ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/458/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Л.В. Поліщук,

суддів: М.А. Мишкіної, О.Ю. Аленіна,

при секретарі судового засідання О.В. Клименко

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача ОСОБА_2;

від третьої особи не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Одеський завод оздоблювальних матеріалів

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2018 (суддя Оборотова О.Ю., м. Одеса, повний текст складено та підписано 23.07.2018)

у справі № 916/458/18

за позовом: Приватного акціонерного товариства Одеський завод оздоблювальних матеріалів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю фірми КРОКУС

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю фірми Світ плюс 2010

про стягнення,

В С Т А Н О В И В :

15.03.2018 року Приватне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Одеський завод оздоблювальних матеріалів» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми КРОКУС , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про стягнення 470002,35грн. в якості плати за фактичне користування приміщенням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на ст. ст. 174, 193, 509, 525, 526, 610, 625-629, 759, 785, 795 ЦК України, ст.ст. 179, 283, 653 ГУ України та зазначає, що відповідач вчасно не повернув приміщення, які надавались йому в оренду, відповідно до умов укладеного між сторонами договору оренди №54 від 01.10.2015р., продовжує їми користуватись, а тому повинен сплатити кошти за фактичне користування приміщеннями.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.07.2018 р. у задоволенні позовних вимог Приватному акціонерному товариству «Одеський завод оздоблювальних матеріалів» відмовлено з огляду на те, що положеннями укладеного між сторонами договору оренди № 54 від 01.10.2015р. не було встановлено обов'язку орендаря по сплаті орендної плати за весь час фактичного користування орендованим майном до його повернення орендарю, а тому правова позиція позивача з приводу можливості стягнення плати після закінчення дії договору є безпідставною.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Одеський завод оздоблювальних матеріалів» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду (в подальшому матеріали справи передані до Південно-західного апеляційного господарського суду у звязку з ліквідацією Одеського апеляційного господарського суду) з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Скаржник наголошує на тому, що оскаржуване рішення суду суперечить реальним фактам та належним доказам, наданим сторонами, оскільки судом не прийнято до уваги наявну в матеріалах справи додаткову угоду №5 до договору від 01.10.2015р., якою змінено вартість оренди приміщень та продовжено строк дії договору оренди.

На думку скаржника, відповідач неправомірно, поза межами строку дії договору оренди користувався належними скаржникові приміщеннями, тому позивач наполягає на необхідності стягнення з відповідача суми грошових коштів в якості оплати за фактичне користування нежитловими приміщеннями за весь період такого користування.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, однак його представник у судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Третя особа не використала законного права на участь у судовому засіданні, хоча про час та місце його проведення повідомлена належним чином.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного висновку.

01 жовтня 2015р. між Приватним акціонерним товариства «Одеський завод оздоблювальних матеріалів» (ПрАТ «ОЗОМ», Орендодавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю фірмою «КРОКУС» (ТОВ «КРОКУС ЛТД», Орендар) був укладений Договір оренди нежитлових приміщень №54, згідно якого Орендодавець зобовязується передати за цим Договором Орендарю у користування за плату та на визначений строк, розташовані за адресою: м.Одеса, Ленінградське шосе, 5, приміщення для виробничо-господарської діяльності : літ. «А»- 263,4 кв.м для цільового використання під офіс; літ.»Б»- 1867,9 кв.м- для цільового використання під виробничі лінії; літ. «Б»- 36 кв.м для цільового використання під офіс; літ. « Б»- 104,4 кв.м для цільового використання під склад. Загальна площа приміщень 2 271,7 кв.м.

У той же день, 01.10.2015р. сторонами був складений акт приймання-передачі нежилих приміщень від Орендодавця Орендарю.

Відповідно до п. 4.1 договору сума орендної плати встановлюється за домовленістю сторін і при цьому розмір орендної плати на момент укладення договору становить:

а) приміщення в літері «А» - 5,10грн., за один квадратний метр (в тому числі і НДС);

б) приміщення в літері «Б» - 5,10 грн. за квадратний метр ( в тому числі НДС);

Всього 11585,67грн. за один календарний місяць с НДС, що еквівалентно 544 доларам США на момент укладення договору за оренду 2271,7 кв.м.

Сторони узгодили, що на дату укладення договору курс гривні по відношенню до долару США становить 21,2956грн. та окремо дійшли згоди, що у разі зміни курсу української гривні по відношенню до долару США (згідно Національного банка України) на момент здійснення орендарем чергового платежу за оренду (орендну плату), розмір орендної плати зазначеній в п. 4.1 договору буде корегуватись пропорційно зміні курсу.

Згідно п. 4.3 договору оплата здійснюється в національній валюті України - гривні. Орендна плата здійснюється орендарем кожного місяця авансом, не пізніше 5-го числа місяця, за який вноситься орендна плата.

Відповідно до розділу V Договору, він набирає чинності з дня його підписання повноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів печатками. Строк оренди приміщень за цим Договором становить з 01.10.2015р. по 30.09.2016р., та відраховується з дати передачі приміщень орендодавцем Орендарю у користування на підставі акту приймання-передачі приміщень. Строк оренди вважається таким , що припинився з дати дострокового розірвання цього Договору. (п.5.2). Розірвання Договору здійснюється на умовах, передбачених діючим господарським законодавством України та умовах цього Договору.

Згідно п.п.5.5.4 Договору у випадку, якщо Орендодавцю будуть необхідні для виробничих цілей орендовані Орендарем приміщення, Орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір за умови попередження Орендаря за шість місяців до розірвання Договору.

Згідно умов Договору, з урахуванням додаткової угоди №5 від 21.09.2016р., сторони дійшли згоди, зокрема, продовжити строк дії Договору до 30.09.2017р.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.05.2017, ухваленим у справі № 916/1962/17, враховуючи закінчення 30.09.2017р. строку дії Договору оренди нежитлових приміщень №54 від 01.10.2015р., задоволено вимогу позивача щодо виселення ТОВ «КРОКУС ЛТД» із займаних ним на момент розгляду справи нежитлових приміщень, загальною площею 820,3 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, Київське (Ленінградське) шосе, 5 (у будівлі за літ. «Б» згідно технічного паспорту), що належать ПрАТ «ОЗОМ» та перебували у орендному користуванні ТОВ «КРОКУС ЛТД» на підставі Договору оренди нежитлових приміщень № 54 від 01.10.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що фактично рішення суду від 15.05.2017 у справі № 916/1962/17 було виконано 17.04.2018р. (орендоване приміщення було передано позивачу), про що свідчить акт державного виконавця АСВП№55744532 (а.с.110).

Враховуючи той факт, що відповідач в повному обсязі виконав рішення суду у справі № 916/1962/17 лише 17.04.2018р., то він фактично користувався поза межами дії договору оренди належними позивачу приміщеннями, внаслідок чого останній звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення з відповідача суми грошових коштів в якості оплати за фактичне користування нежитловими приміщеннями, за весь період такого користування.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу вимог частини 1 статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендарю) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У відповідності до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України унормовано, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Неустойка, стягнення якої передбачено приписами частини другої ст. 785 ЦК України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин (право на яку виникає у орендодавця у разі несвоєчасного повернення майна орендарем).

Отже, враховуючи той факт, що рішення Господарського суду Одеської області від 15.05.2017 у справі № 916/1962/17, яке набрало законної сили і яким зобов'язано відповідача звільнити орендоване нерухоме майно, було виконано лише 17.04.2018р. і відповідач не заперечував факт користування спірними приміщеннями після закінчення дії договору їх оренди до 17 квітня 2018р., судова колегія дійшла висновку, що орендар - ТОВ «Крокус» повинен сплатити неустойку за весь період їх користування по день фактичного повернення.

Разом з тим позивач, звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок несвоєчасного повернення орендованого останнім приміщення, посилаючись на ст. 785 ЦК України, визначає цю заборгованість в якості плати за фактичне користування приміщенням, що на думку судової колегії не є протиправним, оскільки фактично позивач просить стягнути неустойку, а відтак суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Одеський завод оздоблювальних матеріалів є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Однак, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, судова колегія вважає, що він зроблений без урахування умов п. 4.1 договору від 01.10.2015.

Так, здійснивши власний розрахунок, з урахуванням п. 4.1 укладеного між сторонами договору оренди № 54 від 01.10.2015р., судова колегія дійшла висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 44 248,86 грн., виходячи з наступного.

Як вище зазначалось, розмір орендної плати за оренду 2271,7 кв.м. встановлено пунктом 4.1 договору в еквіваленті 544 дол. США на момент укладення договору, тоді за 1 кв.м слід сплатити 0,24 дол. США в еквіваленті. З серпня 2017 по лютий 2018 у користуванні відповідача залишилось 822,3 кв.м, а з березня по 17 квітня 718,3 кв.м.

Надана скаржником до апеляційної скарги додаткова угода № 5 до договору оренди №54 від 01.10.2015р., зміст якої стосується перегляду вартості оренди приміщень та внесення змін до п. 4.1 договору оренди, апеляційна інстанція не приймає, оскільки цей документ не був предметом розгляду в суді першої інстанції, і скаржник не навів поважних причин, з яких він не надав цей доказ суду першої інстанції. Крім того, позивач не посилався на додаткову угоду №5 ні в позовній заяві, ні в заяві про збільшення позовних вимог.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Одеський завод оздоблювальних матеріалів» підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2018 року у справі № 916/458/18 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у сумі 663,73грн. та 995,59грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Одеський завод оздоблювальних матеріалів задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2018 року у справі №916/458/18 скасувати.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з ТОВ «Крокус» на користь Приватного акціонерного товариства Одеський завод оздоблювальних матеріалів 44248,86 грн. заборгованості і витрати по сплаті судового збору у в сумі 1659,32грн. в тому числі за апеляційний перегляд справи.

5. В іншій частині позову відмовити.

Доручити Господарському суду Одеської області відати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.12.2018.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін