ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Справа№ 910/10026/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Дідиченко М.А.

учасники справи не викликались

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства інфраструктури України

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 25.09.2018 (повний текст складено та підписано 25.09.2018)

про зупинення провадження

у справі №910/10026/18 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Бердянського міського центру зайнятості

до Міністерства інфраструктури України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державне підприємство "Бердянський морський торговельний порт"

про стягнення 39 829, 33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 клопотання Бердянського міського центру зайнятості про зупинення провадження у справі №910/10026/18 задоволено, зупинено провадження у справі №910/10026/18 до вирішення справи №310/2284/17-ц за позовом ОСОБА_2 до Міністерства інфраструктури України, третя особа: Державне підприємство "Бердянський морський торговельний порт" про скасування наказу Міністерства інфраструктури України про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку на час вимушеного прогулу Верховним судом.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Міністерство інфраструктури України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі №910/10026/18 та направити справу до першої інстанції для розгляду по суті.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що вказана ухвала суду прийнята з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з порушенням норм процесуального права.

Разом з тим, в тексті апеляційної скарги та її прохальній частині апелянтом викладено клопотання про поновлення пропущеного строку, встановленого для подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що копія оскаржуваної ухвали суду надійшла на адресу Міністерства інфраструктури України 27.09.2018, скаржник не зміг своєчасно подати апеляційну скаргу у законодавчо встановлений для цього строк, але апеляційна скарга подана в межах десятиденного строку, встановленого статтею 256 Господарського процесуального кодексу України на її оскарження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2018, для розгляду апеляційної скарги Міністерства інфраструктури України сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Калатай Н.Ф., Дідиченко М.А.

02.11.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Міністерства інфраструктури України надійшла заява про долучення документа про сплату судового збору та розрахунку судових витрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 05.11.2018, поновлено Міністерству інфраструктури України пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 у справі №910/10026/18, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства інфраструктури України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 у справі №910/10026/18.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Як визначено ч. 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено (редакція з 15.12.2017), що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Бердянський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства інфраструктури України про стягнення виплаченого матеріального забезпечення безробітному ОСОБА_2 в розмірі 39 829, 33 грн.

14.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів позивачем подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Вказане клопотання мотивоване тим, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області по справі №310/2284/17-ц від 05.12.2017 визнано незаконним наказ Міністерства інфраструктури України № 41-О від 18.04.2017 "Про керівника державного підприємства "Бердянський морський торговельний порт" в частині звільнення ОСОБА_2 19 квітня 2017 року від виконання обов'язків директора державного підприємства "Бердянський морський торговельний порт" відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про правцю України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді виконуючого обов'язки директора державного підприємства "Бердянський морський торговельний порт". Стягнуто з Міністерства інфраструктури України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 454 871 грн. 39 коп.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є стягнення виплаченого матеріального забезпечення безробітному ОСОБА_2, яке ґрунтується на рішенні Апеляційного суду Запорізької області по справі № 310/2284/17-ц від 05.12.2017.

Разом з тим, ухвалою Верховного суду по справі №310/2284/17-ц від 15.02.2018 відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017 в частині стягнення 454 871 грн. 39 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, крім зобов'язання виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про об'єктивну неможливість вирішення спору у даній справі до розгляду справи №310/2284/17-ц.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Як вбачається з вказаної норми, причиною зупинення провадження у справі є об'єктивна неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі.

Під об'єктивною неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що результати розгляду спору у справі № 310/2284/17-ц факти, мають преюдиціальне значення для вирішення даної справи

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1 - 6 частини першої цієї статті.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції у зв'язку з чим не підлягають задоволенню, а підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі № 910/10026/18 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі №910/10026/18 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10026/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

М.А. Дідиченко

Повний текст постанови складено 13.12.2018