розмірі 434102 грн. 43 коп., 3% річних у розмірі 86820 грн. 47 коп., штраф у розмірі 1445404 грн. 30 коп. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 39462 грн. 47 коп., а також наказ про стягнення витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 338 (триста тридцять вісім) грн. 62 коп.

Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 30.10.2013 р. (ВП № 40467776) відкрите виконавче провадження з виконання наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 Господарським судом Запорізької області.

Постановою заступника начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області від 20.12.2013 р. (ВП № 40467776) прийнято до виконання виконавче провадження № 40467776 з примусового виконання наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 Господарським судом Запорізької області.

Постановою заступника начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області від 30.01.2014 (ВП № 40467776) закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 господарським судом Запорізької області.

Оригінал наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 Господарським судом Запорізької області, згідно із супровідним листом від 30.01.2014 № 750-1/11 направлений до Господарського суду Запорізької області.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.04.2015 у справі № 908/2195/13 визнано недійсною (незаконною) постанову від 30.01.2014 ВП № 40467776 відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби України ГУЮ у Запорізькій області про закінчення виконавчого провадження.

Постановою заступника начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області від 15.09.2015 (ВП № 40467776) відновлено виконавче провадження з виконання наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 господарським судом Запорізької області.

28.09.2015 на адресу господарського суду Запорізької області із ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області надійшов запит про направлення на адресу відділу примусового виконання рішень оригіналу наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 господарським судом Запорізької області, для подальшого проведення виконавчих дій.

У листі від 04.12.2015 вих. № 908/2195/13 керівника апарату господарського суду Запорізької області зазначено, що станом на 23.10.2014 матеріали справи № 908/2195/13 на адресу господарського суду Запорізької області з суду апеляційної інстанції не повертались, таким чином матеріали справи № 908/2195/13 було втрачено. У матеріалах, що є у наявності господарського суду Запорізької області, оригінал наказу № 908/2195/13 від 27.09.2013 відсутній.

Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області від 28.12.2015 (ВП № 40467776) закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013 господарським судом Запорізької області. Вказана постанова мотивована відсутністю у відділі оригіналу наказу № 908/2195/13, виданого 27.09.2013.

Враховуючи наведені обставини, оскільки оригінал наказу № 908/2195/13 був повернутий відділом виконавчої служби до господарського суду Запорізької області, ймовірно знаходився у матеріалах справи № 908/2195/13, які було втрачено, заявник звернувся до суду з заявою про видачу дублікату наказу.

Відмовляючи у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про видачу дублікату наказу, господарський суд першої інстанції виходив з того, що застосовуючи аналогію, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Оскільки оригінал наказу був повернутий до господарського суду супровідним листом від 30.01.2014 № 750-1/11, та у подальшому оригінал наказу до відділу виконавчої служби направлений не був, що й стало підставою для закінчення виконавчого провадження згідно постанови ВПВР УДВС ГУЮ у Запорізькій області від 28.12.2015, то строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання має починатися з 30.01.2014.

Враховуючи, що Позивач лише 18.10.2018 звернувся з заявою про поновлення строку для пред`явлення наказу від 27.09.2013 до виконання у справі №908/2195/13 та видачу його дублікату (заява вих. № 39-8-18 від 10.10.2018), тобто поза межами строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання відповідно до ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, то відсутні підстави у видачі дублікату наказу № 908/2195/13 від 27.09.2013.

За висновком господарського суду заявник помилково відраховує перебіг строку на пред'явлення наказу до виконання з дати отримання ним постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем 28.12.2015.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання, господарський суд виходив із того, що доводи заявника про поважність причин пропуску строку, викладені у заяві № 39-8-18 від 10.10.2018, не приймаються судом до уваги, оскільки заявник не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування обєктивної неможливості звернення із заявою про поновлення строку до 30.01.2017 та поважності причин його пропуску.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно п.п. 19.4. п. 19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

З викладеного вбачається, що визначальним для видачі дублікату наказу є дотримання обов'язкової умови, а саме: подання заяви в межах строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Так, строк пред'явлення наказу господарського суду Запорізької області № 908/2195/13 від 27.09.2013 року на виконання встановлено до 11.09.2014 року.

Вказаний строк пред'явлення наказу був встановлений відповідно до приписів ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 року.

З 05.10.2016 року набрав чинності новий Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 року.

Пунктом п'ятим Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки встановлені цим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Крім цього, згідно з п.1 ч.4 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.16 № 1404-VIII), строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі предявлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.16 № 1404-VIII) визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Також статтею 23 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99 № 606-XIV) передбачено, що строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються предявленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до ч.5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99 № 606-XIV), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Таким чином, обидві редакції Закону України "Про виконавче провадження" строк повторного предявлення наказу до виконання повязують з поверненням виконавчого документа саме стягувачу (а не суду) та повязують таку змогу з неможливістю в повному обсязі або частково виконати відповідне рішення. Більше того, при поверненні виконавчого документа стягувачу виноситься процесуальний документ - постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Колегія суддів констатує, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 40467776 від 30.01.2014 винесена заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5 на підставі п.8 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99 № 606-ХІ, чинній на момент винесення постанови).

Відповідно до вказаної постанови оригінал виконавчого документа державним виконавцем направлено до господарського суду Запорізької області.

Пункт 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99 № 606-XIV) передбачає закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає висновок господарського суду про можливість застосування до даних правовідносин аналогії закону, та можливість встановлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання з дня його повернення необґрунтованим, оскільки:

- державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, а не про повернення виконавчого документу;

- постанова винесена через фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а не у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення;

- оригінал виконавчого документа державним виконавцемнаправлено до господарського суду, а не повернуто стягувачеві.

Крім того, згодом ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.04.2015 у справі № 908/2195/13 постанову від 30.01.2014 ВП № 40467776 відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби України ГУЮ у Запорізькій області про закінчення виконавчого провадження визнано недійсною (незаконною).

Тобто, Господарський суд Запорізької області, встановивши факт визнання недійсності (незаконності) постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.01.14 ВП № 40467776, все ж таки безпідставно послався на неї, як на початок відліку строку предявлення наказу до виконання.

Колегією суддів встановлено, що виконавче провадження було відновлено 15.09.15 та фактично закінчено 28.12.15 у звязку з відсутністю в органі державної виконавчої служби оригіналу виконавчого документа через неповернення його судом, у звязку з чим перебіг строку на предявлення наказу слід обраховувати не раніше дати отримання Стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем 28.12.2015, яка надійшла на адресу Стягувача 05.01.2016, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції. Закінчується перебіг строку 05.01.2019.

Таким чином, у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 10.10.2018 № 39-8-18 в частині поновлення строку для пред'явлення наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13 до виконання слід відмовити, оскільки на момент звернення до суду із відповідною заявою строк для пред'явлення наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13 до виконання ще не сплив.

Оскільки рішення господарського суду у справі № 908/2195/13 на даний час боржником не виконано, а виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України), у звязку з фактом втрати наказу, Позивач правомірно звернувся до суду із заявою про видачу дублікату судового наказу (заява від 21.09.2018 № 1415-2522в).

Пункт 19.4 Перехідних положень ГПК України не ставить саму по собі видачу дубліката втраченого наказу в залежність як від причин його втрати, так і від того, ким втрачений наказ. Визначальними обставинами є сам факт втрати виданого судом наказу і те, що він перебував на виконанні.

На даний момент склалася така ситуація коли виконання вказаного рішення видається фактично неможливим, з огляду на те, що оригінал наказу відсутній як у ПАТ "НАК "Нафтогаз України", так і на виконанні в органі ДВС.

Видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобовязань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов'язковим до виконання, а ст. 8 передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.

Статтями 2, 326 ГПК України закріплено принцип обов'язковості судового рішення. Тобто, виконання судового рішення в порядку та в межах повноважень, закріплених законом, є одним з основних конституційних принципів, які характеризують державу як правову.

Відповідно до ч. 4 ст. 13, ст. 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання; усі субєкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини й громадянина захищаються судом; обовязковість рішень суду є однією з основних задач судочинства.

Положення ст. ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Тобто, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

На підставі викладеного ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2018 скасовано ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.10.2018 року у справі № 908/2195/13.

Задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 21.09.2018 № 1415-2522в про видачу дублікату наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13.

Видано дублікат наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13 про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ пені у розмірі 434 102 (чотириста тридцять чотири тисячі сто дві) грн. 43 коп., 3% річних у розмірі 86 820 (вісімдесят шість тисяч вісімсот двадцять) грн. 47 коп., штрафу у розмірі 1 445 404 (один мільйон чотириста сорок пять тисяч чотириста чотири) грн. 30 коп. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 39 462 (тридцять девять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 47 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Оскільки на момент звернення заявника із відповідною заявою до господарського суду від 10.10.2018 № 39-8-18 вже була така, що набрала законної сили ухвала Господарського суду Запорізької області від 08.10.2018 року у справі № 908/2195/13, якою відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вих. № 1415-2522 від 21.09.2018) про видачу дублікату наказу у справі №908/2195/13 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то господарський суд відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України мав відмовити у відкритті провадження за заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 10.10.2018 № 39-8-18 в частині видачі дублікату наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13 або на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрити провадження у справі.

Оскільки цього зроблено не було, то відповідно до ч. 1 ст. 278 ГПК України ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.10.2018 року у справі № 908/2195/13, якою закінчено розгляд справи, необхідно скасувати, провадження за заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 10.10.2018 № 39-8-18 в частині видачі дублікату наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13 необхідно закрити.

При цьому колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання заявника апеляційної скарги про закриття апеляційного провадження в частині видачі дублікату наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 у справі № 908/2195/13 та поновлення строку предявлення його до виконання у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки ст. 264 ГПК України не передбачає таку підставу для закриття саме апеляційного провадження, як відсутність предмету спору.

Оскільки судове рішення ухвалено не на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", то відповідно до ст. 129 ГПК України сплачений заявником судовий збір за подання заяви від 10.10.2018 № 39-8-18 та апеляційної скарги на ухвалу суду слід покласти на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 175, 231, 269, 271, 275, 278, 282, 283 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.10.2018 року у справі №908/2195/13 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.10.2018 року у справі № 908/2195/13 скасувати.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 10.10.2018 № 39-8-18 в частині поновлення строку для пред'явлення наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13 до виконання відмовити.

Провадження за заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 10.10.2018 № 39-8-18 в частині видачі дублікату наказу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2013 № 908/2195/13 закрити.

Судові витрати по справі Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за подання заяви від 10.10.2018 № 39-8-18 та апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її оголошення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.12.2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд

Суддя С.Г. Антонік