ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2610/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр", м. Полтава
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест", м. Дергачі Харківської області
про стягнення коштів в сумі 428029,35 грн.
за участю представників:

позивача не з'явився;

відповідача не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест" (відповідач) з наступними позовними вимогами:

- стягнути з відповідача заборгованість за Договором оренди №1246/16 індивідуально визначеного майна від 24.05.2016 року у сумі 428029,35 грн., з яких: сума заборгованості орендної плати складає 298606,83 грн.; пеня - 81288,40 грн.; 3% річних - 15658,00 грн. та 32476,95 грн. інфляційних втрат;

- розірвати договір оренди № 1247/16 індивідуально визначеного майна від 24.05.2016 року;

- зобов'язати відповідача повернути позивачу індивідуально визначене майно, а саме свердловину №71 Березівська Березівського ГКР.

Судовий збір позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.10.2018 року, після усунення позивачем недоліків, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.11.2018 року на 12:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.11.2018 року підготовче засідання відкладено на 26.11.2018 року на 11:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.11.2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.12.2018 року на 12:00 год. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 06.12.2018 року).

Представник позивача у судове засідання 11.12.2018 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач у судове засідання 11.12.2018 свого уповноваженого представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

В силу частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що норми статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлюють принципи диспозитивності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, беручи до уваги приписи статті 129 Конституції України, які визначають одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд встановив наступне.

24.05.2016 року між Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" (повірений, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест" (орендар, відповідач) укладено договір оренди № 1247/16 індивідуально значеного майна (далі - Договір), який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1

Відповідно до умов Договору (п. 1.1.), позивач взяв на себе зобов'язання щодо передачі відповідачу у строкове платне користування окреме індивідуально-визначене майно, а саме: свердловину № 71 Березівська Березівського ГКР (далі - майно).

Згідно з п. 1.2. Договору, орендар погоджується з тим, що після підписання акту приймання-передачі Майна в оренду, у нього відсутні будь-які перешкоди щодо користування зазначеним Майном відповідно до мети, визначеної в пункті 1.3. Договору.

В п. 3.1. Договору зазначено, що до моменту введення свердловини в дослівно-промислову експлуатацію/промислову експлуатацію орендна плата визначається за домовленістю Сторін і становить 10000,00 грн. за базовий місяць оренди.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати в попередній місяць на індекс інфляції за місяць оренди.

Відповідно до п. 3.4 Договору, орендна плата перераховується орендарем (відповідачем) на рахунок повіреного (позивача) на підставі виставленого останнім рахунку не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем оренди, за який проводиться оплата. Не отримання орендарем рахунку не звільняє орендаря від сплати відповідного платежу. У всіх випадках, коли орендар здійснює платежі на підставі рахунків (рахунків-фактур), що виставляються повіреним, у разі відсутності рахунку повіреного, орендар зобов'язаний самостійно звернутися до повіреного з метою його утримання і сплати його в указаний термін.

Відповідач вступає у строкове платне користування майном з дати підписання акту приймання-передачі майна (п. 2.1 Договору).

Пунктом 3.5 Договору встановлюється, що нарахування орендної плати починається з моменту підписання акту приймання-передачі майна.

На виконання вказаних вимог договору майно було передане відповідачу 24.05.2016 року, що підтверджується актом приймання-передачі від 24.05.2016 року.

Позивачем, на виконання умов Договору, постійно виставлялись та направляються рахунки на оплату по оренді майна.

Станом на 31.08.2018 року, за відповідачем рахується заборгованість за користування майном у розмірі 298606,83 грн., яка складається з суми користування майном у відповідних місяцях, та підтверджується:

- рахунком № 705 від 30.11.2016 року на суму 12784,09 грн.;

- рахунком № 760 від 30.12.2016 року на суму 12899,15 грн.;

- рахунком № 109 від 31.01.2017 року 13041,04 грн.;

- рахунком № 153 від 28.02.2017 року на суму 13171,45 грн.;

- рахунком № 216 від 31.03.2017 року на суму 13408,54 грн.;

- рахунком № 287 від 28.04.2017 року на суму 13529,22 грн.;

- рахунком № 370 від 31.05.2017 року на суму 13705,10 грн.;

- рахунком № 434 від 30.06.2017 року на суму 13924,38 грн.;

- рахунком № 499 від 31.07.2017 року на суму 13952,23 грн.;

- рахунком № 573 від 31.08.2017 року на суму 13952,23 грн.;

- рахунком № 654 від 29.09.2017 року на суму 14231,27 грн.;

- рахунком № 723 від 31.10.2017 року на суму 14402,05 грн.;

- рахунком № 802 від 30.11.2017 року на суму 14531,66 грн.;

- рахунком № 890 від 29.12.2017 року на суму 14676,98 грн.;

- рахунком № 69 від 31.01.2018 року на суму 14897,14 грн.;

- рахунком № 139 від 28.02.2018 року на суму 15031,22 грн.;

- рахунком № 232 від 30.03.2018 року на суму 15196,56 грн.;

- рахунком № 322 від 30.04.2018 року на суму 15318,13 грн.;

- рахунком № 451 від 31.05.2018 року на суму 15318,13 грн.;

- рахунком № 503 від 30.07.2018 року на суму 15318,13 грн.;

- рахунком № 575 від 31.07.2018 року на суму 15318,13 грн., які містяться в матеріалах справи.

В свою чергу, відповідачем, на виконання умов Договору, здійснено оплату 06.07.2016 року за травень-червень 2016 року в розмірі 15096,78 грн., 15.08.2016 року за липень 2016 року в розмірі 12000,00 грн., 03.11.2016 року за серпень-вересень 2016 року в розмірі 24216,00 грн., 01.11.2016 року за жовтень 2016 року в розмірі 12558,00 грн., що підтверджується відомостями по контрагенту по Картці рахунку 361.

Таким чином, всього відповідачем, на виконання умов Договору, сплачено 63870,78 грн.

Позивач зазначає, що з моменту останньої оплати проведеної відповідачем (18.11.2016 року за жовтень 2016 року) останнім більше не здійснювалась плата за користування орендованим майном, хоча оренда не припинялась.

21.05.2018 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату заборгованості, дострокове розірвання Договору та повернення орендованого майна, що підтверджується відповідним описом поштового вкладення до цінного листа.

Проте, відповідач ніяким чином на вказану вимогу не відреагував, заборгованість не сплатив, орендоване майно не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем умов Договору, просить його розірвати.

В п.1 ст.611 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

В ч.3 ст.653 ЦК України закріплено, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, з системного аналізу вищезазначених норми вбачається, що розірвання договору можливе:

1. За рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом - з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили;

2. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом - з моменту направлення (вручення) однією стороною договору іншій повідомлення про відмову від договору.

Пунктом 11.5. Договору передбачено, що позивач має право достроково в односторонньому порядку відмовитись від цього Договору, зокрема, у разі несплати відповідачем орендної плати, що в сумі становить розмір двох місячної орендної плати та/або несплата відповідачем орендної плати протягом трьох місяців.

В ст. 782 ЦК України також зазначено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

В п. 11.6. Договору зазначено, що при односторонній відмові позивача від Договору у випадках передбачених п. 11.5. цього Договору, дія останнього припиняється з моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову від даного Договору. У разі відправлення стороною, за допомогою поштового зв'язку на адресу, зазначену в розділі 12 цього Договору повідомлення, яке оформлене у вигляді рекомендованої письмової кореспонденції, таке повідомлення вважається отриманим стороною, якій адресоване повідомлення, на десятий день від дати здачі поштового відправлення в поштове відділення. З моменту отримання відповідачем від позивача повідомлення про відмову від Договору в порядку визначеному абзацом 1 цього пункту, відповідач зобов'язаний за власний рахунок виконати роботи з консервації свердловини та повернути орендоване майно позивач за актом приймання-передачі в термін, що не перевищує 10 (десять) робочих днів.

Як вже було зазначено, 21.05.2018 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату заборгованості, дострокове розірвання Договору та повернення орендованого майна, що підтверджується відповідним описом поштового вкладення до цінного листа.

Враховуючи несплату відповідачем орендної плати більше ніж протягом трьох місяців, беручи до уваги те, що умовами Договору у такому разі надано позивачу право односторонньої відмови від нього, суд приходить до висновку, що Договір розірвано 31.05.2018 року внаслідок односторонньої відмови позивача.

За таких обставин, вимога позивача про розірвання договору оренди №1247/16 індивідуально визначеного майна від 24.05.2016 року не може бути задоволена, оскільки вказаний договір вже розірвано внаслідок односторонньої відмови позивача від Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 4.10 Договору встановлено, що у разі припинення дії Договору, орендар зобов'язаний повернути повіреному/орендодавцеві орендоване майно у належному стані, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Відповідно до п. 2.6 Договору, майно вважається повернутим повіреному/орендодавцю з моменту підписання акту прийому-передачі майна між орендарем та повіреним/орендодавцем.

В частині другої ст. 795 ЦК України також зазначено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, після припинення дії Договору, всупереч його умовам та приписам ЦК України, орендоване майно за актом прийому-передачі майна позивачу не повернув.

Враховуючи викладене, вимога про зобов'язання відповідача повернути позивачу індивідуально визначене майно, а саме свердловину №71 Березівська Березівського ГКР, є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд зазначає наступне.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Проте, за період з листопада 2016 року по липень 2018 року орендна плата відповідачем не сплачувалась, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем склала 298606,83 грн.

Станом на момент розгляду справи, відповідач 298606,83 грн. заборгованості не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за Договором.

В п. 11.2 Договору передбачено, що умови, цього Договору зберігають силу протягом всього строку його дії, а в частині зобов'язань орендаря щодо сплати орендної плати - до повного виконання зобов'язань.

Оскільки відповідач після розірвання договору продовжував користуватися орендованим майном, то зобов'язання відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном не припиняється, оскільки його припинення в розумінні умов договору пов'язано з моментом повернення орендованого майна, а не з фактом припинення його дії.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 298606,83 грн. нормативно та документально обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 81288,40 грн., 3% річних в сумі 15658,00 грн. та 32476,95 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В силу ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 9.2. Договору встановлено, що орендар, який прострочив виконання грошових зобов'язань, передбачених умовами цього Договору, на вимогу повіреного зобов'язаний сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення вказаних платежів, включаючи день оплати, а також сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Суд зазначає, що позивачем при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат були допущені помилки в частині визначення періодів нарахування, а саме позивач здійснював нарахування з 01 числа місяця, наступного за місяцем оренди, втім, відповідно до п. 3.4 Договору, орендна плата перераховується орендарем (відповідачем) на рахунок повіреного (позивача) на підставі виставленого останнім рахунку не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем оренди, за який проводиться оплата. Отже, позивач мав право нараховувати пеню, 3% річних та інфляційні втрати з 16 числа місяця, наступного за місяцем оренди.

Крім того, в силу ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Проте, позивач, в порушення вищезазначеної норми ГК України, здійснив нарахування пені більше ніж за шість місяців.

Крім того, оскільки Договір розірвано 31.05.2018 року, нарахування пені передбаченої його умовами після вказаної дати є неправомірними.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування пені позивачем, суд визнає вимогу про стягнення з відповідача пені такою, що підлягає частковому задоволенню в сумі 29607,68 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України гарантовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд зазначає, що позивач неправомірно здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період 01.12.2016 року по 30.08.2018 року на всю суму боргу (298606,83 грн.), оскільки борг в такому розмірі виник лише в серпні 2018 року. Тобто, позивач мав нараховувати 3% річних та інфляційні втрати окремо за кожний місяць заборгованості, як це було зроблено ним стосовно пені.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем, суд визнає вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат такими, що підлягають частковому задоволенню в сумах 7563,83 грн. та 18504,36 грн., відповідно.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, ч. 3 ст. 509, ч. 1 ст. 759, ч.ч. 1, 5 ст. 762, ч. 1 ст. 764 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 283, 285 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест" (62303, Харківська область, Дергачівський район, місто Дергачі, Площа перемоги, будинок 14, ідентифікаційний код 31789453) на користь Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" (36019, м. Полтава, вул. М. Бірюзова, будинок 53, ідентифікаційний код 01432552) заборгованість з орендної плати в сумі 298606,83 грн., пеню в сумі 29607,68 грн., 3% річних в сумі 7563,83 грн., інфляційні втрати в сумі 18504,36 грн. та 8082,09 грн. судового збору

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатнадраінвест" (62303, Харківська область, Дергачівський район, місто Дергачі, Площа перемоги, будинок 14, ідентифікаційний код 31789453) повернути Дочірньому підприємству Національної акціонерної компанії "Надра України" "Український геологічний науково-виробничий центр" (36019, м. Полтава, вул. М. Бірюзова, будинок 53, ідентифікаційний код 01432552) індивідуально визначене майно, а саме свердловину №71 Березівська Березівського ГКР.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.12.2018 року.

Суддя ОСОБА_2