ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 Справа №914/194/17

місто Львів

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело",
до відповідача 1:малого підприємства "Сніжинка",
до відповідача 2:публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (надалі - Компанія),
до відповідача 3:публічне акціонерне товариство "Укрінбанк" (надалі - Банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" Міхна Сергія Семеновича,
третя особа:приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирослава Михайлівна,
предмет позову: визнання недійсним (нікчемним) договору та скасування запису про право власності на нерухоме майно.
Головуючий суддяРим Т.Я.
Суддя Манюк П.Т.
Суддя Фартушок Т.Б.
Секретар судового засіданняКушта А.М.
Представники сторін:
позивача:Медвідь Л.М. - довіреність від 22.01.2018, Максимів Р.Й. - довіреність від 20.02.2018,
відповідача 1:Керод Р.П., Гай О.О. - довіреність від 05.12.2016,
відповідача 2:не з'явився,
відповідача 3:Ключинський К.Л. - довіреність №485 від 12.12.2018,
третя особа:не з'явився.
ПРОЦЕДУРИ.

Первісне провадження.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" до малого підприємства "Сніжинка" та публічного акціонерного товариства "Укрінком" про

1) визнання недійсним (нікчемним) договору від 25.04.2006 року відчуження об'єктів нерухомого майна за договором фінансового лізингу та

2) скасування запису 14570938, внесеного 19.05.2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирославою Михайлівною, про державну реєстрацію за малим підприємством "Сніжинка" права власності на об'єкт нерухомого майна - будівлю арочного складу, загальною площею 475,9 м2, за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, будинок 371.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.03.2017 №914/194/17, яке було залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.05.2017, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Рішення судів мотивовано тим, що:

1) чинне на час укладення договору фінансового лізингу законодавство не вимагало нотаріального засвідчення цього договору;

2) викуп об'єкта лізингу здійснюється відповідно до умов договору фінансового лізингу і не потребує укладення будь-якого іншого договору;

3) право власності на об'єкт лізингу виникло у лізингоодержувача саме на підставі договору фінансового лізингу у зв'язку з настанням події, визначеної пунктом 2.4 цього договору. Метою укладення оспорюваного договору про відчуження об'єктів нерухомого майна було засвідчення факту, який уже настав - перехід до лізингодержувача права власності на об'єкт лізингу;

4) є помилковими доводи позивача, що оспорюваний договір про відчуження об'єктів за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та підлягав нотаріальному посвідченню.

Проте постановою Вищого господарського суду України від 16.08.2017 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 та рішення Господарського суду Львівської області від 22.03.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області в іншому складі суду. При цьому судом касаційної інстанції звернуто увагу на таке:

1) судом першої інстанції не було з'ясовано, нормами якого законодавства мали керуватися мали керуватися сторони під час укладення договору від 25.04.2006;

2) судом першої інстанції з урахуванням вимог законодавства, чинного на момент укладення спірного правочину, не з'ясовано його правової природи, а також вимог щодо форми такого правочину і наслідків їх недотримання сторонами;

3) суд першої інстанції всебічно та повно не з'ясував обставин, пов'язаних з відносинами лізингу та переходом права власності на майно, що є предметом спірного договору, зокрема, не витребував оригіналів зазначених договорів на вимогу позивача без жодного мотивування відмови в задоволенні його клопотання, а також не долучив до матеріалів справи жодних доказів, які б свідчили про виконання умов договору фінансового лізингу, пов'язаних з переходом права власності на об'єкт лізингу;

4) суд першої інстанції не навів оцінки обставинам державної реєстрації малим підприємством "Сніжинка" на спірний об'єкт нерухомості, що відбулася 19.05.2016 за наявності зареєстрованого права власності на це майно за позивачем 23.12.2009;

5) господарські суди попередніх інстанцій всебічно не з'ясували обставин правонаступництва лізингодавця та правосуб'єктність лізингоотримувача.

Провадження під час нового розгляду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.09.2017 справу прийнято до провадження у новому складі суду. Ухвалою від 27.11.2017 призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів. Склад суду змінювався з підстав, визначених відповідними розпорядженнями керівника апарату суду.

В судове засідання 21.02.2018 позивачем подано клопотання про призначення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документів (том 3, а.с. 24). Згодом позивачем відповідною заявою (вх. №33142/18 від 11.09.2018) відкликано таке клопотання з огляду на наявність в матеріалах справи висновків судових експертиз, які містять відповіді на поставлені запитання (том 4, а.с. 140-142). З урахуванням наведеного суд не розглядав клопотання позивача про призначення судової експертизи.

В судове засідання 24.04.2018 відповідачем подано оригінали таких документів:

1) договір фінансового лізингу №1 від 11.08.1998;

2) додаток №2 до договору фінансового лізингу №1 від 18.08.1998 "Акт передачі основних засобів у фінансовий лізинг";

3) договір відчуження об'єктів нерухомого майна по договору фінансового лізингу від 25.04.2006;

4) додаткова угода від 28.05.2003 до договору фінансового лізингу №01 від 11.08.1998;

5) додаток №1 до додаткової угоди від 28.05.2003 "Графік лізингових платежів МП "Сніжинка";

6) довідка №04-364 від 20.06.2006 про оплату лізингових платежів.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 10.05.2018 у справі №462/980/18 (том 3, а.с. 126) постановлено надати дозвіл старшому слідчому відділення Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області на тимчасовий доступ до матеріалів справи №914/194/17 з можливістю вилучення оригіналів документів, а саме:

- договору фінансового лізингу №1 від 11.08.1998 між акціонерним товариством "Український інноваційний банк" та малим підприємством "Сніжинка";

- додаток №2 до договору фінансового лізингу №1 від 18.08.1998 "Акт передачі основних засобів у фінансовий лізинг" між акціонерним товариством "Український інноваційний банк" та малим підприємством "Сніжинка";

- договору відчуження об'єктів нерухомого майна по договору фінансового лізингу від 25.04.2006 між акціонерним товариством "Український інноваційний банк" та малим підприємством "Сніжинка";

- додатку №1 до договору відчуження об'єктів нерухомого майна по договору фінансового лізингу;

- акт прийому-передачі об'єктів нерухомого майна по договору фінансового лізингу від 25.04.2006 між акціонерним товариством "Український інноваційний банк" та малим підприємством "Сніжинка";

- додаткову угоду від 28.05.2003 по договору фінансового лізингу №01 від 11.08.1998;

- додаток №1 до додаткової угоди від 28.05.2003;

- "Графік лізингових платежів малого підприємства "Сніжинка";

- довідку №04-364 від 20.04.2006 про оплату лізингових платежів,

які перебувають у володінні Господарського суду Львівської області.

Старший слідчий слідчого відділення Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області 17 травня 2018 року в приміщенні Господарського суду Львівської області ознайомився з документами, що знаходилися в матеріалах справи №914/194/17 та отримав їх копії, про що складено протокол тимчасового доступу до речей і документів (том 3, а.с. 127-129).

Згодом 29 травня 2018 року старший слідчий слідчого відділення Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області повторно з'явився в приміщення Господарського суду Львівської області з метою вилучення зазначених в ухвалі Залізничного районного суду міста Львова від 10.05.2018 документів. Процедура вилучення зазначених документів відображена в протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 29.05.2018 (том 3, а.с. 131-133). Слідчим було вилучено оригінали документів, які були подані відповідачем в судовому засіданні 24.04.2018:

- оригінал договору фінансового лізингу №1 від 11.08.1998;

- оригінал додатку №2 "Акт передачі основних засобів у фінансовий лізинг", укладений між акціонерним товариством "Український інноваційний банк" та малим підприємством "Сніжинка";

- оригінал договору відчуження об'єктів нерухомого майна по договору лізингу від 25.04.2006;

- оригінал додаткової угоди від 28.05.2003 до договору фінансового лізингу №1 від 11.08.1998;

- оригінал додатку №1 до додаткової угоди від 28.05.2003 до договору фінансового лізингу від 11.08.1998;

- оригінал довідки №04-364 від 20.04.2006, видана акціонерним товариством "Укрінбанк".

Ухвалою від 20.09.2018 до участі у справі залучено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" Оберемка Романа Анатолійовича третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Ухвалою від 12.10.2018 за клопотанням позивача до участі у справі залучено співвідповідача - публічне акціонерне товариство "Укрінбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" Оберемка Романа Анатолійовича.

Ухвалою від 06.11.2018 судом було відхилено клопотання про призначення експертизи у справі та про витребування оригіналів документів.

Враховуючи виконання завдань підготовчого провадження, вирішення судом усіх поданих учасниками судового процесу клопотань, подання сторонами усіх наявних у них доказів та зазначення всіх відомих їм обставин, суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 03.12.2018.

В судове засідання 03.12.2018 представник відповідача-3 не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подати власні заперечення проти позову. Судом було відкладено розгляд справи на 13.12.2018, судове засідання призначено в режимі відеоконференції.

Судове засідання 13.12.2018.

Судове засідання з розгляду справи по суті відбулося 13.12.2018 в режимі відеоконференції.

Подання відзиву відповідачем-3.

В судове засідання 13.12.2018 відповідачем-3 було подано відзив на позовну заяву. Судом в ході судового засідання було оголошено нетривалу перерву для надання можливості учасникам справи, які з'явилися в судове засідання, ознайомитися з поданим відзивом. Позивач після ознайомлення з цим відзивом зазначив, що попри порушення відповідачем-3 порядку подання відзиву, позивач не бажає скористатися правом на подання відповіді на цей відзив. Відповідач-1 зазначив, що йому потрібно більше часу для ознайомлення з поданим відзивом та можливого подання пояснень по суті цього відзиву.

Суд вважав за необхідне взяти до уваги поданий відзив з огляду на ті поважні причини, які зазначалися представником Банку (недавня зміна уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів, відсутність фінансування, відсутність первинних документів тощо). Що стосується часу на ознайомлення з поданим відзивом, то суд констатує, що відзив не містить жодних додаткових доказів, жодних додаткових (невідомих раніше) доводів стосовно предмета позову. З урахуванням наведеного, а також з огляду на сплив строків розгляду справи по суті суд вважав за необхідне продовжувати розгляд справи.

Клопотання про зупинення провадження у справі.

До суду було подано клопотання Банку про зупинення провадження у справі до вирішення Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду судових справ №826/5325/16 та №826/14033/17 на підставі пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України. Клопотання мотивовано наявністю в провадженні суду касаційної інстанції двох адміністративних справ, які стосуються процедури ліквідації банківської установи - публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк". Відновлення юридичного статусу Банку та набуття ним повної правосуб'єктності можливе лише після прийняття рішень в цих справах.

При постановленні ухвали суд керувався таким.

У справі №826/5325/16 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва 29.04.2016, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України 23.11.2016:

- визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 22.03.2016 № 180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" з моменту її прийняття;

- визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.03.2016 №385 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" з моменту його прийняття;

- зобов'язано Національний банк України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22.03.2016 №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству "Український Інноваційний Банк" у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у зазначених вище системах).

Ухвалою Верховного суду України від 13.04.2017 відкрито касаційне провадження у цій справі. Станом на 13.12.2018 відсутні відомості про результати розгляду касаційної скарги.

Інформація у справі №826/14033/17 заборонена для оприлюднення згідно з Законом України "Про доступ до судових рішень" (п. 4 ст. 7). З відомостей, наданих Банком, убачається, що у цій справі постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018:

- визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 24.12.2015 №934 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" до категорії неплатоспроможних";

- визнано протиправною та скасовано рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2015 №239 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Укрінбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Ухвалами Верховного суду України від 26.03.2018 та від 29.03.2018 відкрито касаційне провадження у цій справі. Станом на 13.12.2018 відсутні відомості про результати розгляду касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку … адміністративного … судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Таким чином, суд констатує, що станом на 13.12.2018 рішення судів у справах №826/5325/16 та №826/14033/17 набрали законної сили після перегляду рішень судів першої інстанції вищими судовими інстанціями. Крім того, зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити відповідні обставини, які входять до предмету доказування у цій справі. Зазначене стало підставою для відхилення клопотання про зупинення провадження у справі.

Інші заяви.

В судовому засіданні 13.12.2018 представником Банку повідомлено, що у нього призначено судове засідання в іншій справі, а тому просив відкласти розгляд справи. Суд не вбачав підстав для задоволення такого клопотання з огляду на сплив строків розгляду справи по суті. Крім того, судові засідання уже неодноразово відкладалися за клопотанням представника Банку.

В судове засідання 13.12.2018 представником відповідача-1 подано клопотання про закриття провадження у справі в частині скасування запису №14570938 про державну реєстрацію права власності з огляду на відсутність спору в цій частині. Представник відповідача-1 просив вирішити це клопотання до моменту переходу до безпосереднього з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами.

Колегія суддів не погодилася з таким клопотанням, зауваживши, що ця вимога є похідною від позовної вимоги про визнання недійсним договору, а тому буде вирішена за результатами розгляду справи по суті.

Таким чином, суд розглянув усі заяви та клопотання, заявлені в порядку статті 207 Господарського процесуального кодексу України, та перейшов до з'ясування обставин та перевірки їх доказами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Позиція позивача.

Позовні вимоги викладено в позовній заяві №26/01-1 від 26.01.2017, письмових поясненнях №20/03-1 від 20.03.2017 (том 1, а.с. 49-53), заяві про доповнення підстав позову №27/02-1 від 27.02.2017 (том 1, а.с. 57-60), апеляційній скарзі (том 1, а.с. 127-134) та зводяться до такого:

1. Мале підприємство "Сніжинка" набуло у власність за договором фінансового лізингу від 11.08.1998 №1 та договором відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.04.2006 будівлю арочного складу, позначеного літерою Б-1, за адресою: місто Львів, вулиця Городоцька, 371, розмір складу 15/30 метрів. Зазначені правочини було вчинено із акціонерним товариством "Укрінбанк" (ідентифікацій код 05839888).

2. Позивач вважає, що:

2.1. Укладений договір від 25.04.2006 за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу. Він не відповідає вимогам законодавства, встановленим для укладення цього виду договорів, оскільки не був нотаріально посвідчений. В силу статей 657 та 220 Цивільного кодексу України такий договір є нікчемним. Разом з тим, це не позбавляє права особу, яка вважає порушеними свої права, звернутися до суду з вимогою визнати такий нікчемний договір недійсним.

2.2. Самостійною підставою набуття відповідачем права власності не може бути лише договір фінансового лізингу, а укладення договору відчуження є обов'язковим. Зокрема, державна реєстрація права власності була проведена не лише на підставі договору фінансового лізингу, а й на підставі договору відчуження від 25.04.2006 та, окремо, акту прийому-передачі від 25.04.2006. Крім того, згідно з пунктом 2.5 договору фінансового лізингу перехід права власності на об'єкт лізингу оформлюється підписанням між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору про перехід права власності на об'єкт лізингу.

2.3. Договір фінансового лізингу є змішаним договором, адже до складу лізингових платежів входить не лише плата за користування річчю, а й викупна вартість об'єкту.

3. Обов'язковою передумовою для розпорядження власником нерухомим майном є проведення державної реєстрації права власності на таке майно, підтвердженням чого є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Проте Банком не виконано зазначених вимог та не зареєстровано у встановленому порядку права власності за собою. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995, також передбачали обов'язкову реєстрацію права власності на нерухоме майно (пункти 1.4, 1.5, 2.1, 4.1). З огляду на це договір від 25.04.2006 суперечить положенням частини 6 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній на момент укладення договору). За таких обставин укладений договір від 25.04.2006 підлягає визнанню недійсним на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

4. На підставі укладених договорів від 11.08.1998 №1 та від 25.04.2006 державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирославою Михайлівною, внесено 19.05.2016 запис про право власності №14570938 за власником - малим підприємством "Сніжинка", на об'єкт нерухомого майна: будівлю арочного складу загальною площею 475,9 м2, розташований за адресою: місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 371.

5. З огляду на нікчемність договору від 25.04.2006, враховуючи необхідність забезпечити ефективний спосіб захисту права, у позивача виникла вимога про скасування запису про право власності, внесеного третьою особою 19.05.2016.

6. Позивач доводить порушення своїх прав оспорюваним договором тим, що станом на час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно 19.05.2016 речові права на це нерухоме майно вже були зареєстровані за товариством з обмеженою відповідальністю "НДВП "Джерело". Зазначене підтверджується Витягом №24885243 від 23.12.2009. Відповідно до положень частини 7 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зареєстроване право власності позивача на спірне нерухоме майно мало пріоритет над незареєстрованими правами щодо цього майна відповідача-1.

7. Заявою про доповнення підстав позову (том 3, а.с. 234-240) позивач повідомив, що в межах кримінального провадження, відкритого за заявою представника позивача, було проведено низку судових експертиз. Ці експертизи встановили, що представлені відповідачем оригінали договору фінансового лізингу №1 від 11.08.1998, акту передачі основних засобів у фінансовий лізинг від 18.08.1998, договору відчуження нерухомого майна від 25.04.2006 не були підписані ні колишнім керівником Львівської філії Банку ОСОБА_14, ні колишнім директором відповідача ОСОБА_15 З урахуванням наведеного позивач вважає, що договір фінансового лізингу №1 від 11.08.1998 та додаток №2 до договору "акт передачі основних засобів у фінансовий лізинг" від 18.08.1998 є неукладеними. Оскільки договір відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.04.2006 не був підписаний керівником ОСОБА_14, волевиявлення не укладення цього правочину є відсутнім, такий правочин відповідно до приписів частин 1, 3 статті 203, статей 207, 215 Цивільного кодексу України є нікчемним, недійсність якого встановлена законом.

Що стосується заяви відповідача-2 про застосування позовної давності, то позивач вважає, що перебіг позовної давності розпочався 15.12.2016, коли Господарським судом Львівської області порушено провадження у справі №914/3162/16, предметом якого є визнання недійсними договорів та витребування майна з чужого незаконного володіння (том 2, а.с. 116).

Заперечення проти позову малого підприємства "Сніжинка".

Відповідач 1 повністю заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов від 13.03.2017 (том 1, а.с. 77-82), відзиві на апеляційну скаргу (том 1, а.с. 144-149). Заперечення відповідача зводяться до такого:

1. Укладений договір фінансового лізингу передбачав автоматичний перехід права власності від лізингодавця до лізингоодержувача в разі виконання зобов'язань щодо сплати лізингових платежів.

2. Оспорюваний договір про відчуження об'єктів нерухомого майна за договором фінансового лізингу за своєю правовою природою не є договором купівлі-продажу. Зазначене мотивується відповідачем тим, що:

2.1. Такий договір не містить істотних умов договору купівлі-продажу, а тому не відповідає встановленим вимогам ні за змістом, ні за формою, а є додатковою угодою до договору фінансового лізингу, виконував роль документа, що встановлював наявність факту виконання відповідних умов договору фінансового лізингу, із настанням яких лізингоодержувач набував право власності на об'єкт лізингу.

2.2. Умова повернення об'єкта лізингу чи його викупу після закінчення дії договору є істотною умовою договору лізингу, що передбачено статтею 7 Закону України "Про лізинг" (в редакції станом на час укладення договору фінансового лізингу). А тому оформлення договору відчуження об'єктів нерухомого майна спрямоване на реалізацію істотної умови договору лізингу.

3. Договір фінансового лізингу не містить елементів жодних інших договорів, окрім договору фінансового лізингу, відтак не є змішаним договором.

4. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 №121, не була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Станом на час укладення договору фінансового лізингу діяли Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995. Ці правила не містили відповідного положення про неможливість реєстрації правовстановлювального документу, що свідчить про перехід права власності на об'єкт нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації, якщо не проведена первинна реєстрація права власності на цей об'єкт.

5. Відповідно до частини 6 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, тобто до 03.08.2004, визнаються державою.

6. Відсутність державної реєстрації права власності у бюро технічної інвентаризації не означає відсутності такого права та не робить володіння цим майном на праві власності неправомірним.

7. Позовна вимога про скасування запису про державну реєстрацію права власності звернута до відповідача, а не до державного реєстратора, який вніс такий запис (том 1, а.с. 149).

Заперечення публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".

Відповідач 2 повністю заперечив проти позовних вимог, подавши до суду заяву про застосування позовної давності (том 2, а.с. 27, 56). Проте в цій заяві відповідач зазначає, що підписаний сторонами договір є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації.

Заперечення Банку.

Банк подав відзив на позов, яким не заперечив проти позову. При цьому Банк посилався на необхідність нотаріального посвідчення спірного договору, відсутність доказів з оплати вартості об'єкту лізингу, підроблення підписів повноважних осіб на спірному договорі.

Пояснення третьої особи.

Пояснення третьої особи 1 відображені у відзивах на позовну заяву від 09.02.2017 №9/01-30 (том 1, а.с. 45-47), від 05.10.2017 №152/01-16 (том 2, а.с. 111-113) та зводяться до такого:

1. Рішення від 19.05.2016 №29664096 про державну реєстрацію права власності за малим підприємством "Сніжинка" прийнято у відповідності з вимогами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пунктів 57, 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

2. Перехід права власності на спірний об'єкт нерухомості оформлено договором відчуження об'єктів нерухомого майна, який за своїм змістом та формою не укладався як договір купівлі-продажу, а був актом передання майна у власність та документом, що підтверджував факт виконання умов правочину.

З огляду на зазначене третя особа вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову. Розгляд справи просить здійснювати за своєї відсутності.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ.

Обставини різних юридичних адрес.

Спір між сторонами стосується будівлі арочного складу, який був зареєстрований за різними юридичними адресами:

- вулиця Городоцька, 371, місто Львів - інвентаризаційна справа (квартал 1045) (том 4, а.с. 73-116), реєстраційна справа (том 4, а.с. 117-127),

- вулиця Кільцева, 5г, село Холодновідка, Львівська область - інвентаризаційна справа (квартал 4) (том 4, а.с. 17-72).

Жодним із учасників справи не заперечується той факт, що мова йде про одну і ту ж будівлю арочного складу (надалі - Будівля складу).

Обставини набуття права власності малим підприємством "Сніжинка".

Ні матеріали справи, ні матеріали інвентаризаційних чи реєстраційних справ не містять доказів (інформації) первинної реєстрації права власності на будівлю арочного складу до укладення договору фінансового лізингу.

Листом №18/1-1028 від 02.07.1998 Банк звертався до обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" (надалі - БТІ) з проханням зареєструвати та видати свідоцтво про право власності та технічні паспорти, зокрема, на Будівлю складу (том 1, а.с. 61). Ні матеріали справи, ні матеріали інвентаризаційної справи (квартал 1045) не містять доказів проведення державної реєстрації права власності на Будівлю складу за Банком та видачі свідоцтва про право власності.

Листом від 01.12.1999 №2989 (том 4, а.с. 90) БТІ повідомило, що реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна по вулиці Городоцькій 371 в місті Львові за орендним підприємством "Агротехобмін" не проводилася.

В матеріалах справи відсутні докази того, яким чином Банк набув у власність Будівлю складу.

Між Банком в особі директора Львівської філії ОСОБА_14 та малим підприємством "Сніжинка" укладено договір фінансового лізингу від 11.08.1998 №1 (надалі - Договір фінансового лізингу) (том 1, а.с. 23-25). За умовами цього договору лізингодавець передає лізингоодержувачу на умовах лізингу у строкове платне володіння та користування з правом викупу певне майно. На виконання умов цього договору малому підприємству "Сніжинка" за актом передачі основних засобів у фінансовий лізинг (том 1, а.с. 26-27) 18.08.1998 передано, зокрема, Будівлю складу.

Суду представлено Акт огляду майна, що передане у фінансовий лізинг, складений 22.07.2002 представниками Львівської філії Банку та відповідачем-1. В цьому акті зазначено, що у відповідача-1 наявне майно, передане йому в фінансовий лізинг, в тому числі Будівля складу експертною вартістю 28'500,00 грн. (без ПДВ). Акти аналогічного змісту було складено 16.10.2002, 16.01.2003, 17.04.2003.

Між Банком та малим підприємством "Сніжинка" укладено додаткову угоду від 28.05.2003 до Договору фінансового лізингу (том 3, а.с. 88). Цією угодою сторони домовилися встановити відсоткову ставку на неоплачену суму боргу в розмірі 24% річних, починаючи з 01 червня 2003 року. Вартість об'єкта лізингу та відсотки оплачуються лізингоодержувачем на умовах, в терміни та в розмірах, визначених в графіку лізингових платежів (додаток №1). Сторонами складено графік лізингових платежів, який оформлено в додатку №1 до додаткової угоди від 28.05.2003 (надалі - Графік лізингових платежів) (том 3, а.с. 89).

В суду відсутні відомості (а сторонами не повідомлено) про виконання малим підприємством "Сніжинка" умов Договору фінансового лізингу, починаючи з 18.08.1998 (дати акту передачі основних засобів у фінансовий лізинг) до 28.05.2003 (дати внесення змін до Договору фінансового лізингу).

Як убачається з представленого Графіку лізингових платежів, у малого підприємства "Сніжинка" виник обов'язок зі сплати лізингових платежів, починаючи з 01 червня 2003 року в сумі 1'312,00 грн. щомісячно (повернення частки вартості об'єкта лізингу), а також суми відсотків. Отже, за період з червня 2003 року по серпень 2004 року у малого підприємства "Сніжинка" виник обов'язок зі сплати 22'844,32 грн. лізингових платежів, в тому числі 19'693,53 грн. повернення частки вартості об'єкта лізингу та 3'150,79 грн. відсотків.

Відповідачем представлено копії платіжних доручень про сплату лізингових платежів на загальну суму 24'945,13 грн.:

1) №18 від 07.02.2003 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 147);

2) №30 від 03.03.2003 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 147);

3) №44 від 01.04.2003 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 148);

4) №72 від 04.06.2003 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 148);

5) №96 від 01.07.2003 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 149);

6) №116 від 05.08.2003 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 149);

7) №131 від 02.09.2003 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 150);

8) №144 від 01.10.2003 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 150);

9) №167 від 04.11.2003 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 151);

10) №195 від 02.12.2003 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 151);

11) №212 від 08.01.2004 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 152);

12) №22 від 02.02.2004 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 152);

13) №52 від 04.03.2004 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 153);

14) №71 від 05.04.2004 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 153);

15) №92 від 07.05.2004 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 155);

16) №116 від 01.06.2004 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 155);

17) №174 від 06.07.2004 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 154);

18) №221 від 03.08.2004 на суму 1'312,90 грн. (том 2, а.с. 154);

19) №243 від 27.08.2004 на суму 1'312,93 грн. (том 2, а.с. 156).

Проаналізувавши представлені платіжні документи, суд зробив висновок, що за період з лютого 2003 року по квітень 2003 року малим підприємством "Сніжинка" сплачено 3'938,70 грн., а за період з червня 2003 року по серпень 2004 року - 21'006,43 грн. Отже, малим підприємством "Сніжинка" не доведено виконання у повному обсязі умов додаткової угоди від 28.05.2003 та погодженого графіку сплати лізингових платежів.

Мале підприємство "Сніжинка" зверталося до БТІ з листом №2 від 2004 року (точна дата невідома) (вх. №793/02 від 02.03.2004) з проханням зареєструвати придбане приміщення за адресою: місто Львів, вулиця Городоцька, 371, та виготовити технічну документацію (том 4, а.с. 99). В матеріалах інвентаризаційної справи міститься проста копія цього листа. В судовому засіданні 13.12.2018 представник позивача звернув увагу, що в цьому листі відповідач-1 не ідентифікував Будівлю складу, адже за вказаною адресою знаходяться кілька об'єктів нерухомості.

Суду представлено копію довідки №04-364 від 20.04.2006, виданої Банком про те, що мале підприємство "Сніжинка" провело оплату лізингових платежів за договором фінансового лізингу №1 від 11.08.1998 згідно з графіком лізингових платежів (том 2, а.с. 137).

Згодом мале підприємство "Сніжинка" повторно звернулося до БТІ із заявою від 22.04.2016 про виготовлення технічного паспорта на Будівлю складу. З аналогічною заявою мале підприємство "Сніжинка" зверталася в липні 2016 року (вх. №Ю1588 від 20.07.2016).

Між Банком в особі директора Львівської філії ОСОБА_14 та малим підприємством "Сніжинка" укладено договір від 25.04.2006 відчуження об'єктів нерухомого майна за договором фінансового лізингу (надалі - Договір від 25.04.2006). За цим договором акціонерне товариство "Український інноваційний банк" передає Будівлю складу у власність малого підприємства "Сніжинка", з огляду на виконання останнім всіх умов договору лізингу. На виконання умов цього договору малому підприємству "Сніжинка" передано, зокрема, Будівлю складу за актом прийому-передачі від 25.04.2006 (том 1, а.с. 29), який є додатком до Договору від 25.04.2006. Договір від 25.04.2006 підписано акціонерним товариством "Український інноваційний банк" в особі директора Львівської філії ОСОБА_14 (ідентифікаційний код 20817074). Акт прийому-передачі від 25.04.2006 підписано АТ "Укрінбанк", Львівська філія, в особі ОСОБА_14 (ідентифікаційний код 05839888). Зазначені документи були предметом експертизи, що буде відображено судом далі.

До суду представлено Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №65728120 від 12.08.2016 (том 1, а.с. 30). З цієї довідки вбачається, що державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирославою Михайлівною, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.05.2016, індексний номер 29666414, про державну реєстрацію права власності на будівлю металевого складу загальною площею 499,2 м2 за адресою: Львівська область, місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 371. Це рішення прийнято на підставі:

- Договору фінансового лізингу,

- додаткової угоди від 31.12.1998,

- акту передачі основних засобів у фінансовий лізинг від 18.08.1998,

- Договору від 25.04.2006,

- Акту прийому-передачі від 25.04.2006.

Сторонами не було надано додаткової угоди від 31.12.1998, хоч на цьому зверталася судом увага в ході підготовчого провадження. З урахуванням наведеного суд не має змоги дослідити цього документа та надати йому оцінки.

Висновки експертиз.

I. Відповідачем 1 самостійно проведено експертизу оригіналів документів, про що представлено висновок експерта №1114 криміналістичної експертизи з дослідження підписів, складений 19.03.2018 за заявою повноважного представника Гая О.О. (том 3, а.с. 148-151).

Відповідно до частини 3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. За заявою малого підприємства "Сніжинка" судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_16 складено висновок експерта №1114 від 19.03.2018 (том 3, а.с. 148-151). Представлений висновок експерта відповідає вимогам, установленим частинами 6 та 7 статті 98 Господарського процесуального кодексу України.

За наслідками проведення експертного дослідження судовим експертом зроблено висновок про те, що підписи від імені ОСОБА_14 на Договорі фінансового лізингу, акті передачі основних засобів (додаток №2) від 18.08.1998 та Договорі від 25.04.2006 виконано одною особою.

II. В межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 15.05.2018 №0000765, на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду міста Львова від 21.05.2018 судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України складено висновок експерта від 18.06.2018 №6/328 (том 3, а.с. 165-172).

За наслідками проведення експертного дослідження судовим експертом зроблено такі висновки:

1) підпис на 5-му аркуші Договору фінансового лізингу №1 від 11.08.1998 виконаний не ОСОБА_14, а іншою особою (пункт 1 резолютивної частини висновку);

2) підпис зі зворотної сторони 5-го аркуша, який міститься на паперовій бірці з відтиском печатки "Львівська філія УКРІНБАНК" договору фінансового лізингу №1 від 11.08.1998, виконаний не ОСОБА_14, а іншою особою;

3) усі підписи, виконані від імені ОСОБА_14 в Акті передачі основних засобів у фінансовий лізинг від 18.08.1998, виконано не ОСОБА_14, а іншою особою (пункти 3-6 резолютивної частини висновку);

4) підпис, виконаний від імені ОСОБА_14 в договорі відчуження об'єктів нерухомого майна по договору фінансового лізингу від 25.04.2006, виконано не ОСОБА_14, а іншою особою (пункт 7 резолютивної частини висновку);

5) підпис, виконаний ОСОБА_14 в додатковій угоді до договору фінансового лізингу №01 від 11.08.1998, виконано ОСОБА_14 (пункт 8 резолютивної частини висновку);

6) підпис, виконаний у графіку лізингових платежів МП "Сніжинка" (Додаток №1 до додаткової угоди від 28.05.2003), виконано ОСОБА_14 (пункт 9 резолютивної частини висновку);

7) експерту на вдалося вирішити питання стосовно можливого виконання однією особою підпису ОСОБА_15 на договорі фінансового лізингу №1 від 11.08.1998, додатку №2 від 18.08.1998 "Акт передачі основних засобів у фінансовий лізинг".

Отже, колишній керівник Львівської філії Банку не підписував Договору фінансового лізингу, Акту передачі основних засобів у фінансовий лізинг від 18.08.1998, Договору від 25.04.2006. У той же час встановлено, що колишній керівник Львівської філії Банку підписував додаткову угоду від 28.05.2003 до договору фінансового лізингу №01 від 11.08.1998 та Графік лізингових платежів.

III. В межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 12.02.2018 №0000791, на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду міста Львова від 26.06.2018 судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України складено висновок експерта від 16.07.2018 №6/361 (том 3, а.с. 244-254).

За наслідками проведення експертного дослідження судовим експертом зроблено такі висновки:

1) два підписи від імені ОСОБА_15, які містяться в Договорі фінансового лізингу №1 від 11.08.1998, виконані не ОСОБА_15, а іншою особою;

2) одинадцять підписів від імені ОСОБА_15, які містяться в додатку №2 до Договору (акт передачі основних засобів у фінансовий лізинг від 18.08.1998), виконані не ОСОБА_15, а іншою особою.

Отже, колишній керівник малого підприємства "Сніжинка" не підписував ні Договору фінансового лізингу, ні акту від 18.08.1998.

IV. В межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 12.02.2018 №0000791, на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду міста Львова від 26.06.2018 судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України складено висновок експерта від 16.07.2018 №6/362 (том 3, а.с. 258-269).

За наслідками проведення експертного дослідження судовим експертом зроблено такі висновки:

1) тринадцять відтисків круглої печатки малого підприємства "Сніжинка", які наявні в договорі фінансового лізингу №1 від 11.08.1998 та в акті передачі основних засобів у фінансовий лізинг від 18.08.1998 (додаток №2 до Договору), нанесені не круглою печаткою малого підприємства "Сніжинка", вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження;

2) тринадцять відтисків круглої печатки АТ "Укрінбанк Львівська філія", які наявні в договорі фінансового лізингу №1 від 11.08.1998 та в акті передачі основних засобів у фінансовий лізинг від 18.08.1998 (додаток №2 до Договору), нанесені не круглою печаткою АТ "Укрінбанк Львівська філія", вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження.

Відповідач-1 заперечив правильність цих висновків, ствердив, що вони не відповідають вимогам до висновків експертів, оскільки проведені в межах провадження з іншої справи, отриманий не за замовленням учасника цієї судової справи і не на підставі ухвали суду про призначення експертизи (том 4, а.с. 171).

Суд вважає неправильною оцінку відповідачем-1 представлених висновків експертиз з підстав, наведених в ухвалі Господарського суду Львівської області від 06.11.2018 у цій справі.

Заяви ОСОБА_14

Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" подано до суду за клопотанням №23/01-1 від 23.01.2018 (вх. №2291/18 від 23.01.2018) заяву ОСОБА_14 (том 2, а.с. 189). Ця заява посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_17 20.12.2017. У цій заяві, яка адресована Господарському суду Львівської області, ОСОБА_14 стверджував, що між сторонами дійсно існували відносини лізингу, проте мале підприємство "Сніжинка" порушувало умови договору в частині своєчасності внесення лізингових платежів. Повідомлено, що ОСОБА_14 не вчинялися підписи на договорі фінансового лізингу №1 від 11.08.1998, додатку №2 "Акт передачі основних засобів у фінансовий лізинг", договорі відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.04.2006 по договору фінансового лізингу. Не може остаточно стверджувати про автентичність підпису на додатковій угоді від 28.05.2003 та додатку №1 до додаткової угоди від 28.05.2003 до договору фінансового лізингу №1 від 11.08.1998. Ця заява не містить відомостей про попередження про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.

Малим підприємством "Сніжинка" подано до суду за клопотанням від 30.05.2018 (вх. №19361/18 від 30.05.2018) заяву ОСОБА_14 від 14.11.2017 (том 3, а.с. 152-153). В цій заяві, яка адресована Господарському суду Львівської області, підтверджено факт укладення договору фінансового лізингу від 11.08.1998, а також факт повного виконання малим підприємством "Сніжинка" взятих на себе зобов'язань. Зазначена заява не є нотаріально посвідченою.

Аналізуючи подані документи, суд робить такі висновки. Починаючи з 15.12.2017 в Україні вступив у дію Господарський процесуальний кодекс України в новій редакції, який запровадив деякі новели стосовно інституту доказів та доказування у господарському процесі. Якщо частиною 2 статті 32 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) до засобів доказування було включено пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, то частина 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України до засобів доказування включає лише письмові, речові та електронні докази, висновки експертів та показання свідків. Отже, пояснення представників сторін уже не належать до засобів доказування в господарському процесі.

Що стосується показань свідків, то правила їх подання та дослідження врегульовано параграфом 2 глави 5 Господарського процесуального кодексу України (в редакції після 15.12.2017). Аналіз цих норм дає можливість зробити висновок, що обидві подані сторонами заяви не відповідають у повній мірі вимогам, визначеним частинами 2 та 3 статті 88 Господарського процесуального кодексу України. Так, подана позивачем заява не містить підтвердження свідка про обізнаність зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з'явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Подана відповідачем заява, окрім аналогічного недоліку, не посвідчена нотаріусом.

За таких обставин суд не бере до уваги та не враховує при ухваленні рішення подані сторонами: заяву ОСОБА_14 від 20.12.2017 (том 2, а.с. 189), заяву ОСОБА_14 від 14.11.2017 (том 3, а.с. 152-153).

Обставини набуття права власності за товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьким виробничим підприємством "Джерело".

Початково право власності на Будівлю складу було зареєстровано БТІ за приватним підприємством "Нива-Львів" на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при українському національному комітеті Міжнародної Торгової Палати від 05.02.2009 (том 4, а.с. 35-41).

Між приватним підприємством "Львівський тесля" та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" укладено договір купівлі-продажу від 21.12.2009 (том 1, а.с. 31-32). Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_19 За умовами цього договору продавець передає у власність за плату покупцю (позивач у справі), а покупець приймає у власність належну продавцю на праві приватної власності будівлю ангар-складу. Право власності на цей об'єкт належить продавцю на підставі Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" №24860280, реєстраційний №27628337 від 21.12.2009. За цим документом продавець є власником Будівлі складу.

З огляду на укладення цього договору обласним БТІ зареєстровано право власності на цей об'єкт нерухомого майна за позивачем, про що видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 24885243 від 23.12.2009, реєстраційний номер 27628337 (том 1, а.с. 32 на звороті). Таким чином, станом на час проведення державної реєстрації права власності за малим підприємством "Сніжинка" у 2016 році, за позивачем уже було зареєстровано право власності на Будівлю складу.

Пов'язані судові провадження.

1. Судове провадження №914/2167/16.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано заяву малого підприємства "Сніжинка" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при українському національному комітеті Міжнародної Торгової Палати від 05.02.2009 у справі №10-47/09 за позовом приватного підприємства "Нива-Львів" до товариства з обмеженою відповідальністю "Шрифт" за участю третьої особи: ОКП ЛОР "БТІ та ЕО", при визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності за приватним підприємством "Нива-Львів" на Будівлю складу, та зобов'язання ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" зареєструвати право власності за приватним підприємством "Нива-Львів" на цей об'єкт нерухомості та видати витяг з реєстру прав власності.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.09.2016 №914/2167/16 (том 1, а.с. 93-101) заяву малого підприємства "Сніжинка" задоволено, скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при українському національному комітеті Міжнародної Торгової Палати від 05.02.2009 у справі №10-47/09. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 зазначену вище ухвалу місцевого господарського суду залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Постановою Вищого господарського суду України від 30.08.2017 залишено без змін постанову суду апеляційної інстанції.

2. Судове провадження №914/3162/16.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов малого підприємства "Сніжинка" до товариства з обмеженою відповідальністю "Шрифт", приватного підприємства "Львівський тесля", товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" про:

- визнання недійсними договорів купівлі-продажу №5/3 від 15.05.2001, від 03.07.2009, за якими право власності на спірне майно набуло приватне підприємство "Львівський тесля";

- витребування на свою користь з володіння та користування спірного майна.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.07.2017 №914/3162/16 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №813/1844/17.

3. Судове провадження №813/1844/17.

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду подано адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, малого підприємства "Сніжинка", про

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29664096 від 19.05.2016 року про реєстрацію права власності на Будівлю складу;

- скасування запису №14570938, внесеного 19.05.2016 відповідачем про державну реєстрацію за малим підприємством "Сніжинка" права власності на Будівлю складу, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 №813/1844/17 адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирослави Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29664096 від 19.05.2016 року; скасовано запис №14570938, внесений 19.05.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирославою Михайлівною про державну реєстрацію за малим підприємством "Сніжинка" права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: Львівська область, місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 371, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018 зазначене вище суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Сторонами повідомлено, що зазначені судові рішення були оскаржені в касаційному порядку. Касаційна скарга була прийнята до розгляду ухвалою Верховного Суду від 20.04.2018. Станом на 13.12.2018 у суду відсутні відомості про результати розгляду Касаційним адміністративним судом у складі Верховного суду справи №813/1844/17.

Обставини фактичного володіння Будівлею складу.

В ході підготовчого провадження у справі суд намагався з'ясувати, хто є фактичним володільцем Будівлі складу. Позивач повідомив суд, що фактично володіє ним з часу набуття права власності на нього в 2009 році. Цієї обставини відповідач-1 не заперечував у підготовчому провадженні, однак в ході судового засідання 13.12.2018 цієї обставини не підтверджував, вказавши на відсутність таких доказів.

Представники відповідача-1 не надали суду відповіді на питання, чи саме відповідач-1 фактично володіє спірною Будівлею складу. Однак, як убачається з судового провадження у справі №914/3162/16, де мале підприємство "Сніжинка" є позивачем, предметом спору у справі №914/3162/16 є, в тому числі, витребування Будівлі складу з чужого незаконного володіння. Зазначене свідчить про те, що відповідач-1 не володіє фактично спірним майном. Представники відповідача-1 в ході розгляду справи не дали відповіді на питання, за яких обставин та коли відповідач-1 втратив можливість володіння цим майном.

ОЦІНКА СУДУ.

Спір між товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" та малим підприємством "Сніжинка" виник з огляду на відсутність державної реєстрації права власності на Будівлю складу до 2009 року, коли вперше така реєстрація була проведена та видано свідоцтво про право власності приватному підприємству "Нива-Львів".

Предметом спору у цій справі є вимога товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідницьке виробниче підприємство "Джерело" визнати недійсним Договір від 20.04.2006, оскільки такий порушує його законний інтерес, що виник на підставі видачі компетентним державним органом Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24885243 від 23.12.2009 на Будівлю складу. Цей витяг станом на час вирішення спору є чинним та посвідчує право власності позивача на спірний об'єкт.

Правовою підставою позову є норми частин 1 та 3 статті 203, статей 207, 215, 220, 657 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Згідно з вимогами частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, недійсним може бути визнаний лише вчинений правочин, тобто певні дії особи, які були спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Проте у зв'язку з обставинами, що визначені законом, на основі таких дій не можуть виникати для сторін взаємні права та обов'язки (цивільні зобов'язання).

У статті 215 Цивільного кодексу України визначаються загальні правові підстави визнання правочину недійсним. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стосовно фінансового лізингу.

Правове регулювання до 2004 року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції станом на час укладення Договору фінансового лізингу) лізинг - це підприємницька діяльність, яка спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів і полягає в наданні лізингодавцем у виключне користування на визначений строк лізингоодержувачу майна, що є власністю лізингодавця або набувається ним у власність за дорученням і погодженням з лізингоодержувачем у відповідного продавця майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Частиною статті 4 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції станом на час укладення Договору фінансового лізингу) передбачено, що фінансовий лізинг - це договір лізингу, в результаті укладення якого лізингоодержувач на своє замовлення отримує в платне користування від лізингодавця об'єкт лізингу на строк, не менший строку, за який амортизується 60 відсотків вартості об'єкта лізингу, визначеної в день укладення договору. Сума відшкодування вартості об'єкта лізингу в складі лізингових платежів за період дії договору фінансового лізингу повинна включати не менше 60 відсотків вартості об'єкта лізингу, визначеної в день укладення договору. Після закінчення строку договору фінансового лізингу об'єкт лізингу, переданий лізингоодержувачу згідно з договором, переходить у власність лізингоодержувача або викуповується ним за залишковою вартістю.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції станом на час укладення Договору фінансового лізингу) у договорі фінансового лізингу може передбачатися право викупу об'єкта лізингу лізингоодержувачем після закінчення або до закінчення строку договору, але не раніше строку, протягом якого амортизується 60 відсотків вартості об'єкта лізингу, визначеної в день укладення договору лізингу. Право власності на об'єкт фінансового лізингу набувається лізингоодержувачем після сплати повної вартості об'єкта лізингу відповідно до умов договору лізингу та законодавства України.

Уклавши Договір фінансового лізингу, сторони дійшли згоди в пункті 1.1, що лізингодавець передає лізингоодержувачу на умовах лізингу у строкове платне володіння та користування з правом викупу майно…

Пунктом 5 частини 2 статті 12 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції станом на час укладення Договору фінансового лізингу) передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний у разі, якщо він не реалізує своє право викупу об'єкта лізингу та не продовжить строк його використання після припинення дії договору, повернути об'єкт лізингу лізингодавцеві у стані, зазначеному в договорі.

Отже, чинне на час укладення Договору фінансового лізингу законодавство передбачало можливість (не обов'язок) викупу об'єкта лізингу, з чим узгоджувався пункт 1.1 Договору фінансового лізингу. Закінчення строку дії Договору фінансового лізингу не обов'язково спричиняло перехід права власності на об'єкт лізингу.

Суд звертає увагу, що деякі положення Договору фінансового лізингу є суперечливими. Так, пунктами 2.4 та 2.5 визначено порядок та умови переходу права власності на об'єкт лізингу до лізингоодержувача. Пункт 2.4 визначає, що право власності на об'єкт лізингу переходить до лізингоодержувача в результаті настання однієї з таких подій:

- сплата лізингоодержувачем всіх платежів, зазначених в додатку №1 та №2 до цього договору, або

- дострокова сплата викупної вартості об'єкта лізингу, яка визначається як різниця між договірною вартістю об'єкта лізингу та сплачених на дату викупу сум відшкодування викупної вартості об'єкта лізингу. Виконання цього пункту можливе з моменту від дати передачі об'єкта лізингу лізингоодержувачу за умови оплати лізингоодержувачем не менше 75% загальної суми лізингових платежів.

В контексті застосування пункту 2.4 Договору фінансового лізингу потрібно зазначити, що відповідач-1 чітко не зазначив, яку з наведених двох умов вважає підставою для набуття права власності на Будівлю складу.

Натомість пунктом 2.5 Договору фінансового лізингу передбачено, що перехід права власності на об'єкт лізингу оформлюється підписанням між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору про перехід права власності на об'єкт лізингу. Лізингодавець протягом 10 (десяти) робочих днів з дати настання обставин, які спричинили перехід права власності на об'єкт лізингу до лізингодержувача, повинен скерувати лізингоодержувачу підписаний та скріплений печаткою договір про перехід права власності на об'єкт лізингу.

На переконання суду, наявність пункту 2.5 Договору фінансового лізингу зумовлена необхідністю впорядкувати правовідносини між сторонами договору, уникнути можливості суперечок стосовно моменту переходу права власності на об'єкт лізингу.

За таких обставин суд робить висновок про те, що пункт 1.1 Договору фінансового лізингу (який визнає право викупу об'єкта лізингу) та пункт 2.5 Договору фінансового лізингу (який передбачає необхідність учинення правочину (укладення договору), який би опосередковував перехід права власності на об'єкт лізингу) в сукупності свідчать про необхідність оформлення переходу права власності на об'єкт лізингу шляхом укладення додаткового договору.

Пунктом 7.1.1 Договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач має право отримати всю супровідну технічну документацію на об'єкт лізингу безпосередньо від лізингодавця в момент приймання об'єкта лізингу. Як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем-1, він не скористався таким правом та не отримав від лізингодавця технічної документації на Будівлю складу.

Стосовно необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції станом на час укладення Договору фінансового лізингу) об'єкт лізингу, який потребує реєстрації в державних наглядових органах (транспортні засоби, обладнання підвищеної небезпеки тощо), реєструється за домовленістю сторін на ім'я лізингодавця або лізингоодержувача у встановленому законодавством України порядку. Реєстрація об'єкта лізингу здійснюється в порядку і випадках, передбачених законодавством України.

Пунктом 1.5 Договору фінансового лізингу передбачено, що об'єкт лізингу реєструється на ім'я лізингодавця в державних органах. Як установлено судом, і в матеріалах справи, і в матеріалах інвентаризаційних (реєстраційних) справ відсутні докази проведення державної реєстрації права власності на Будівлю складу за Банком, хоч Банк і намагався провести таку реєстрацію. Як установлено судом, станом на час укладення Договору фінансового лізингу Будівля складу не була зареєстрована ні за лізингодавцем, ні за лізингоодержувачем.

Станом на час укладення Договору фінансового лізингу була чинною Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 №121 (надалі - Інструкція). Пунктами 1.4, 1.5 цієї Інструкції передбачено, що державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.

Таким чином, суд не погоджується із запереченнями відповідача 1 в тій частині, що чинне на час укладення Договору фінансового лізингу законодавство не передбачало обов'язку державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Більше того, як убачається з матеріалів справи, Банк намагався зареєструвати право власності на Будівлю складу, проте безуспішно.

Правове регулювання після 2004 року.

Як відомо, з 01.01.2004 року вступив у дію Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України.

Відповідно до частини 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як убачається з матеріалів справи, додаткова угода від 28.05.2003 року визначила взаємні права та обов'язки її сторін після 01.01.2004. За таких обставин Договір фінансового лізингу діяв після 01.01.2004, а тому на правовідносини сторін цього договору з 01.01.2004 поширювалися правила, визначені Цивільним кодексом України.

Згідно зі статтею 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Частинами 1 та 2 статті 292 Господарського кодексу України визначено, що лізингом визнається господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний.

Закон України "Про фінансовий лізинг" є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері регулювання такого виду лізингу, як фінансовий. Статтею 1 цього закону унормовано, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналіз наведених вище норм закону дає підстави для висновку, що законодавець відмовився від спеціального законодавчого регулювання відносин з придбання лізингоодержувачем предмета лізингу. Однак, відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції закону від 11.12.2003) якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше. Відповідно до статті 12 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції закону від 11.12.2003) предмет лізингу підлягає реєстрації у випадках і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції закону від 11.12.2003) лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Зазначені висновки спростовують твердження відповідача-1 про те, що договір фінансового лізингу не є змішаним.

Оскільки одним із об'єктів лізингу було нерухоме майно, то суду необхідно проаналізувати правовий статус такого майна, а також правила виникнення, переходу та оформлення права власності на нього.

З огляду на те, що останній лізинговий платіж, представлений відповідачем 1, здійснено 27.08.2004, то перехід права власності в будь-якому випадку не міг виникнути раніше цієї дати.

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" було ухвалено 01.07.2004, а опубліковано в газеті "Голос України" - 03.08.2004. Таким чином, лізингоодержувач міг набути (зареєструвати) право власності на об'єкт нерухомого майна за Договором фінансового лізингу за правилами, встановленими цим законом (в частині реєстрації права власності).

Як установлено судом, мале підприємство "Сніжинка" вчиняло дії для оформлення переходу права власності на будівлю арочного складу шляхом укладення Договору від 25.04.2006. При цьому тлумачення відповідачем 1 цього договору як акту приймання-передачі майна у власність не береться судом до уваги, адже сторони уклали такий акт окремо.

Що стосується твердження позивача про те, що Договір фінансового лізингу та акт передачі основних засобів є неукладеними, то таке судом не береться до уваги, адже в 2003 році сторонами укладено додаткову угоду від 28.05.2003 та додаток №1 до цієї додаткової угоди "графік лізингових платежів". При цьому автентичність цих додаткової угоди та графіку лізингових платежів підтверджено висновками експертизи. Зазначене свідчить про те, що в подальшому вчинення цих правочинів було схвалено обома сторонами.

Правонаступництво відповідача 2.

Публічне акціонерне товариство "Укрінком" є правонаступником всіх прав та обов'язків публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", про що зазначено у витягу зі статуту відповідача 2 (том 1, а.с. 40-42).

Проте при вирішенні питання правонаступництва суд враховує висновки, відображені в рішенні Об'єднаної палати Верховного Суду у справі № 910/8117/17 від 03.08.2018:

1) як реорганізація, так і ліквідація банку з ініціативи власників, а також внесення змін до статуту банку, відповідно до закону можливі лише після надання на це згоди Національним банком України;

2) оскільки Банком були порушені відповідні процедури, передбачені Законом України "Про банки і банківську діяльність", висновок про правонаступництво ПАТ "Укрінком" і ПАТ "Українська інноваційна компанія" від ПАТ "Укрінбанк" є помилковим і таким, що не відповідає положенням чинного законодавства.

За таких обставин суд робить висновок, що публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" не є правонаступником Банку, а тому за цим позовом повинен відповідати саме Банк.

ВИСНОВКИ.

1. Між Банком та малим підприємством "Сніжинка" виникли цивільні правовідносини з фінансового лізингу на підставі укладеного Договору фінансового лізингу. Попри встановлений факт непідписання цього договору та акту передачі основних засобів, суд вважає, що сторонами схвалено такі правочини на підставі укладених додаткової угоди від 28.05.2003 та додатку №1 до цієї додаткової угоди.

2. На відносини сторін Договору фінансового лізингу в частині переходу права власності на об'єкт лізингу поширюються правила, встановлені самим договором, Цивільним кодексом України, Законом України "Про фінансовий лізинг" (в редакції закону від 11.12.2003), Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

3. Мале підприємство "Сніжинка" не набуло права власності на Будівлю складу, оскільки:

3.1. Банком не було зареєстровано право власності за собою на Будівлю складу.

3.2. В матеріалах справи відсутні докази повного виконання умов Договору фінансового лізингу з урахуванням додаткової угоди від 28.05.2003 та додатку №1 до додаткової угоди "Графік лізингових платежів".

3.3. Оскільки сплата останнього лізингового платежу відбулася в серпні 2004 року, то на відносини з переходу права власності на об'єкт нерухомості поширюються правила Цивільного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Ці положення визначають необхідність нотаріального посвідчення договору, який опосередковує перехід права власності на об'єкт нерухомого майна. Саме спірний договір був однією з підстав для реєстрації права власності приватним нотаріусом. Крім того, спірний Договір від 20.04.2006 було підписано від імені повноважних представників іншими невідомими особами. Зазначені обставини в сукупності є підставою для визнання Договору від 20.04.2006 недійсним (нікчемним) як такий, що не посвідчений нотаріально та вчинений за відсутності належного волевиявлення.

4. Оскільки запис про державну реєстрацію №14570938, внесений 19.05.2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирославою Михайлівною, скасовано постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 №813/1844/17, яка набрала законної сили, провадження у справі в цій частині необхідно закрити у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 32, 33, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним (нікчемним) договір від 25.04.2006 відчуження об'єктів нерухомого майна по договору фінансового лізингу, укладений між Акціонерним товариством "Український інноваційний банк" в особі директора Львівської філії та малим підприємством "Сніжинка".

3. Закрити провадження у справі в частині скасування запису №14570938, внесеного 19.05.2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирославою Михайлівною, про державну реєстрацію за малим підприємством "Сніжинка" права власності на об'єкт нерухомого майна - будівлю арочного складу, загальною площею 475,9 м2, за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, будинок 371; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 17.12.2018.

Головуючий суддя Рим Т.Я.

Суддя Манюк П.Т.

Суддя Фартушок Т.Б.