ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018 Справа № 917/941/18

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., при секретарі судового засідання Сілаєвій О. Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - Постачання"

про стягнення 4 473 409,87 грн.

За участю представників: від позивача: ОСОБА_1, від відповідача: ОСОБА_2

встановив:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - Постачання" про стягнення 4 473 409,87 грн., у тому числі: 2688582,17 грн. пені, 466001,51 грн. - 3% річних, 1318826,19 грн. інфляційних за прострочення зобов"язань щодо оплати наданих послуг за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015р. № /Н032.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що надані протягом 2016 - 2017р. послуги відповідач оплачував з порушенням строку, встановленого в договорі.

Відповідач у відзиві (вхід. № 7104 від 31.07.2018р.) проти позову заперечує, посилаючись на те, що оплата за транспортування природного газу проводиться виключно в порядку та на умовах, визначених постановою НКРЕП від 30.09.2015р. № 792 та постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256, а тому у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем; позивачем невірно визначено період нарахування 3% річних. Також відповідач прохає застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені, нарахованої за зобов'язаннями січня - червня 2017р., позивачем невірно розраховано інфляційні витрати. Відповідач прохає зменшити суму пені до 90% (а.с.68-85).

Відповідач подав уточнення до відзиву на позов (вхід. № 8452 від 11.09.2018р.) в якому повідомив, про допущення технічної помилки в контрозрахунку (а.с.174-175).

Відповідач подав додаткові пояснення до відзиву на позов (вхід. № 8930 від 25.09.2018р.), в якому повідомив, що на момент укладення договору з позивачем відповідач мав статус гарантованого постачальника природного газу, а отже умови проведення розрахунків між сторонами регулюються п.5.6. Договору (а.с.175-187).

Позивач надав пояснення (вхід. № 9474 від 11.10.2018р.) на відзив, в яких зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 не передбачено укладення будь-яких спільних протокольних рішень або договорів про організацію взаєморозрахунків; зарахування коштів за рахунок субвенції не відрізняється від зарахування коштів безпосередньо з рахунку відповідача; укладений договір відповідає типовій формі для такого виду договорів, затвердженій постановою НКРЕ від 22.09.2011р. № 1579; зміни до договору в частині строків оплати сторонами не вносилися; санкції нараховані правомірно; підстави для зменшення пені на 90 % відсутні (а.с.199-204).

Відповідач надав заперечення (вхід. № 9850 від 23.10.2018р.) на пояснення позивача, в яких підтвердив свою правову позицію у справі, викладену раніше (а.с.208-212).

У даній справі були вчинені наступні процесуальні дії.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018р. даний позов був переданий на розгляд судді Безрук Т.М. (а.с.1).

За даним позовом ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.08.2018р. відкрито провадження у справі № 917/941/18 та призначено справу до розгляду в підготовче засідання, встановлено строки для подання заяв по суті спору (а.с.2-3).

За ухвалою від 11.09.2018р. суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву у підготовчому засіданні на 11.10.2018р. (а.с.181)

В судовому засіданні від 11.10.2018р. суд оголосив перерву у розгляді справи на 23.10.2018р. (а.с.205).

Ухвалою від 23.10.2018р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 20.11.2018р. (а.с.217-218).

В судовому засіданні від 20.11.2018р. суд оголосив перерву у розгляді справи на 04.12.2018р.(а.с.205). Ухвалою від 22.11.2018р. в зв'язку з перебуванням судді у відрядженні розгляд справи перенесено на 05.12.2018р.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази та пояснення, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 05.12.2018р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз - Постачання" (відповідач) уклали між собою договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н032 від 01.07.2015р. (далі - Договір); (а.с.14-20).

Згідно з п. 1.1 Договору позивач (газотранспортне підприємство) зобов'язується надати відповідачу (замовнику) послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник (відповідач) зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього Договору.

Відповідно до п. 11.1 Договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Доказів припинення дії договору чи його розірвання сторони суду не надали.

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу з травня 2016р. по грудень 2017р. послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 80705481,76 грн., а саме:

- за травень 2016 року на загальну суму 1691650,43 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.05.2016 № 05-16-/Н032,

- за червень 2016 року на загальну суму 1144302,98 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2016 № 06-16-/Н032,

- за липень 2016 року на загальну суму 1130996,70 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2016 № 07-16-/Н032,

- за серпень 2016 року на загальну суму 1 051 099,49 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2016 № 08-16-/Н032,

- за вересень 2016 року на загальну суму 1 627 425,47 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2016 № 09-16-/Н032,

- за жовтень 2016 року на загальну суму 5 087 817,92 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.10.2016 № 10-16- /Н032,

- за листопад 2016 року на загальну суму 7 759 930,48 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2016 № 11-16-/Н032,

- за грудень 2016 року на загальну суму 9616 190,58 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2016 № 12-16-/Н032,

- за січень 2017 року на загальну суму 10 729 655,93 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2017 № 01- 17-/Н032,

- за лютий 2017 року на загальну суму 8 727 527,74 грн. відповідно до акту наданих послуг від 28.02.2017 № 02-17-/Н032,

- за березень 2017 року на загальну суму 5 920 509,06 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2017 № 03-17-/Н032,

- за квітень2017 року на загальну суму 3 980 946,66 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.04.2017 № 04-17-/Н032,

- за травень 2017 року на загальну суму 1 542 440,29 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.05.2017 № 05-17-/Н032,

- за червень 2017 року на загальну суму 1 104 591,66 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2017 № 06-17-/Н032,

- за липень 2017 року на загальну суму 1 027 624,42 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2017 № 07-17-/Н032,

- за серпень 2017 року на загальну суму 955 756,13 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2017 № 08-17-/Н032,

- за вересень 2017 року на загальну суму 1204 139,26 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2017 № 09-17-/Н032,

- за жовтень 2017 року на загальну суму 3 152 445,11 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.10.2017 і № 10-17-/Н032,

- за листопад 2017 року на загальну суму 6 253 502,04 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2017 № 11-17-/Н032,

- за грудень 2017 року на загальну суму 6 996 929,41 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2017 № 12-17-/Н032.

Позивач у позові зазначає, що відповідач отриманий природний газ оплатив повністю на суму 80705481,76 грн. (детальний розрахунок оплат - т.1, а.с.51-59). Відповідач також не заперечує факту повної оплати послуг.

Позивач вважаючи, що відповідач порушив строки оплати природного газу, встановлені пунктом 5.5 Договору, нарахував відповідачу 2688582,17 грн. - пені, 1318826,19грн. - інфляційних та 466001,51 грн. 3% річних.

При вирішення спору суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 953 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положення ст. 526 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним і чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч 1. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або і законом.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Позивач у позові зазначає про порушення відповідачем строку розрахунків, встановлених у п. 5.5 Договору. Відповідач у відзиві повідомляє, що він є гарантованим постачальником, і тому розрахунки за договором повинні проводитися згідно п. 5.6 Договору.

При вирішенні спору в цій частині суд зазначає наступне.

В п. 5.5 Договору сторони узгодили, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється відповідачем (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Відповідач самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться Замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 5.5. Договору).

Згідно з п. 5.6 Договору у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Газотранспортного підприємства в порядку, установленому Алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 5.6. Договору).

Даний договір укладено між позивачем та відповідачем для задоволення потреб населення/побутових споживачів, керуючись чинним на той час Законом України від 08.07.2010 № 2467-VI "Про засади функціонування ринку природного газу" (надалі - Закон № 2467-VI), є типовим, текст якого було затверджено постановою Національною комісією регулювання електроенергетики (НКРЕ) від 22.09.2011 року N 1597.

Частиною 5 статті 10 розділу III Закону № 2467-VI визначено, що реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснюється гарантованими постачальниками за роздрібними цінами, встановленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Відповідно до п.10 ст. 1 розділу І Закону № 2467-VI, гарантованим постачальником є визначене у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, газопостачальне підприємство, яке не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу.

Кабінетом Міністрів України в постанові № 705 від 25.07.2012 визначено гарантованих постачальників природного газу (надалі постанова КМУ № 705).

Пунктом 1 постанови КМУ № 705 установлено, що гарантованими постачальниками природного газу є субєкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та проводять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 04 червня 2015 року № 1685, Товариству з обмеженою відповідальністю Кременчуказ-постачання (відповідачу) видано ліцензію серії АЕ №2299046 на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території міст Кременчук, Комсомольськ, Гадяч та Кременчуцького, Семенівського, Гадяцького районів Полтавської області терміном дії 01.07.2015 по 30.06.2020 року.

Таким чином, на момент укладення договору з позивачем відповідач мав стан гарантованого постачальника природного газу, а отже умови проведення розрахунків між сторонами регулюються п. 5.6. Договору.

Відповідач у відзиві проти позову також заперечує, посилаючись на те, що оплата за транспортування природного газу проводиться виключно в порядку та на умовах, визначених постановою НКРЕП від 30.09.2015р. № 792 та постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256, а тому у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем.

Ці заперечення судом відхиляються, так як постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 не передбачено укладення будь-яких спільних протокольних рішень або договорів про організацію взаєморозрахунків; укладений договір відповідає типовій формі для такого виду договорів, затвердженій постановою НКРЕ від 22.09.2011р. № 1579; зміни до договору в частині строків оплати сторонами не вносилися.

Відповідно до п.7.3 Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі даної норми позивачем заявлено вимоги про стягнення 2688582,17 грн. пені, нарахованої за період 09.07.2017р. 14.05.2018р. (поетапно) за несвоєчасно виконання зобовязань січня 2017р. грудня 2017р. (розрахунок а.с.46-49).

Частиною шостою статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідач у відзиві виклав заяву про застосування позовної давності по вимогам про стягнення пені, нарахованої за прострочення оплати зобовязань, що виникли за період січня 2017р. - червня 2017р.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України, визначено що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочений строк позовної давності один рік.

Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Дана позовна заява подана позивачем до суду 02.08.2018р., що підтверджується відміткою на конверті та поштовою квитанцією від 02.08.2018р. Отже, в межах позовної давності та в межах строку, встановленого ч.6 ст. 232 ГК України, будуть вимоги про стягнення пені за наступні періоди: за зобовязаннями січня 2017р. за період 02.08.2017р.- 20.08.2017р. сума пені - 20053,51 грн., за зобовязаннями лютого 2017р. за період 02.08.2017р.- 20.09.2017р. сума пені - 47299,85 грн., за зобовязаннями березня 2017р. за період 02.08.2017р.- 20.10.2017р. сума пені - 149519,03 грн., за зобовязаннями квітня 2017р. за період 02.08.2017р.- 20.11.2017р. сума пені - 168495,97 грн., за зобовязаннями травня 2017р. за період 02.08.2017р.- 20.12.2017р. сума пені - 154117,25 грн., за зобовязаннями червня 2017р. за період 02.08.2017р.- 20.01.2018р. сума пені - 137574,62 грн.

Крім того, за зобовязаннями липня 2017р. за період 23.08.2017р. по 19.02.2018р. сума пені - 135352,77 грн., за зобовязаннями серпня 2017р. за період 21.09.2017р.- 26.02.2018р. сума пені - 113384,51грн., за зобовязаннями вересня 2017р. за період 21.10.2017р.- 27.02.2018р. сума пені - 123548,38 грн., за зобовязаннями жовтня 2017р. за період 21.11.2017р.- 26.03.2018р. сума пені - 304361,20грн., за зобовязаннями листопада 2017р. за період 21.12.2017р. - 23.04.2018р. сума пені - 545916,74 грн., за зобовязаннями грудня 2017р. за період 23.01.2017р. - 13.05.2018р. сума пені - 602531,12грн. Розрахунки суду залучено до справи.

Отже, загальна сума належної до стягнення пені становить 2502154,95 грн.

В іншій частині вимоги про стягнення пені судом відхиляються як заявлені з пропуском строку позовної давності.

Відповідач у відзиві просив суд зменшити розмір пені на 90 %.

В обґрунтування цього клопотання відповідач посилається на те, що він є господарським товариством, єдиним видом діяльності якого є постачання природного газу для всіх видів споживачів (населення, бюджетні організації, лікувальні заклади, заклади освіти, державні органи та установи, релігійні організації та промислові споживачі). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 № 187 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" відповідач є постачальником природного газу із спеціальними обовязками, для забезпечення загальносуспільних інтересів на території Полтавської області (на території міст Кременчук, Горішні Плавні, Гадяч та на території Кременчуцького, Семенівського і Гадяцького районів). На виконання цих спеціальних обовязків для забезпечення газопостачання побутовим споживачам, відповідач здійснює подання пільгових послуг з постачання категоріям громадян, визначених п. 3 ст. 102 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року 2456-VI, постанови Кабінету Міністрів України № 389 від 04.06.2015 року Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї. Погашення боргу проводилося після фінансування субвенцій на надання пільг, субсидій та компенсацій, згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256, а тому у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем.

Позивач заперечує проти задоволення цього клопотання посилаючись на те, що відсутні підстави для такого зменшення, а визначений відповідачем розмір зменшення пені є неспіврозмірним.

Розглянувши клопотання про зменшення розміру пені, суд дійшов висновку, що останнє підлягає частковому задоволенню за наступного мотивування.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як свідчать матеріали справи, відповідач отримує дохід виключно від здійснення господарської діяльності з постачання природного газу, зокрема на підставі встановленої ціни природного газу Кабінетом Міністрів України, структура якої не передбачає джерело покриття неустойки. Джерелом для проведення відповідачем розрахунків чи покриття ним неустойки є отримані коштів від споживачів чи контрагентів, які на сьогоднішній день розраховуються несвоєчасно і мають значну заборгованість перед відповідачем, в звязку з цим останній перебуває у тяжкому фінансовому становищі.

Оплата за транспортування природного газу проводилася виключно в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 792, відповідними постановами НКРЕ.

Відповідач надав суду копії платіжних доручень та виписок з банківського рахунку (а.с.99-159), якими підтверджено, що частина коштів на відшкодування пільг і субсидій, надходили на рахунок відповідача згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256, проте з порушенням строків, встановлених у п. 5.6 договору. Таким чином, прострочення оплати виникло не з вини відповідача.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як свідчать матеріли справи, оплату за переданий газ позивачем відповідач здійснив в повному обсязі, що свідчить про виконаний взятих зобов'язань на 100 %, основний борг за спірний період є сплаченим відповідачем у добровільному порядку, що вказує на те, що відповідач не ухилявся від виконання своїх зобов'язань та здійснював всі можливі заходи для їх своєчасного виконання.

Позовна заява, а також додані до неї матеріали не містять доказів спричинення позивачу негативних наслідків (збитків) у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань, що в свою чергу свідчить про їх відсутність.

Враховуючи вищевикладене, а також виходячи зі співмірності належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і суми прострочення, матеріального стану та інтересів сторін у забезпеченні сталого функціювання підприємств паливно-енергетичного керуючись ч. 2 ст. 233 ГК України, суд прийшов висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені на 50%. А тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково - у розмірі 1251077,48 грн.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі даної норми позивачем заявлено до стягнення 466001,51 грн. - 3% річних за період 21.06.2016р. - 14.05.2018р. (поетапно).

Суд погоджується з зауваженнями відповідача, що позивач при визначенні періоду прострочення не врахував положення діючого законодавства.

За приписами ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ч.3 ст. 67 Кодексу законів про працю України у випадку коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний переноситься на наступний після святкового або неробочого.

На підставі наведеного прострочення виконання зобовязання липня 2016р. починається 23.08.2016р., зобовязання жовтня 2016р. починається 22.11.2016р., зобовязання квітня 2017р. починається 23.05.2017р., зобовязання липня 2017р. починається 22.08.2017р., зобовязання грудня 2017р. починається 23.01.2018р.

Після проведення перевірки розрахунку судом встановлено, що належна до стягнення сума 3 % річних становить 464123,25 грн. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення 3% річних слід відхилити за їх безпідставністю.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 1318826,19 грн. інфляційних за період липень 2016р. квітень 2018р. (а.с. 50-51).

В п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За зобовязаннями червня 2016 р. позивачем заявлено інфляційні за період 01.07.2016-31.07.2016р., проте за п.5.6. Договору оплата проводиться до 20 числа наступного місяця, отже оплата до 20.07.2016р., таким чином відсутні підстави для нарахування інфляційних за липень 2016р., оскільки заборгованість за цей період існувала не повний місяць. За зобовязаннями липня 2016р., серпня 2016р., вересня 2016р. жовтня 2016р. інфляційні позивачем не нараховувалися.; за зобовязаннями листопада 2016р. заявлено за період 01.01.2017р.-31.01.2017р., за зобовязаннями грудня 2016р.заявлено за період 01.02.2017р.-31.03.2017р., за зобовязаннями січня 2016р. заявлено за період 01.03.2017р.-31.08.2017р., за зобовязаннями лютого 2017р. заявлено за період 01.04.2017р.- 31.10.2017р., за зобовязаннями березня 2017р. заявлено за період 01.05.2017р.- 30.11.2017р., за зобовязаннями квітня 2017р. заявлено за період 01.06.2017р.-31.12.2017р., за зобовязаннями травня 2017р. заявлено за період 01.07.2017р.-31.01.2018р., за зобовязаннями червня 2017р. заявлено за період 01.08.2017р.-31.01.2018р., за зобовязаннями липня 2017р. заявлено за період 01.09.2017р.-31.01.2018р., за зобовязаннями серпня 2017р. заявлено за період 01.10.2017р.- 31.01.2018р., за зобовязаннями вересня 2017р. заявлено за період 01.11.2017р.-31.01.2018р., за зобовязаннями жовтня 2017р. заявлено за період 01.12.2017р.-28.02.2018р., за зобовязаннями листопада 2017р. заявлено за період 01.01.2018р.-31.03.2018р., за зобовязаннями грудня 2017р. заявлено за період 01.02.2018р.- 30.04.2018р. За зобовязаннями квітня 2017р. заявлено за період 01.01.2018р.- 31.01.2018р., проте дані зобовязання були погашені 25.01.2018р., отже на кінець місяця заборгованість не існувала, тому відсутні підстави для нарахування інфляційних за цей місяць.

Після перевірки правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що визначений позивачем розмір інфляційних не перевищує розрахунковий (розрахунок суду залучено до справи).

Отже, позовні вимоги про стягнення 1318826,19 грн. інфляційних слід задовольнити.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати у вигляді судового збору, понесені ним у даній справі.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 67101,14 грн. судового збору за платіжним дорученням від 31.07.2018. № 9242 (а.с.11). Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 02.08.2018 р. (а.с.67).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (з включенням вимог щодо пені, розмір яких було зменшено судом).

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз -Постачання" (39601, м. Кременчук, пров. Героїв Бреста, буд. 46; ідентифікаційний код 20071686) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код 30019грн. 48 коп. - пені, 464123грн. 25 коп. - 3 % річних, 1318826грн. 19 коп. - інфляційних, 64276грн. 57 коп. - відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення: 14.12.2018р.

Суддя Т. М. Безрук