ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Справа № 918/135/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Гудак А.В.,

судді Петухов М.Г.,

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача – Печончик О.В. адвокат, Рикун А.О. директор;

відповідача – не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Володимирецького КП “Агропроменерго” на рішення господарського суду Рівненської області від 02.05.2018 у справі № 918/135/18 (суддя Бережнюк В.В., м. Рівне, повний текст складено 07.05.2018)

за позовом Володимирецького КП “Агропроменерго” (Рівненська обл., смт. Волидимирець)

до Городецької сільської ради (Рівненська обл.., Володимирецький р-н, с. Городець)

про стягнення заборгованості в сумі 30 014, 21 грн., 15 000, 00 грн. судових витрат.

В С Т А Н О В И В :

Володимирецьке колективне підприємство "Агропроменерго" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Городецької сільської ради про стягнення заборгованості, а саме 17 590,80 грн. - основного боргу за виконані роботи, 874,20 грн. - 3% річних, 11 549,21 грн. - інфляційних втрат, також просить стягнути 15000,00 грн. - судових витрат.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 02.05.2018 відмовлено в задоволенні позову Володимирецького колективного підприємства "Агропроменерго" до Городецької сільської ради про стягнення 17 590,80 грн. - основного боргу за виконані роботи, 874,20 грн. - 3% річних, 11 549,21 грн. - інфляційних втрат.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що перевіривши нарахування 874,20 грн.,3% річних та 11 549,21 грн. інфляційні втрати, суд першої інстанції прийшов до висновку, що надані позивачем розрахунки вірні та заявлені до стягнення обґрунтовано. Поряд з цим, відповідачем подано заяву щодо застосування строків позовної давності, відповідно до якої керуючись ст. 257, 267 ЦК України просив суд першої інстанції застосувати строк позовної давності до вимог Володимирецького колективного підприємства "Агропроменерго" щодо стягнення з Городецької сільської ради основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Судом першої інстанції зазначено, що акт надання послуг є первинним документом, що підтверджує зобов'язання сторін у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та зважаючи, що у акті не наведено якого числа вересня місяця 2014 р. роботи були остаточно виконані, суд констатував, що вчасний та остаточний розрахунок за згаданим актом повинен був здійснитися зі сторони відповідача у термін з 01 по 20 жовтня 2014 року. Відтак, з 21 жовтня 2014 року у позивача виникло право на примусове стягнення боргу, оскільки з цього моменту позивач дізнався про порушення свого права - прострочення оплати боргу відповідачем, та відповідно виникло право нарахування 3% річних та інфляційних втрат. З цього ж моменту у позивача виникає право на звернення до суду з даним позовом. Відтак, трирічний строк позовної давності у даному спорі сплив 21 жовтня 2017 р. Позовна заява від 05.03.2018 р. Володимирецького колективного підприємства "Агропроменерго" надійшла до суду 12 березня 2018 року. Отже, позивачем пропущено строк позовної давності. Згідно ч.4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Володимирецьке колективне підприємство “Агропроменерго” звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 02.05.2018 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги КП “Агропроменерго” викладені в позовній заяві від 05 березня 2018 року про стягнення коштів.

Вважає, що судом першої інстанції в результаті не задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, порушено право позивача на участь у судовому засіданні та заявити клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

На думку скаржника, суд першої інстанції не мав право з власної ініціативи тлумачити правочин щодо початку перебігу строку позовної давності з власної ініціативи виходячи з п.3.3 договору і брати до уваги п.5.1 цього договору.

Крім того, звертає увагу суду на те, що у відповідності до ч. ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 по справі №918/135/18 апеляційну скаргу Володимирецького колективного підприємства “Агропроменерго” залишено без руху. Зобов`язано позивача впродовж 5 днів з дня вручення цієї ухвали усунути встановленні при поданні цієї скарги недоліки – подати докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів іншому учаснику листом з описом вкладення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.06.2018 апеляційну скаргу Володимирецького колективного підприємства “Агропроменерго” повернуто на підставі статтей 174, 206 ГПК України.

Володимирецьким колективним підприємством “Агропроменерго” 09.07.2018 було подано касаційну скаргу на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 27.06.2018, в якій просив вказану ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду. Підставами для скасування вказаної ухвали апеляційного суду зазначив те, що оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Постановою Верховного Суду від 22.08.2018 по справі №918/135/18 ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 27.06.2018 у даній справі скасовано, а справу передано до суду апеляційної інстанції для здійснення апеляційного провадження.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Володимирецького колективного підприємства “Агропроменерго” на рішення господарського суду Рівненської області від 02.05.2018 у справі №918/135/18 та розгляд апеляційної скарги призначено на 12 грудня 2018 р..

05.12.2018 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду засобами електронного зв`язку від представника Володимирецького КП “Агропроменерго” адвоката Печончика О.В. надійшло клопотання про перенесення розгляду та проведення засідання в режимі відеоконференції у справі №918/135/18, проведення якої просить доручити Володимирецькому районному суду Рівненської області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 відмовлено в задоволенні клопотання представника Володимирецького КП “Агропроменерго” адвоката Печончика О.В. про проведення судового засідання 12.12.2018 о 10:00 год. у справі №918/135/18 в режимі відеоконференції з Володимирецьким районним судом Рівненської області.

10.12.2018 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду засобами електронного зв`язку від представника Володимирецького КП Агропроменерго адвоката Печончика О.В. надійшла заява про доповнення заяви від 05.12.2018 про перенесення розгляду справи до якої додано докази, а саме: лист Рівненського апеляційного суду №11кп/4815/45/18 від 10.12.2018 про те, що о 10:00 год. 12.12.2018 адвокат ОСОБА_1 зайнятий за узгодженою датою у судовому процесі в Рівненському апеляційному суді по кримінальній справі №556/1430/17.

В судове засідання 12.12.2018 в приміщення Північно-західного апеляційного господарського суду уповноважені представники учасників справи не з`явилися. По час і дату судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 розгляд апеляційної скарги Володимирецького КП Агропроменерго на рішення господарського суду Рівненської області від 02.05.2018 у справі № 918/135/18 відкладено на "19" грудня 2018 р та доручено Володимирецькому районному суду Рівненської області забезпечити проведення судового засідання у справі №918/135/18.

14.12.2018 на адресу суду від адвоката Володимирецького КП «Агропроменерго» надійшла заява про приєднання повістки як доказ зайнятості в іншому суді по іншій справі 02.05.2018 та заява щодо строків позовної давності з додатками для приєднання до матеріалів справи та врахуванні при прийнятті рішення по суті(а.с. 135-139).

В судовому засіданні 19.12.2018, яке відбулось в режимі відеоконференції, директор та адвокат Володимирецького КП «Агропроменерго» підтримали вимоги викладені апеляційній скарзі та надали відповідні пояснення на підтвердження вказаних обставин. Також підтримали заяви адвоката позивача щодо зайнятості в іншому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції 02.05.2018 та щодо поновлення строків позовної давності з додатковими доказами, які отримані судом 14.12.2018.

В судове засідання 19.12.2018 представники відповідача у справі не з'явилися, про місце, час і дату судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження викладених обставин в клопотанні представника скаржника про перенесення розгляду справ, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні вищевикладеного клопотання представника скаржника.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників Городецької сільської ради.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні 19.12.2018 директора та адвоката Володимирецького КП “Агропроменерго”, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Володимирецького КП “Агропроменерго” слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 02.05.2018 у справі № 918/135/18 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2014 року між Володимирецьким колективним підприємством "Агропроменерго" (далі за текстом - підрядник) та Городецькою сільською радою (далі за текстом - замовник) укладено договір підряду № 29 (далі за текстом – договір) (а.с. 6-7), за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов'язовується виконати технічне обслуговування вуличного освітлення с. Городець Володимирецького району (п. 1.1 договору).

У відповідності до п. 3.1 договору, загальна вартість робіт, доручених для виконання за цим договором становить 17590 грн., 80 коп. При цьому вказана вище сума є динамічною і уточнюється, виходячи з положень Державних будівельних норм ДБН Д.1.1-1-2000, фактичних витрат підрядника і наявності фінансування.

Згідно пункту 3.2 договору, розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок підрядника в наступному порядку та строки:

- за фактично виконані будівельні роботи на підставі акту Ф2 та довідки Ф3 підписаних і затверджених печаткою сторонами.

Кінцевий розрахунок по чинному договору проводиться замовником не пізніше 20 днів після повного завершення підрядником робіт чинного договору (п.3.3. договору).

Пунктами 4.1 та 4.2 договору сторони передбачили, що разом із підписаним актом Ф2 Підрядник надає Замовнику в необхідних об'ємах виконавчу документацію та до 1 числа наступного місяця за звітним Підрядником надає довідку Ф3 про вартість виконаних будівельних робіт з врахуванням субпідрядних робіт.

Об`єми по актах Ф2, надані після 25 числа звітного місяця та по довідках Ф3, підтверджених сторонами після першого числа наступного місяця за звітним, включаються в звіт наступного місяця. По завершенню виконаних робіт Підрядник передає Замовнику виконавчу документацію в повному обсязі, проектно - кошторисну документацію (п. 4.3-4.4 договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань(п.5.1 договору).

Згідно п. 6.1 договору, у випадку порушення сторонами взятих на себе зобов`язань, вина сторона несе відповідальність у порядку та на умовах передбачених чинним законодавством.

Усі спори або розбіжності, що між сторонами за цим договором або в зв`язку з ним, вирішується шляхом переговорів між сторонами. У випадку неможливості вирішення розбіжностей шляхом переговорів, вони підлягають розгляду в господарському суді у встановленому чинним законодавством порядку(п. 8.1-8.2 договору).

Договір підписаний уповноваженими особами сторін та скріплений печатками сторін.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов договору Володимирецьке колективне підприємство "Агропроменерго" виконано Городецькій сільській раді робіт на загальну суму 17590 грн. 80 коп. Про що свідчать акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2014 року форма №КБ-2в(а.с. 8-10 зворотня сторінка) та довідка про вартість виконаних робіт /та витрат/ за вересень 2014 року форма №КБ-3 (а.с.11), які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін.

09.02.2018 Володимирецьке колективне підприємство "Агропроменерго" на адресу Городецької сільської ради надіслано претензію № 11 про погашення боргу (а.с. 12-13).

Проте вказана претензія, залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права.

Поряд із цим, позивачем нараховані та заявлені до стягнення на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 874,20 грн. 3% річних та 11 549,21 грн. інфляційні втрати, за період з січня 2015 по березень 2018.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Частина 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами ч.1 ст.875 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

У відповідності до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

У відповідності до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У ч.1 ст.612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи встановлено, що 05 вересня 2014 року між Володимирецьким колективним підприємством "Агропроменерго" та Городецькою сільською радою укладено договір підряду № 29 (а.с. 6-7), за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов'язовується виконати технічне обслуговування вуличного освітлення с. Городець Володимирецького району (п. 1.1 договору).

У відповідності до п. 3.1 договору, загальна вартість робіт, доручених для виконання за цим договором становить 17590 грн., 80 коп.

Згідно пункту 3.2 договору, розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок підрядника в наступному порядку та строки:

- за фактично виконані будівельні роботи на підставі акту Ф2 та довідки Ф3 підписаних і затверджених печаткою сторонами.

Згідно вимог ч.4 ст.882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Документальним підтвердженням виконання сторонами умов договору є належним чином оформлені первинні документи.

Учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п.4 ч.2 ст.42 ГПК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. За приписами ст.4 даного Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

В силу приписів ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, котрі повинні мати обов'язкові реквізити (назву документа (форми), дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції).

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі за тестом - положення).

Згідно пунктів 2.1, 2.4, 2.5 Положення визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів; первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою; електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг; використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства; повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 № 293 «Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1:2013» встановлені типові форми документів, необхідних для передання - приймання робіт: 1) «Акт приймання виконаних підрядних робіт» (ф. №КБ-2в); 2) «Довідка про вартість виконаних підрядних робіт» (ф. №КБ-3).

Вказані документи, в силу вимог законодавства, повинні містити інформацію про вартість виконаних робіт, зданих замовнику, а також про витрати, пов'язані з виконанням цього обсягу робіт.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, виконання підрядних робіт оформлюється сторонами шляхом підписання документів, які підтверджують факт їх виконання, прийняття та котрі слугують в подальшому підставою для проведення оплати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №922/509/17.

Отже, з первинних документів, тобто актів та довідок (КБ-2в, КБ-3) має чітко вбачатися на виконання якого правочину вони сформовані, який обсяг, вид підрядних робіт виконано та їх вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами підписані та скріплені печатками акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2014 року форма №КБ-2в(а.с. 8-10 зворотня сторінка) та довідка про вартість виконаних робіт /та витрат/ за вересень 2014 року форма №КБ-3 (а.с.11), що підтверджують виконання Володимирецьким колективним підприємством "Агропроменерго" робіт на загальну суму 17590 грн. 80 коп.

Доказів оплати виконаних робіт у розмірі 17590 грн. 80 коп. відповідач не надав, доказів, наведених в обґрунтування позову, не спростував, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 17590 грн. 80 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Правовідносини, що виникли по спірному договору, є грошовим зобов'язанням і, зважаючи на їх юридичну природу, до них застосовується стаття 625 ЦК України.

Також, позивачем, з огляду на порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання, в порядку статті 625 ЦК України, заявлено вимоги про стягнення 11549,21 грн. інфляційних нарахувань та 874,20 грн 3% річних.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вже зазначалось, позивач просив стягнути з відповідача 11549,21 грн. інфляційних втрат.

Однак, дослідивши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів встановила, що методика нарахування інфляційних втрат, яку використовує позивач, є невірною, оскільки згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду обставин справи, колегією суддів перевірено правильність здійсненого позивачем нарахування інфляційних втрат, а саме : Для визначення індексу за будь який період необхідно індекси за кожен місяць, що входять у відповідний період, перемножити між собою (Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Лист ВСУ № 62-97 від 03.04.1997 року). – (січень 2015 – березень 2018) (103.1% х 105.3% х 110.8% х 114% х 102.2% х 100.4% х 99% х 99.2% х 102.3% х 98.7% х 102% х 100.7% х 100.9% х 99.6% х 101% х 103.5% х 100.1% х 99.8% х 99.9% х 99.7% х 101.8% х 102.8% х 101.8% х 100.9% х 101.1% х 101% х 101.8% х 100.9% х 101.3% х 101.6% х 100.2% х 99.9% х 102% х 101.2% х 100.9% х 101% х 101.5% х 100.9% х 101.1% = 1.4). Отже, 17590,80 х 1.4 - 17590,80 = 15747.07 грн. збитки від інфляції.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних колегію суддів встановлено, що за період з 2015 по березень 2018 розмір 3% річних (17590,80 х 3%/100% /365 х1186 = 1714,74) становить 1714,74 грн.

Отже, враховуючи те, що суд, приймаючи рішення не може виходити за межі позовних вимог, колегія суддів погоджується, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних в сумі 11549,21 грн. та 3% річних в сумі 874,20 грн. за період з 2015 по березень 2018 підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Разом з цим, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, просить суд застосувати строк позовної давності до вимог Володимирецького колективного підприємства "Агропроменерго" щодо стягнення з Городецької сільської ради основного боргу в сумі 17590,80 грн., 3% річних в сумі 874,20 грн. та інфляційних втрат в сумі 11549,21 грн. за період з 2015 по березень 2018(а.с. 33).

У відповідності до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу особи. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право позивача (скаржника), за захистом якого той звернувся. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність сплинула і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку із спливом позовної давності - за відсутністю поважних причин її пропуску.

У відповідності до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно пункту 3.2 договору, розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок підрядника в наступному порядку та строки:

- за фактично виконані будівельні роботи на підставі акту Ф2 та довідки Ф3 підписаних і затверджених печаткою сторонами.

Кінцевий розрахунок по чинному договору проводиться замовником не пізніше 20 днів після повного завершення підрядником робіт чинного договору (п.3.3. договору).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Отже, з дати підписання обома сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт (Форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (Форма КБ-3) за вересень 2014 року відповідач мав розрахуватись з позивачем за прийняті будівельні роботи у строки, встановлені пунктом 3.3 договору, тобто протягом 20 днів з дати прийняття виконаних робіт.

Інших умов щодо строку виконання грошових зобов`язань укладеним між сторонами у справі договором №29 від 05.09.2014 не передбачено.

Згідно наявних у справі матеріалів вбачається, що всі необхідні документи із переліку, визначеного пунктом 3.2. договору, складалися при виконанні узгодженого технічного обслуговування вуличного освітлення с.Городець Володимирецького району та були надані замовнику. На момент підписання акту виконаних робіт відповідач жодних зауважень до позивача не пред’являв.

Отже, колегією суддів встановлено, що саме з дати підписання акту приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2014 у відповідача виник обов`язок остаточно розрахуватися за виконані позивачем роботи, тобто після остаточної здачі робіт, що прийняті відповідачем без зауважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що якщо у акті не наведено якого числа вересня місяця 2014 роботи були остаточно виконані, тому вчасний та остаточний розрахунок за згаданим актом повинен був здійснитися зі сторони відповідача у термін з 01 по 20 жовтня 2014 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, у позивача виникло право на примусове стягнення боргу з 21.10.2014, оскільки з цього моменту позивач дізнався про порушення свого права - прострочення оплати боргу відповідачем, та відповідно виникло право нарахування 3% річних та інфляційних втрат і з цього ж моменту у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом.

Матеріалами справи встановлено, що позовна заява Володимирецького колективного підприємства "Агропроменерго" подана до господарського суду Рівненської області 06.03.2018 про що свідчить реєстраційні дані на поштовому конверті позивача (а.с.18).

Отже, колегією суддів встановлено, що строк позовної давності сплив 21.10.2017.

Разом з тим, 14.12.2018 апеляційним господарським судом отримано від адвоката Володимирецького колективного підприємства "Агропроменерго" Печончика О. заяву в якій просить поновити строк позовної давності, разом з цим подав копії доповідної записки ектромонтера Чугай О.Л., акту перевірки №52 від 18.09.2014, повідомлення №53 від 18.09.2014 на адресу відповідача. Дану заяву обґрунтовує тим, що дана заява була підготовлена для подачі до суду першої інстанції, але не була подана в суд у зв`язку з тим, що суд першої інстанції 02.05.2018 року провів розгляд справи та прийняв рішення по суті без адвоката О.Печончика, що є порушенням ст.6 Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 11.04.2018(а.с. 26) відкладено розгляд справи на 02.05.2018. Підставою прийняття ухвали стало те, що представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Одночасно через канцелярію суду представник Володимирецького колективного підприємства "Агропроменерго" подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибути у судове засідання 11.04.2018 р. до господарського суду Рівненської області, оскільки даний представник бере участь у іншому судовому засіданні по кримінальному провадженню у Кузнецовському міському суді. Суд першої інстанції визнав причини неявки представника Володимирецького колективного підприємства "Агропроменерго" поважними.

Позивачем 02.05.2018 подане клопотання через канцелярію суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 24) за підписом директора позивача. До поданого клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката в інших судових засіданнях, додаткові документи, зокрема: заяву щодо поновлення строків позовної давності з додатками: доповідна записка ектромонтера Чугай О.Л., акт перевірки №52 від 18.09.2014, повідомлення №53 від 18.09.2014 на адресу відповідача, позивач суду першої інстанції не подав.

Поряд з цим, судова колегія відзначає, що у відповідності до п.5 ч.3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити, зокрема: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову, тощо. Однак, вищевказані додатки до позовної заяви відстутні.

У відповідності до частин 2, 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищевказані обставини та законодавчі приписи колегія суддів дійшла висновку про неприйняття заяви позивача про поновлення строку позовної давності та додаткові докази до неї(а.с.135-139), оскільки заява відповідача про застосування позовної давності підписана 24.04.2018 на надіслана засобами електронного зв`язку 27.04.2018, а заява адвоката Володимирецького колективного підприємства "Агропроменерго" Печончика О. про поновлення строку позовної давності датована 13.12.2018 (а.с.135), що аж ніяк не підтверджує посилання адвоката Печончика О. на те, що дана заява з додатками була підготовлена для подачі до суду першої інстанції.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, колегія суддів встановила, що заява адвоката Володимирецького колективного підприємства "Агропроменерго" Печончика О. про поновлення строку позовної давності та додаткові докази додані до неї, судом не приймається у відповідності до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не існувало причин, що об`єктивно не залежили від позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, є підставою для відмови у задоволенні позову Володимирецького колективного підприємства "Агропроменерго" до Городецької сільської ради про стягнення 17 590,80 грн. - основного боргу за виконані роботи, 874,20 грн. - 3% річних, 11 549,21 грн. - інфляційних втрат.

У відповідності до частин 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Однак, колегія суддів відхиляє посилання скаржника в апеляційній скарзі в якості доказу переривання перебігу позовної давності на те, що для вжиття досудового захисту прав 14 квітня 2017 року в інтересах КП «Агропроменерго» через поштовий зв`язок було скеровано до відповідача належним чином оформлену претензію з вимогою відшкодувати борг, як необґрунтоване, оскільки матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів існування даної претензії, та отримання її відповідачем.

У відповідності до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі колегія суддів дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 02.05.2018 у справі № 918/135/18 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Володимирецького КП “Агропроменерго” залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 02.05.2018 у справі № 918/135/18 без змін.

2. Справу №918/135/18 повернути господарському суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений « 20» грудня 2018 року

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.