ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.12.2018 м.Харків Справа № 905/1869/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григорєва М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь, Донецька область в особі Словянського регіонального виробничого управління, м.Словянськ, Донецька область

до відповідача: Комунального виробничого підприємства Краматорський водоканал, м.Краматорськ, Донецька область

про стягнення заборгованості

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довір.

від відповідача: ОСОБА_2, за довір.

Суть справи:

Позивач, Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь, Донецька область в особі Словянського регіонального виробничого управління, м.Словянськ, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального виробничого підприємства Краматорський водоканал, м.Краматорськ, Донецька область про стягнення 14538394,78грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №76 від 07.12.16р. на послуги з централізованого питного водопостачання в частині оплати отриманих послуг.

В якості правової підстави подання позову позивач посилається, зокрема, на положення статей 509, 526, 530, 625 Цивільного Кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/1869/18.

Ухвалою господарського суду від 11.10.18р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1869/18; дану справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 07.11.18р.

06.11.18р. на електрону адресу суду від відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 07.11.18р. підготовче засідання відкладено на 21.11.18р.

07.11.18р. від позивача надійшла заява в порядку ст.42, 46, 182 Господарського кодексу України в якій останній просить стягнути суму основного боргу 12289704,93 грн. та 3% річних в сумі 117939,48грн., інфляційні нарахування в розмірі 39848,74грн. та пеню в розмірі 1087740,42грн. у звязку з чим, суд розглядає справу по суті з урахуванням вказаної заяви.

19.11.18р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява, в яких він зазначає про часткову сплату відповідачем заборгованості.

21.11.18р. через канцелярію суду від відповідача надійшли:

- відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач визнав вимоги щодо суми основного боргу в повному обсязі;

- заява про зменшення розміру санкцій на75 відсотків.

Ухвалою суду від 21.11.18р. підготовче засідання відкладено на 03.12.18р.

29.11.18р. через канцелярію суду від позивача надійшли письмові заперечення на заяву відповідача про зменшення розміру санкцій на 75 відсотків..

03.12.18р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи

Надані представника сторін протягом розгляду справи у підготовчому провадженні додаткові документи долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 03.12.18р. за результатами підготовчого засідання закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 20.12.18р.

У судове засідання 20.10.18р. зявився представник позивача, який наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.10.18р. визнав суму основного боргу, заперечував проти стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних та просив суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

встановив:

07.12.16р. між Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» в особі Словянського регіонального управління (виробник, позивач) та Комунальним виробничим підприємством «Краматорський водоканал» (споживач, відповідач) укладено договір №76 про надання послуг з централізованого питного водопостачання з додатковою угодою до нього від 08.12.17р., (далі за текстом договір), за умовами якого виробник зобовязується надавати споживачу послуги з централізованого питного водопостачання в обсягах згідно узгодженому обєму (додаток №1а та додаток №1б до договору), а споживач зобовязується своєчасно сплачувати послуги по встановленим тарифам у строки та на умовах, передбачених даним договором.

Надання послуг водопостачання здійснюється рівномірно протягом усього періоду дії договору згідно узгоджених обсягів, вказаних в додатку №1а та додатку №1б до даного договору (2.1. договору).

Згідно п.2.2. договору, зміна обумовленої договором кількості води, що подається, у бік зменшення або збільшення, проводиться на підставі заявки споживача і оформлюється додатковою угодою до цього договору, або обміном листами.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що споживач сплачує виробнику послуги водопостачання, по тарифам, які встановлені постановою Національної комісії, яка здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг України від 26.11.15р. №2869 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Компанія «Вода Донбасу» та не підлягають узгодженню сторонами.

Відповідно до п.5.2. договору, на момент підписання договору виробником, тариф на централізоване питне водопостачання, споживачам субєктам господарської діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення складає 4,09грн. за 1 куб.м. (без ПДВ) води питної. На загальну суму нараховується ПДВ.

Для споживачів, які не є субєктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення тариф на послуги централізованого питного водопостачання складає 8,18грн. за 1 куб.м. (без ПДВ). На загальну суму нараховується ПДВ.

Додатковою угодою від 08.12.17р. договір доповнено п.5.2.а. наступного змісту:

Тариф на момент підписання даної додаткової угоди виробником складає за 1 куб.м. води питної:

- споживачам, які є субєктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення 5,21грн. за 1 куб.м. (без ПДВ). На загальну суму нараховується ПДВ;

- споживачам, які не є субєктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення 10,97грн. за 1 куб.м. (без ПДВ). На загальну суму нараховується ПДВ.

Додатковою угодою від 08.12.17р. договір доповнено п.5.3.а. наступного змісту: Орієнтовна сума договору на 2018 рік становить 56405544,00грн., з ПДВ 20%.

Відповідно до п.5.6. договору, остаточний розрахунок за надані послуги за минулий місяць споживач здійснює самостійно на підставі підписаного сторонами акту в отриманні води платіжним дорученням, з урахуванням поточних оплат, у строк до 1-го числа місяця наступного за звітним.

При оформленні платіжного доручення в графі «призначення платежу» споживач зобовязаний вказати період, за який проводиться оплата з посиланням на договір. У разі відсутності у платіжному дорученні цих даних, перерахована споживачем оплата зараховується виробником за будь-який період утворення заборгованості на його розсуд (п.5.7. договору).

Згідно п.7.3. договору, у разі несвоєчасної оплати послуг водопостачання споживач зобовязаний сплатити виробнику пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.4. договору, визначено, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання, споживач повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Договір діє по 31.12.18р. включно (п.9.1. договору в редакції додаткової угоди).

Договір підписаний керівниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами договору №76 від 07.12.16р. підписані акти надання послуг №1 від 31.01.18р., №2 від 28.02.18р., №3 від 31.03.18р., №4 від 30.04.18р., №5 від 31.05.18р., №6 від 30.06.18р., №7 від 31.07.18р., №8 від 31.08.18р., згідно яких визначено точки підключення, покази приладів обліку, обсяг наданих послуг у відповідний період.

Як зазначає позивач, з метою належного виконання умов договору, за надані послуги відповідачу були виставлені відповідні акти-рахунки №2 від 31.01.18р., №26 від 28.02.18р., №50 від 31.03.18р., №74 від 30.04.18р., №98 від 31.05.18р., №122 від 30.06.18р., №147 від 31.07.18р., №172 від 31.08.18р., які мали бути сплачені відповідачем відповідно до умов п.5.6. договору.

Свої зобов`язання щодо оплати позивачу грошових коштів за надані послуги згідно договору №76 від 07.12.17р. відповідач виконував не своєчасно та не в повному обсязі.

31.08.18р. між сторонами договору підписаний акт звірки розрахунків.

Згідно розрахунків позивача, заборгованість відповідача за період січень серпень 2018 року складає 13292866,14грн. (з урахуванням часткового погашення заборгованості).

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем проведений залік зустрічних однорідних вимог на суму 3161,21грн., в підтвердження чого суду наданий акт від 20.09.18р. заліку зустрічних однорідних вимог.

Крім того, під час розгляду справи в суді відповідачем здійснена часткова оплата отриманих послуг за договором №76 від 07.12.16р. у сумі 2937800,00грн., що підтверджується, зокрема, копіями платіжних доручень №32 від 18.10.18р., №35 від 26.11.18р. та №1 від 29.11.18р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного:

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що сторонами договору підписані акти надання послуг №1 від 31.01.18р., №2 від 28.02.18р., №3 від 31.03.18р., №4 від 30.04.18р., №5 від 31.05.18р., №6 від 30.06.18р., №7 від 31.07.18р., №8 від 31.08.18р., згідно яких визначено місце точки підключення, покази приладів обліку, обсяг наданих послуг у відповідний період. Вказані акти підписані представниками обох сторін без будь-яких зауважень і заперечень та скріплені печатками.

Також, позивачем виставлені акти-рахунки №2 від 31.01.18р. на суму 1799807,00грн., №26 від 28.02.18р. на суму 1771504,20грн., №50 від 31.03.18р. на суму 1852830,22грн., №74 від 30.04.18р. на суму 1846265,62грн., №98 від 31.05.18р. на суму 2754199,81грн., №122 від 30.06.18р. на суму 3095627,78грн., №147 від 31.07.18р. на суму 3011682,18грн., №172 від 31.08.18р. на суму 3060585,32грн.

Згідно п.5.6. договору, остаточний розрахунок за надані послуги за минулий місяць замовник здійснює самостійно на підставі підписаного сторонами акту про надання послуг технічного водопостачання платіжним дорученням, з урахуванням поточних оплат, у термін до 1-го числа місяця наступного за звітним.

Таким чином, за висновками суду строк оплати відповідачем вартості отриманих послуг по договору №76 від 07.12.16р. є таким що настав:

по рахунку №2 від 31.01.18р. на суму 1799807,00грн. 31.01.18р. (включно);

по рахунку №26 від 28.02.18р. на суму 1771504,20грн. 28.02.18р. (включно);

по рахунку №50 від 31.03.18р. на суму 1852830,22грн. 02.04.18р. (включно) враховуючи, що останній день строку 31.03.18р. є вихідним днем (ч.5 ст.254 ЦК України);

по рахунку №74 від 30.04.18р. на суму 1846265,62грн. 30.04.18р. (включно);

по рахунку №98 від 31.05.18р. на суму 2754199,81грн. 31.05.18р. (включно);

по рахунку №122 від 30.06.18р. на суму 3095627,78грн. - 02.07.18р. (включно) враховуючи, що останній день строку 30.06.18р. є вихідним днем (ч.5 ст.254 ЦК України);;

по рахунку №147 від 31.07.18р. на суму 3011682,18грн. 31.07.18р.;

по рахунку №172 від 31.08.18р. на суму 3060585,32грн. 31.08.18р. (включно);

Сторонами підписані акти звірок взаємних розрахунків від 31.08.18р. та від 01.10.18р. Зі сторони відповідача акти звірок взаємних розрахунків підписані без будь-яких зауважень та заперечень щодо них.

З наданих актів та долучених до матеріалів справи інших документів вбачається, що відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості отриманих послуг здійснював не в повному обсязі та з порушенням строків, визначених умовами договору.

Станом на час звернення позивача до суду з позовом 05.10.18р., позивачем зазначена сума заборгованості в розмірі 13292866,14грн.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем проведений залік зустрічних однорідних вимог на суму 3161,21грн., в підтвердження чого суду наданий акт від 20.09.18р. заліку зустрічних однорідних вимог.

Отже, на дату звернення позивача з позовною заявою сума заборгованості відповідача складала 13289704,93 грн.

Таким чином, факт існування заборгованості за послуги з подачі технічної води за загальний період січень-серпень 2018 рік належним чином підтверджений матеріалами справи в сумі 13289704,93 грн.

Також, протягом розгляду справи відповідачем 18.10.18р. здійснена часткова оплата суми основного боргу в розмірі 1000000,00грн.

07.11.18р. від позивача надійшла заява в порядку ст.42, 46, 182 Господарського кодексу України в якій останній просить стягнути суму основного боргу 12289704,93 грн. та 3% річних в сумі 117939,48грн., інфляційні нарахування в розмірі 39848,74грн. та пеню в розмірі 1087740,42грн.

Отже, позивачем зменшено позовні вимоги в частині суми основного боргу до суми 12289704,93 грн.

Також, судом встановлено, що протягом розгляду справи в суді, відповідачем 26.11.18р. та 29.11.18р. здійснена оплата суми основного боргу в розмірі 1937800,00грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №35 від 26.11.18р. на суму 1000000,00грн. та №1 від 29.11.18р. на суму 937800,00грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1937800,00грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З наведених підстав суд закриває провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1937800,00грн. на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, враховуючи встановлення факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за умовами договору №76 від 07.12.16р, щодо оплати наданих послуг, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не оспорюється, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з подачі технічної води, підлягають задоволенню в сумі 10351904,93грн.

Крім того, позивачем нараховані та предявлені до стягнення 3% річних в розмірі 117939,48грн., інфляційні втрати в розмірі 39848,74грн. та пеня в розмірі 1087740,42грн.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Згідно надано розрахунку, 3% річних та пеня розраховані окремо по кожному акту-рахунку.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та встановлено, що розмір таких нарахувань становить 123649,09грн., тоді як позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 117939,48грн.

Враховуючи, що згідно ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 117939,48грн.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та встановлено, що розмір інфляційних нарахувань становить 75278,14грн., тоді як позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 39848,74грн.

Враховуючи, що згідно ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають інфляційні в розмірі 39848,74грн.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3. договору сторонами узгоджено, що у випадку несвоєчасної оплати послуг водопостачання споживач зобовязаний сплатити виробнику пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що розмір таких нарахувань становить 1333104,88грн., тоді як позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 1087740,42грн.

Враховуючи, що згідно ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 1087740,42грн.

Перевірку розрахунку 3% річних, інфляції та пені зроблено судом за допомогою програми «Ліна Закон».

Щодо поданої відповідачем заяви про зменшення розміру санкцій, суд зазначає наступне:

Частиною 1 ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також, згідно із ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. При цьому, зменшення розміру неустойки у виняткових випадках є правом, а не обов'язком суду.

Господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони. Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.18р. у справі №908/1453/14.

Представник позивача проти задоволення заяви про зменшення розміру пені заперечував.

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що позивачем не доведено суду понесення збитків унаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті послуг, беручи до уваги ступінь вини відповідача у невиконанні зобовязань перед позивачем, причини такого невиконання, загальновідомі у розумінні ч.3 ст.75 ГПК України обставин проведення АТО на території місця реєстрації та фактичного знаходження підприємства відповідача з 2014 року, що призвело до погіршився фінансового стану відповідача, суд дійшов висновку про наявність виняткових підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення позивачем розміру пені на 20% у звязку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 870192,34грн.

При цьому, суд зазначає, що 3 % річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України, тому зменшення їхнього розміру нормами діючого законодавства не передбачено.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та які відповідачем не оспорюються, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір частково покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Словянського регіонального виробничого управління м.Словянськ, Донецька область до Комунального виробничого підприємства «Краматорський водоканал», м.Краматорськ, Донецька області про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1937800,00грн. у звязку з відсутністю предмету спору.

Стягнути з Комунального виробничого підприємства «Краматорський водоканал» (вул. Південна, буд. 6, м. Краматорськ, Донецька область, 84313; ) на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (вул. К. Лібкнехта, буд. 177 А, м.Маріуполь, Донецька область, 87547; ) в особі Словянського регіонального виробничого управління (вул. Університетська, буд. 13, м. Словянськ, Донецька область, 84112; ) основний борг в сумі 10351904,93грн., 3% річних в сумі 117939,48грн., інфляційні втрати в розмірі 39848,74грн. та пеню в розмірі 870192,34грн., судовий збір в сумі 218028,51грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У судовому засіданні 20.12.18р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.12.18р.

Суддя М.О. Лейба