ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року Справа № 923/593/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А., за участю секретаря судового засідання Фінарової О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код: 20077720

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз», місцезнаходження: 73025, м. Херсон, вул. Михайлівська (Петренка), 18, ідентифікаційний код: 39500143

про стягнення 24596885,10 грн.

за участю представників сторін:

від позивача в судове засідання не прибув

від відповідача ОСОБА_1, представник за довіреністю № 180405/Д/01 від 05.04.2018 року, ОСОБА_2 директор.

02.07.2018 року до Господарського суду Херсонської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» боргу у розмірі 24596885,10 грн., які складаються з 12884928,52 грн. пені, 3027291,49 грн. 3 % річних, 8684665,09 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264, 265 ГК України, ст. ст. 258, 509 525, 526, 530, 549, 611, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобовязань зі своєчасної оплати газу, переданого Позивачем на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 16-486-Н від 28.10.2016 року.

Провадження у справі відкрито на підставі ухвали Господарського суду Херсонської області від 04.07.2018 року, у порядку загального позовного провадження.

Протягом підготовчого провадження, у судові засідання, призначені на 25.07.2018 року, 26.09.2018 року, 10.10.2018 року, 23.10.2018 року, сторонами, в обґрунтування, вимог та заперечень, надано: Відповідачем відзив на позовну заяву із доказами на підтвердження доводів, викладених у ньому, додаткові пояснення щодо долучених до матеріалів справи спільних протокольних рішень, контр розрахунок з відповідними поясненнями до нього; Позивачем відповідь на відзив, пояснення з оновленим розрахунком заборгованості.

У підготовчому засіданні, призначеному на 26.09.2018 року судом розглянуто та відмовлено у задоволенні клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справі № 910/9314/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання частково недійсним пункту 6.1 Договору № 16-486-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року, яка розглядається Господарським судом міста Києва.

Справу по суті розглянуто в судових засіданнях 23.10.2018 р., 08.11.2018 р., 15.11.2018 р., 28.11.2018 р., 05.12.2018 р. з оголошенням перерви та відкладенням розгляду справи. В судовому засіданні 28.11.2018 р. задоволене клопотання Позивача про долучення до матеріалів справи письмових пояснень щодо заяви Відповідача про зменшення розміру неустойки. В судовому засіданні 05.12.2018 р. Відповідачем подано письмові заперечення на пояснення Позивача.

Справу розглянуто за межами процесуальних строків, визначених ГПК України, що обумовлено, зокрема, відпусткою судді з 06.08.2018 року по 17.09.2018 року.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, в тому числі рішень, що набули статусу остаточного "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Оцінюючи розумність строків розгляду цієї справи, судом враховано, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справах "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

За змістом ст. 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Обґрунтовуючи звернення до суду із цим позовом, представник позивача в позові та судових засіданнях зазначив, що на підставі укладеного між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» Договору №16-486-Н від 28.10.2016 р. про купівлю продаж природного газу, позивач передав у власність відповідачу протягом жовтня 2016 року - березня 2017 року природний газ у обсязі 230381,243 тис. м3 на загальну суму ,79 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи узгодженими актами приймання передачі природного газу. Відповідач свої зобовязання за Договором щодо оплати поставленого природного газу виконав із порушенням встановленого Договором строку виконання. У зв'язку з цим, з посиланням на умови договору (п. 6.1., 7.2) та положення статті 625 ЦК України позивачем проведено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення платежів, які заявлені до стягнення з відповідача в сумі 24596885,10 грн., в т.ч. 12884928,52 грн. пені, 3027291,49 грн. 3% річних, 8684665,09 грн. інфляційних втрат.

Заперечуючи проти заявленого позову у відзиві та судових засіданнях Відповідач повідомив, що розрахунки між сторонами за договором №16-486-Н від 28.10.2016 р. здійснювались двома способами: шляхом укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (СПР) та шляхом перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання, згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Зазначає про те, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця. Між сторонами здійснювались розрахунки, крім СПР, виключно з використанням поточних рахунків із спеціальним режимом використанням, а тому кошти, які знаходились на цих рахунках не є власністю відповідача та останній позбавлений будь-якої можливості впливати на алгоритм розподілу коштів з рахунку зі спеціальним режимом використання. Також, Відповідач послався на часткову недійсність п.6.1. Договору, зміст якого суперечить ст.ст. 97, 102 Бюджетного кодексу України, Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМ України від 11.01.2005 р. №20. В обґрунтування клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на підставі ст. 233 ГК України, ст.551 ЦК України послався на повне виконання договірних зобовязань з оплати придбаного газу.

В судовому засіданні 05.12.2018 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про дату підготовки повного судового рішення, розяснено процедуру оскарження рішення.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення учасників справи присутніх в судових засіданнях, суд

в с т а н о в и в:

28.10.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» (далі - покупець/відповідач) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №16-486-Н (далі - договір) (т.1, а.с.13-18).

Відповідно до пункту 1.1 цього договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2016-2017 роках природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

За умовами пункту 3.2 вказаного договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно пункту 5.1 договору, ціна за 1000 куб.м природного газу без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу зі спеціальними обовязками (включно) становить 4935,10 грн.

Відповідно до пункту 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМ України від 11.01.2005 р. №20 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови КМ України від 11.01.2005 р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів які перевищують цей 5 денний термін.

Відповідно до пункту 6.2 договору, сторони погодили, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.

За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця (пункт 6.3. Договору).

Пунктом 7.2. договору сторонами узгоджено нарахування пені у разі невиконання покупцем п. 6.1. у розмірі облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день його прострочення.

Пунктом 11.1 договору визначено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює свою дію на відносини що фактично склались між сторонами з 01.10.2016 р. і діє в частині продажу природного газу до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір на купівлю-продаж природного газу №16-486-Н підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Судом встановлено, що додатковими угодами №1 від 21.11.2016 року, №2 від 20.01.2017 р., №3 від 27.02.2017 р. та №4 від 28.04.2017 р. сторонами вносилися зміни до вищенаведеного договору щодо обсягів переданого природного газу (т.1 а.с.19-22).

На виконання умов договору №16-486-Н, позивач у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму ,79 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу (т.1, а.с. 23-28).

Однак, як зазначає позивач, відповідач належним чином взятих на себе зобовязань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу не виконав, розрахунки за поставлений природний газ здійснив з порушенням строків, передбачених умовами договору №16-486-Н. Внаслідок чого, на підставі ст.ст.549, 625, 611, 612 ЦК України, ст. 230-232, ГК України, договірних умов, позивач нарахував відповідачу 12884928,52 грн. пені, 3027291,49 грн. 3% річних та 8684665,09 грн. інфляційних втрат (розрахунок т.1, а.с.29-34, т.4 а.с.124-129) та звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК).

Згідно із ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд зазначає, що позивачем не доведено наявність фактів невиконання або прострочки виконання Відповідачем зобовязань з оплати придбаного газу за договором №16-486-Н, а отже наявність підстав для застосування до нього штрафних санкцій та відповідальності, передбачених договірними умовами та цивільним законодавством.

Позивачем подано суду акти звіряння взаємних розрахунків по нарахованих пільгах та субсидіях у спірному періоді жовтень 2016 р. - березень 2017 р. (т.1 а.с.45-260, т.2 а.с. 1-251, т.3 а.с. 1-204).

На підтвердження обставин порушення строків компенсації та відшкодування витрат по призначених пільгах та субсидіях, відповідачем надано суду довідки про заборгованість і проведення розрахунків по пільгах і субсидіях населенню за спожитий природний газ станом на 01.10.2016 р., 01.11.2016 р., 01.12.2016 р., 01.01.2017 р., 01.02.2017 р., 01.03.2017 р., 01.04.2017 р., 01.05.2017 р., 01.06.2017 р., 01.07.2017 р., 01.08.2017 р., 01.09.2017 р., 01.10.2017 р., 01.11.2017 р., 01.12.2017 р. (т.3 а.с. 217-231), листування щодо виконання спільних протокольних рішень Департаментом фінансів Херсонської обласної державної адміністрації (т.4 а.с.183-186). Разом з тим, судом до уваги не беруться подані відповідачем зведені реєстри (т.4 а.с. 176-182), оскільки зазначені докази не відповідають вимогам ст. 78 ГПК України.

Так, Відповідач повністю розрахувався за придбаний природний газ, що підтверджується сальдо по підприємству ТОВ «Херсонрегіонгаз» за період з 01.10.2016 року по 31.01.2018 року (а.с. 35) та операціями по підприємству ТОВ «Херсонрегіонгаз» за період з 01.10.2016 року по 31.01.2018 року (а.с.36-42).

На підставі постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, Головним Управлінням Державної казначейської служби України в Херсонській області, Департаментом фінансів Херсонської обласної державної адміністрації, ТОВ "Херсонрегіонгаз" та ПАТ НАК "Нафтогаз України" складено та підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, які укладались у 2016-2017 роках, а саме: №2816 від 17.11.2016 р. на суму 4836020,42 грн.; №3442 від 20.12.2016 р. на суму 32321541,88 грн.; №3439 від 20.12.2016 р. на суму 1883982,57 грн.; №3440 від 20.12.2016 р. на суму 32321548 грн.; №3444 від 20.12.2016 р. на суму 34281146,07 грн.; №3443 від 20.12.2016 р. на суму 33272877 грн.; №3441 від 20.12.2016 р. на суму 33272877 грн.; №363 від 19.01.2017 р. на суму 45635484 грн.; №361 від 19.01.2017 р. на суму 49811130 грн.; №364 від 19.01.2017 р. на суму 47917257 грн.; №365 від 19.01.2017 р. на суму 43079896 грн.; №362 від 19.01.2017 р. на суму 41733647,88 грн.; №1198 від 17.02.2017 р. на суму 35463375 грн.; №1196 від 17.02.2017 р. на суму 46862318 грн.; №1197 від 17.02.2017 р. на суму 44329221,96 грн.; №1684 від 16.03.2017 р. на суму 31462942,43 грн.; №1683 від 16.03.2017 р. на суму 20975295 грн.; №2182 від 14.04.2017 р. на суму 48578113,33 грн.; №2602 від 17.05.2017 р. на суму 13830643,45 грн.; №2912 від 15.06.2017 р. на суму 1768861,34 грн.; №3045 від 17.07.2017 р. на суму 281485,01 грн.; №3267 від 17.08.2017 р. на суму 65391,18 грн.; №3461 від 14.09.2017 р. на суму 31231446 грн.; №3463 від 14.09.2017 р. на суму 32851578 грн.; №3462 від 14.09.2017 р. на суму 33515248,78 грн.; №3464 від 14.09.2017 р. на суму 32532758 грн.; №3670 від 18.10.2017 р. на суму 2764870,40 грн. (т.4 а.с. 27-110).

Таким чином, 776880955,70 грн. сплачені, відповідно до спільних протокольних рішень (постанова КМ України №20 від 11.01.2005 р.) платіжними дорученнями від 20.12.2016 р.№7-11, від 21.11.2016 р. №2, від 21.12.2016 р. №2, від 20.01.2017 р. №3-7, від 20.02.2017 р. №3-5, від 17.03.2017 р. №3-4, від 19.07.2017 р. №3, від 18.05.2017 р. №3, від 16.06.2017 р. №3, від 18.07.2017 р. №3, від 21.08.2017 р. №1, від 15.09.2017 р. №4, від 20.10.2017 р. №3, від 01.12.2017 р. №3,5,6 (т.3 а.с.232-258, ), інша частина - 587464411,09 грн. сплачені з рахунку зі спеціальним режимом використання коштів, що надходили як оплата за газ за категорією споживання населення згідно Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2516, що підтверджено звітами про зарахування платежів від споживачів за природний газ та розподіл коштів згідно з алгоритмом станом на 01.01.2017 р. та 01.01.2018 р. (т.4 а.с. 206-209).

Отже, розрахунки між сторонами договору від 28.10.2016 №16-486-Н здійснювались двома способами: укладенням спільних протокольних рішень та коштами, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку з спеціальним режимом використання у відповідності до п. 6.2 договору №16-486-Н.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2516 від 30 вересня 2015 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами) затверджено "Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки". Цей алгоритм установлює порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, що надходять за використаний природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для релігійних організацій та надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а також механізм розрахунку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки (далі - газопостачальні підприємства), нормативів перерахування коштів на поточні рахунки операторів газотранспортної та газорозподільних систем, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам (далі постанова НКРЕКП №2516 від 30.09.2015).

Згідно з пунктом 4 Алгоритму, газопостачальні підприємства та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунку право банку на договірне списання (перерахування) без платіжних доручень з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ від категорій "населення" та "ТКЕ - населення", згідно з положеннями цього Алгоритму.

Відповідно до пункту 6 Алгоритму споживачі, які відносяться до категорій "населення" та "ТКЕ - населення" оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами.

Виходячи з вищевикладених норм, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Відповідно до пункту 1.2 договору на купівлю-продаж природного газу №16-486-Н передбачено, що газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

01.07.2015 р. ТОВ "Херсонрегіонгаз" отримало ліцензію АЕ№299059 на постачання природного газу за регульованим тарифом на території Херсонської області. Відповідно до Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою КМ України №758 від 01.10.2015 р., на Відповідача покладено спеціальні обовязки щодо постачання природного газу побутовим споживачам не вище граничних роздрібних цін. На виконання вимог абз.9 п. 24 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 р. та, відповідно до постанови КМ України від 30 вересня 2015 р. № 792, якою затверджений Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, Відповідачем відкрито в уповноваженому державному банку АТ Укрексімбанк рахунок №0609 зі спеціальним режимом використання коштів, що надходять як оплата за газ за категорією споживання населення.

Отже, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами факту прострочення відповідачем оплати за газ з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання покупця (відповідача) на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця (позивача) кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими постановою НКРЕКП №2516 від 30.09.2015 за поставлений природний газ з жовтня 2016 р. по березень 2017 року.

Водночас, суд зазначає, що у відповідності до розділу 1 вищезазначених спільних протокольних рішень їх предметом є організація проведення Сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Згідно пункту 2.5 розділу 2 протокольних рішень визначено порядок проведення взаєморозрахунків, а саме: Сторона 3 (ТОВ "Херсонрегіонгаз") перераховує Стороні останній (Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України») кошти за природний газ за 2016, 2017 роки згідно з договором від 28.10.2016 ТОВ "Херсонрегіонгаз" із записом у графі «призначення платежу» «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20», за природний газ за 2016 чи 2017 рік, відповідно, договір від 28.10.2016 №16-486-Н.

Розділом 3 протокольних рішень передбачено, що з метою реалізації цього Спільного протокольного рішення Сторони зобов'язуються: забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року №493/688; перерахувати кошти наступній Стороні, а Сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок; оперативно обмінюватись наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів у процесі реалізації цього Спільного протокольного рішення; забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього Спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на розрахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою цим Спільним протокольним рішенням.

Сторони, що підписали Спільні протокольні рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005 №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов`язань за Спільними протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України (п. 4 Спільних протокольних рішень).

Таким чином, сторони, зокрема ПАТ НАК «Нафтогаз України» та ТОВ "Херсонрегіонгаз", підписавши ці протокольні рішення, узгодили порядок проведення розрахунків з газопостачальною організацією, змінивши строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-486-Н.

На виконання зазначених протокольних рішень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-486-Н відповідачем проведено розрахунки із позивачем за отриманий природний газ за рахунок наданих державою на погашення заборгованості коштів, що підтверджено наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Укладаючи спільні протокольні рішення, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

У відповідності до пунктів 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20. Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку. Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно з п. п. 2.1 - 2.3 вищевказаного порядку постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів. Відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство України) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Пунктом 2.7 зазначеного порядку встановлено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016 №705 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій", у пункті 7 в абзаці 4 слова "за згодою учасників" виключено, а також, доповнено пункт абзацами такого змісту: "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку. Так, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови Кабінету Міністрів України, а тому є обов'язковими для виконання всіма сторонами.

Враховуючи викладене, підписання сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а також фактичне виконання розрахунків в порядку, зазначеному в цих протокольних рішеннях відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, свідчить про погодження сторонами зміни порядку і строків проведення оплати за природний газ за договором №16-486-Н.

Отже, сторонами за їх взаємною згодою і домовленістю було змінено порядок проведення остаточного розрахунку, та їх відносини були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів, зокрема постанові Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 №20.

Для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов'язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочки виконання зобов'язання.

Підписання сторонами спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 свідчить, що сторони фактично погодились, що оплата за природний газ за договором №16-486-Н підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, надані відповідно до договору №16-486-Н. Тобто, враховуючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання боржником зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору.

Дані обставини виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, так само як і нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання і нарахувань інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України.

Щодо посилання Позивача на зміст пункту 6.1. Договору, на підставі якого підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови КМ України від 11.01.2005 р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором та доводів Відповідача про недійсність договору в цій частині суд зазначає таке.

Зміст основної засади цивільного законодавства «свобода договору» розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору (статті 3, 6, 627 ЦК України): сторони у договорі мають право врегулювати і відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами, і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступу від передбачених ними положень або якщо обов'язковість для сторін положень актів законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

Статтею 7 ГК України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз». Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Порядок).

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

За цим Порядком відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб'єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок, в даному випадку - ПАТ НАК "Нафтогаз України".

Таким чином, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №906/790/16).

Отже, сторони договору в цьому випадку позбавлені можливості врегулювати в договорі питання щодо строків та порядку виконання зобов'язання, виконання якого залежить від компенсацій з державного бюджету, оскільки обовязковість такого порядку передбачена у відповідних нормативно-правових актах.

Абзацом 8 п. 6.1. Договору, всупереч ст.6 ЦК України, сторони фактично встановили строк та порядок виконання зобов'язання, який в цій частині не відповідає Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (постанова КМУ від 11 січня 2005 року №20) та не може регулювати правовідносини сторін договору щодо строків та умов розрахунку.

Укладаючи вищевказані спільні протокольні рішення, ПАТ НАК «Нафтогаз України» і ТОВ «Херсонрегіонгаз» керувалися спеціальним нормативно-правовим актом, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, передбачивши у розділі 1 рішення про те, що предметом Спільного протокольного рішення є організація проведення Сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій». Розділом 2 спільних протокольних рішень визначено порядок проведення взаєморозрахунків. а саме: Сторона 3 (Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз») перераховує Стороні останній (Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України») кошти за природний газ за 2016 рік та 2017 рік, відповідно, згідно з договором від 28.10.2016 №16-486-Н із записом у графі «призначення платежу» «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, за природний газ за 2016 рік та за 2017 рік, відповідно, договір від 28.10.2016 №16-486-Н.

Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету та встановлено перелік органів, які уповноважені встановлювати факт наявності підстав для такого порядку розрахунків.

Отже, підписання спільних протокольних рішень уповноваженими державними органами, а саме: Головним управлінням державної казначейської служби України у Херсонській області (органу відповідальному за операції по рахунку); Департаментом фінансів Херсонської обласної державної адміністрації (органу, який є розпорядником державних коштів) є підтвердженням встановлення факту наявності підстав для такого порядку розрахунків.

Відповідно до розділу 4 спільних протокольних рішень, сторони, що підписали спільні протокольні рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов'язань за цими спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Таким чином, оскільки оплата за природний газ проводилася в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 р., постановою НКРЕКП №2516 від 30.09.2015 р., з дотриманням умов п.6.2. договору, а остаточний розрахунок проводився на підставі спільних протокольних рішень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 р., суд зазначає про відсутність прострочення Відповідачем виконання грошового зобовязання за договором від 28.10.2016 №16-486-Н, а отже і підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв'язку з неналежним виконанням договірних умов.

В звязку із відмовою в задоволенні позовних вимог, в тому числі і в частині стягнення з Відповідача пені, його заява про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій на 90% на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, судом по суті не вирішувалась.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений при зверненні до суду із цим позовом покладається на Позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» про стягнення 24596885,10 грн. відмовити повністю.

2. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 14.12.2018 року.

Суддя Т.А. Остапенко