ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року

м. Одеса

Справа № 916/812/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Таран С.В.

Суддів: Мишкіної М.А., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання І.М. Станковій,

за участю представників:

від позивача – Федорченко Л.В.;

від відповідача - Назаровець В.В.;

розглянувши апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси

на рішення Господарського суду Одеської області від 07.09.2018, прийняте суддею Волковим Р.В., м. Одеса, повний текст складено 12.09.2018

у справі №916/812/18

за позовом: Концерна “Військторгсервіс” в особі філії “Одеське управління військової торгівлі” Концерну “Військторгсервіс”

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси

про стягнення 191817,62 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Концерн “Військторгсервіс” в особі філії “Одеське управління військової торгівлі” Концерну “Військторгсервіс” (далі – Концерн “Військторгсервіс”) звернувся з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (далі – КЕВ м. Одеси) про стягнення з останнього 191817,62 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов’язань за договором №ВКС-54 від 19.03.2017, укладеним між сторонами.

За вказаною позовною заявою ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.05.2018 відкрито провадження у справі № 916/812/18.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.09.2018 у справі №916/812/18 (суддя Волков Р.В.) позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з КЕВ м. Одеси на користь Концерну “Військторгсервіс” 191917,62 грн заборгованості по договору №ВКС-54 від 19.03.2018 та 2877 грн витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд послався на доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов’язань за договором №ВКС-54 від 19.03.2017.

Не погодившись з прийнятим рішенням, КЕВ м. Одеси звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 07.09.2018 у справі №916/812/18 скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що у нього відсутній обов’язок щодо сплати позивачу суми відшкодування у розмірі 191817,62 грн за договором №ВКС-54 від 19.03.2017, оскільки всупереч пункту 2.2 вказаного договору йому рахунки не виставлялись.

Крім того, відповідач вважає, що зобов’язання за вказаним договором за період з 20.03.2015 по 31.12.2017 погашенню за рахунок бюджетних коштів не підлягають, так як відповідна заборгованість не є бюджетною, у зв’язку з відсутністю її на обліку у Головному управлінні Державної казначейської служби України в Одеській області.

Звертає скаржник увагу суду і на те, що договір №ВКС-54 від 19.03.2017 є недійсним, оскільки він є похідним від договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015, який закінчив свою дію.

Концерн “Військторгсервіс” у відзиві на апеляційну скаргу висловив заперечення щодо її задоволення, посилаючись на те, що твердження скаржника про не виставлення відповідачу рахунків на відшкодування витрат зі сплати земельного податку за об’єкт оренди, не відповідають дійсності, оскільки після укладення договору №ВКС-54 від 19.03.2017 філією „Одеське управління військової торгівлі ” Концерну “Військторгсервіс” було направлено йому претензію №02/03 від 26.03.2018 з рахунком на оплату та з проханням сплатити заборгованість за договором від 19.03.2018, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що договір №ВКС-54 від 19.03.2017 порушує бюджетне законодавство позивач зазначає, що вказаний договір є діючим, укладений уповноваженими представниками з урахуванням положень Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, в судовому порядку він не оскаржувався, не визнавався недійсним, не припинявся та не розривався як в судовому порядку, так і за згодою сторін, а отже є обов’язковим до виконання.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 за апеляційною скаргою КЕВ м. Одеси відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 19.11.2018 розгляд справи №916/812/18 призначено на 19.12.2018 о 14:00год.

У судовому засіданні 19.12.2018 представник відповідача апеляційну скаргу підтримав; представник позивача проти її задоволення висловив заперечення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

20.03.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області («орендодавець») та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси («орендар») укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ВКС-390 (далі – договір оренди №ВКС-390 від 20.03.2015), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлову двоповерхову будівлю, інв. № 76, загальною площею 604,70 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 4а, що обліковується на балансі Концерну “Військторгсервіс” (далі – балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з актом оцінки нерухомого майна балансоутримувача від 23.10.2014 б/н та становить станом на 01.10.2014 за залишковою вартістю 165 882,73 грн.

Відповідно до пункту 1.2 договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015 майно передається в оренду з метою розміщення підрозділу Збройних Сил України.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015 орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передавання майна; передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно; власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

В силу пункту 2.5 договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015 об’єкт оренди включається до балансу орендаря відповідно до частини другої статті 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна”, із зазначенням, що цей об’єкт є орендованим.

Орендна плата сплачується до Державного бюджету України та балансоутримувачу у співвідношенні 70% та 30% у термін до 15 числа першого місяця року наступного за звітним роком відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж з наданням у триденний термін копії платіжних доручень орендодавцеві та балансоутримувачу (пункт 3.3 договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015).

У пункті 5.9 договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015 сторонами узгоджено, що орендар зобов’язується здійснювати витрати, пов‘язані з утриманням орендованого майна; протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Згідно з приписами пункту 7.1 договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015 орендодавець зобов’язується за участю балансоутримувача передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим договором.

Пунктом 9.4 договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015 передбачено, що орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди та (або) відшкодування збитків у разі, якщо орендар, зокрема, не укладає договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання об’єкту оренди та надання комунальних послуг орендарю.

Цей договір укладено строком на два роки одинадцять місяців, що діє з 20.03.2015 по 20.02.2018 включно (пункт 10.1 договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015).

Відповідно до пункту 10.4 договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір уважається продовжений на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об’єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавством термін.

За актом приймання-передачі від 20.03.2015 орендоване майно було передано від орендодавця орендарю.

На виконання умов договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015 між Концерном “Військторгсервіс” в особі філії “Одеське управління військової торгівлі” Концерну “Військторгсервіс” («балансоутримувач») та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси («орендар») 19.03.2018 було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №ВКС-54 (далі – договір №ВКС-54 від 19.03.2018).

За даним договором балансоутримувач будівлі, яка перебуває на балансі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», та знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 4-а, несе витрати по сплаті земельного податку, а орендар бере участь у даних витратах балансоутримувача, зокрема: відшкодовує сплачений балансоутримувачем земельний податок за цим договором, за вказаною адресою; орендар користується приміщеннями, розташованими в нежитловій, окремо розташованій, двоповерховій будівлі, загальною площею 604,70 кв.м, інвентарний номер: 76, за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 4-а, вартість яких визначена згідно акту оцінки нерухомого майна балансоутримувача від « 23» жовтня 2014 року б/н та становить станом на « 01» жовтня 2014 року за залишковою вартістю – 165882,73 грн; орендар користується орендованими приміщеннями відповідно до плану розміщення приміщень з наступною метою використання: розміщення підрозділу Збройних Сил України (пункти 1.1, 1.2 договору №ВКС-54 від 19.03.2018).

Відповідно до пункту 2.1 договору №ВКС-54 від 19.03.2018 розмір плати за договором про відшкодування витрат визначається за домовленістю сторін, та відповідно до додатків №1, №2, №3, які є невід'ємною частиною договору; загальна сума відшкодування земельного податку по цьому договору становить 191817,62 грн без ПДВ.

Додатками №1, №2, №3 до вказаного договору сторонами узгоджено розрахунки земельного податку на 2015 рік (50626,49 грн), на 2016 рік (92741,52 грн), на 2017 рік (48449,61 грн)- на загальну суму 191817,62 грн.

Пунктом 2.2 договору №ВКС-54 від 19.03.2018 визначено, що щомісяця до 5-го числа балансоутримувач виставляє та надсилає орендарю рахунок на оплату за договором про відшкодування витрат.

У пунктах 3.1.2, 3.1.4 договору №ВКС-54 від 19.03.2018 сторонами узгоджено, що орендар зобов’язаний відшкодувати витрати балансоутримувача по оплаті земельного податку відповідно до розрахунків земельного податку, які зазначені у додатках №1, №2, №3 до договору, визначених нормами діючого законодавства; відшкодувати витрати, передбачені умовами даного договору вчасно та у повному обсязі.

В силу пункту 4.2.2 договору №ВКС-54 від 19.03.2018 балансоутримувач має право стягнути у встановленому порядку заборгованість по платежах відповідно до умов даного договору.

З урахуванням пункту 3 статті 631 Цивільного кодексу України даний договір діє з моменту передачі орендодавцем та балансоутримувачем об’єкта оренди орендарю та набирає чинності з моменту підписання акту приймання-передачі майна; даний договір укладено на термін дії договору оренди від 20.03.2015, а в частині зобов’язань орендаря щодо оплати – до повного виконання зобов’язань (пункти 7.1, 7.2 договору №ВКС-54 від 19.03.2018).

Концерн “Військторгсервіс” протягом 2015-2017 років здійснював сплату земельного податку за земельну ділянку, яка перебувала в користуванні КЕВ м. Одеси, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень про сплату земельного податку.

Листом №398 від 26.03.2018 позивач звернувся до КЕВ м. Одеси щодо відшкодування понесених ним витрат по сплаті земельного податку, розмір яких становить 191817,62 грн.

Проте відповідач листом №1347 від 10.04.2018 повідомив про те, що заборгованість по сплаті земельного податку за період з 20.03.2015 по 31.12.2017 погашенню не підлягає у зв’язку із відсутністю її на обліку у Головному управлінні Державної казначейської служби України в Одеській області.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду про стягнення з відповідача 191817,62 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з обов’язку відповідача нести витрати, пов’язані з утримання орендованого майна, з узгодженості сторонами у договорі №ВКС-54 від 19.03.2018 розміру цих витрат та наявності доказів їх понесення позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі виникли відносини з договору найму (оренди) державного майна, врегульовані главою 58 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом, Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В силу частини першої статті 796 Цивільного кодексу України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Згідно з приписами статті 797 Цивільного кодексу України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

У пункті 5.9 договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015 орендар зобов’язався здійснювати витрати, пов‘язані з утриманням орендованого майна; протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Як зазначалось вище, на виконання умов вказаного договору 19.03.2018 між Концерном “Військторгсервіс” та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг №ВКС-54, згідно з пунктом 2.1 якого розмір плати за договором про відшкодування витрат визначається за домовленістю сторін та відповідно до додатків №1, №2, №3, які є невід'ємною частиною договору, становить 191 817,62 грн.

Згідно з пунктами 3.1.2, 3.1.4 договору №ВКС-54 від 19.03.2018 орендар зобов’язаний відшкодувати витрати балансоутримувача по оплаті земельного податку відповідно до розрахунків земельного податку, які зазначені у додатках №1, №2, №3 до договору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач протягом 2015-2017 років здійснював сплату земельного податку за земельну ділянку, яка перебувала в користуванні КЕВ м. Одеси, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення №1756 від 23.03.2015, №2011 від 28.04.2015, №990 від 22.05.2015, №2421 від 22.06.2015, №2858 від 24.07.2015, №3243 від 21.08.2015, №3679 від 18.09.2015, №4087 від 26.10.2015, №4535 від 26.11.2015, №4939 від 28.12.2015, №5256 від 26.01.2016, №5680 від 26.02.2016, №5656 від 28.03.2016, №5886 від 26.04.2016, №6068 від 20.05.2016, №6417 від 28.06.2016, №6651 від 20.07.2016, №6690 від 11.08.2016, №6826 від 12.09.2016, №6905 від 20.10.2016, №6902 від 28.11.2016, №6961 від 25.12.2016, №6850 від 23.01.2017, №6934 від 23.02.2017, №6826 від 21.03.2017, №6868 від 19.04.2017, №7116 від 26.05.2017, №7053 від 26.06.2017, №6880 від 20.07.2017, №6849 від 20.08.2017, №6969 від 26.09.2017, №6996 від 25.10.2017, №7124 від 24.11.2017, №7121 від 24.11.2017, №6904 від 25.12.2017, №6958 від 28.01.2018.

Між тим відповідач свої зобов’язання щодо відшкодування витрат, які поніс позивач у зв'язку із сплатою податку за землю, не здійснив.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу Українидоговір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами частини першої, частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, які кореспондуються з вимогами статті 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог статті 610, частини другої статті 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Враховуючи те, що докази належного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором про відшкодування витрат №ВКС-54 від 19.03.2018 в матеріалах справи відсутні, місцевим господарським судом правомірно задоволено позов, яким стягнуто з КЕВ м. Одеси на користь Концерну “Військторгсервіс” 191917,62 грн заборгованості за вказаним договором.

Посилання відповідача на те, що зобов’язання за договором про відшкодування витрат №ВКС-54 від 19.03.2018 погашенню за рахунок бюджетних коштів не підлягають, так як відповідна заборгованість не є бюджетною, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки відсутність бюджетного фінансування або неналежний облік наявних зобов'язань не можуть бути підставою для звільнення боржника від відповідальності за невиконання обов'язку відшкодувати позивачу витрати, які він поніс у зв’язку зі сплатою земельного податку.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 №11/446, рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002.

Доводи скаржника щодо відсутності у нього обов’язку сплати позивачу 191817,62 грн за договором №ВКС-54 від 19.03.2017, оскільки йому не виставлялись рахунки, до уваги колегією суддів не приймаються, тому що позивачем здійснювалось направлення на адресу відповідача претензії №02/03 від 26.03.2018, що містить рахунок на оплату на загальну суму заборгованості 191817,62 грн; факт отримання зазначеної претензії апелянтом підтверджується наданою ним відповіддю.

Твердження КЕВ м. Одеси, що договір №ВКС-54 від 19.03.2017 є недійсним, оскільки він є похідним від договору оренди №ВКС-390 від 20.03.2015, який закінчив свою дію, не звільняють відповідача від обов’язку сплати позивачу суму заборгованості, оскільки в силу пункту 7.2 договору №ВКС-54 від 19.03.2017 він укладений на термін дії договору оренди від 20.03.2015 (реєстраційний №ВКС-390), а в частині зобов’язань орендаря щодо оплати – до повного виконання зобов’язань.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення 07.09.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого процесуального акту колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 07.09.2018 у справі №916/812/18 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно достатті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.12.2018.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя М.А. Мишкіна