ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/43/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

третіх осіб - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного агропромислового підприємства "Топільче"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 (судді: Матущак О.І., Мирутенко О.Л., Якімець Г.Г.) і рішення Господарського суду Тернопільської області (суддя Шумський І.П.) від 10.05.2018 у справі № 921/43/18

за позовом Приватного агропромислового підприємства "Топільче"

до Тернопільської обласної державної адміністрації,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Тернопільської районної державної адміністрації,

про визнання договору поновленим на той самий строк і на тих самих умовах,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У лютому 2018 року Приватне агропромислове підприємство "Топільче" (далі - ПАП "Топільче" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської обласної державної адміністрації (далі - Тернопільська облдержадміністрація) про визнання укладеним з Тернопільською районною державною адміністрацією (далі - Тернопільська райдержадміністрація) договору оренди землі від 16.03.2007 автоматично поновленим на той самий строк (до 18.04.2027) і на тих самих умовах.

1.2. Позовну заяву із посиланням на положення частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" обґрунтовано тим, що позивач після закінчення строку договору оренди землі від 16.03.2007 продовжує користуватися земельною ділянкою, належно виконує свої договірні зобов'язання (своєчасно сплачує орендну плату, здійснив будівництво під'їзної дороги до земельної ділянки, її огородження, підведення комунікацій тощо), протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення від орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі до позивача не надходило.

1.3. У відзиві на позовну заяву Тернопільська облдержадміністрація просила відмовити у її задоволенні наголошуючи, що з 01.01.2013 згідно зі змінами у законодавстві повноваженнями щодо передачі у власність або користування земельної ділянки, яка є предметом спору, наділено Тернопільську облдержадміністрацію. Договір оренди, укладений із ПАП "Топільче" закінчився 19.01.2017. ПАП "Топільче" звернулося до Тернопільської облдержадміністрації 02.10.2017 (лист № 0210/1) з проханням продовжити договір, однак у листі від 27.12.2017 Тернопільська облдержадміністрація повідомила про закінчення строку договору 12.01.2017 і оскільки облдержадміністрація не була його стороною, поновлення цього договору є неможливим.

Отже, відповідач вважає, що відсутні підстави для поновлення договору оренди землі на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

1.4. ПАП "Топільче" у додаткових поясненнях зазначало, що відсутність підстав для звернення про намір продовжити дію договору і, як наслідок, відсутність звернення ПАП "Топільче" спричинене саме недотриманням Тернопільською облдержадміністрацією вимог законодавства щодо реєстрації права власності на орендовану ПАП "Топільче" земельну ділянку. У зв'язку з цим позивач не звертався з листом-повідомленням про намір продовжити дію договору як до обласної, так і до районної державної адміністрації.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.05.2018, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.08.2018, відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАП "Топільче" до Тернопільської облдержадміністрації про визнання укладеного із Тернопільською районною державною адміністрацією договору оренди землі від 16.03.2007 автоматично поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, з підстав встановлення недоведеності позивачем порушення його прав.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 і рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.05.2018, ПАП "Топільче" у касаційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАП "Топільче" до Тернопільської облдержадміністрації, визнати укладеним із Тернопільською райдержадміністрацією договір оренди земельної ділянки від 16.03.2007 автоматично поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

Скаржник наголошує, що Тернопільська облдержадміністрація безпідставно відмовила у поновленні (продовженні) договору, а зазначені у листі обґрунтування такої відмови є безпідставними і необґрунтованими.

Так, ПАП "Топільче" зазначає, що за період з дати укладення договору оренди по 02.10.2017 (дату звернення до Тернопільської облдержадміністрації) він продовжував користуватися земельною ділянкою, сплачувало орендну плату, від орендодавця протягом одного місяця після закінчення дії договору заперечень не отримувало, а отже згідно з частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Саме зазначені обставини стали підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Скаржник наголосив, що суди попередніх інстанцій неправильно розтлумачили позовні вимоги ПАП "Топільче", а також не взяли до уваги доводи позивача стосовно того, що Тернопільською облдержадміністрацією до звернення позивача у жовтні 2017 року не виконано вимог закону щодо реєстрації права державної власності на орендовану позивачем земельну ділянку та не повідомлено орендареві про зміну розпорядника землею.

Крім того скаржник вказує, що суди виходили з того, що долучені до матеріалів справи докази в обґрунтування підстав звернення не свідчать про наявність зареєстрованого за підприємством будь-якого нерухомого майна чи незавершеного будівництва, а тому відмова у визнанні укладеним договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах не призведе втручання у його право власності. Проте суди не взяли до уваги інформацію, викладену у позовній заяві, про здійснення позивачем будівництва під'їзної дороги до земельної ділянки, її огородження, підведення комунікацій та складання будівельних матеріалів для будівництва об'єкта, що є власністю підприємства.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу Тернопільська облдержадміністрація, заперечуючи проти її задоволення, наголосила, що не мала підстав для прийняття рішення щодо продовження спірного договору у зв'язку із відсутністю відповідного клопотання орендаря, надісланого у визначений законом строк, отже не порушувала прав позивача.

3.3. Тернопільська райдержадміністрація у відзиві на касаційну скаргу зазначила, що з моменту набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", а саме з 01.01.2013 повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою перейшли до Тернопільської облдержадміністрації, отже районна державна адміністрація на час закінчення договору оренди землі вже не мала повноважень на розпоряджатися спірною земельною ділянкою і жодних листів - повідомлень, у тому числі щодо заперечень у поновленні договору оренди землі ПАП "Топільче" не направляла.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 16.03.2007 між Тернопільською райдержадміністрацією (орендодавець) і ПАП "Топільче" (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 1,0 га, у тому числі: 1,0 га - за рахунок земель запасу (під господарськими будівлями і дворами), для будівництва виробничої бази (млин, крупорушка, приміщення складів), яка розташовану у с. Плотичі Тернопільського району.

Згідно з пунктом 3 договору на земельній ділянці немає об'єктів нерухомого майна.

За умовами пункту 8 договору його укладено на 10 років - з 12.01.2007 по 19.01.2017. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

4.3. Суди попередніх інстанцій установили, що ПАП "Топільче" зверталося до голови Тернопільської облдержадміністрації з листом від 02.10.2017 № 0210/1 щодо продовження договору оренди земельної ділянки від 16.03.2007 для будівництва виробничої бази (млин, крупорушка, приміщення складів) за межами населеного пункту на території Плотицької сільської ради Тернопільського району терміном на 10 років.

У листі-відповіді від 27.12.2017 № 05-6526/15-26 Тернопільська облдержадміністрація зазначила, що дія договору оренди земельної ділянки закінчилася 19.01.2017, а згідно з пунктом 8 цього договору після закінчення договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк у разі звернення не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору, що також урегульовано статтею 33 Закону України "Про оренду землі". З урахуванням цих обставин, а також, що обласна державна адміністрація не була стороною договору оренди землі від 16.03.2007 Тернопільська облдержадміністрація у листі від 27.12.2017 відмовила у поновленні договору.

Суди установили, що доказів на підтвердження існування інших звернень з приводу продовження дії договору оренди землі від 16.03.2007 як до Тернопільської райдержадміністрації, так і до Тернопільської облдержадміністрації позивач не надав.

Разом з цим, як установлено судами згідно з довідкою Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області від 31.01.2018 № 876/10/19-00-12-08/2169 ПАП "Топільче" на підставі статті 288 Податкового кодексу України сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, розташованою у с. Плотичі Тернопільського району, площею 1,0000 га, згідно з умовами договору оренди укладеного з Тернопільською райдержадміністрацією 16.03.2007. Станом на 30.01.2018 заборгованості з орендної плати за землю немає.

4.4. Предметом позову у цій справі є вимога ПАП "Топільче" до Тернопільської облдержадміністрації про визнання укладеним з Тернопільською райдержадміністрацією договору оренди землі від 16.03.2007 автоматично поновленим на той самий строк (до 18.04.2027) і на тих самих умовах на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

4.5. За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

4.6. Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно із цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі.

Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді".

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди, а орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

4.7. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

При цьому позивачами у процесуальному сенсі є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу. Тобто учасники справи - це суб'єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов'язання (боржник).

4.8. Проте ПАП "Топільче" всупереч положенням статті 33 Закону України "Про оренду землі" звернулося із вимогою про визнання укладеним з Тернопільською райдержадміністрацією договору оренди землі від 16.03.2007 автоматично поновленим на той самий строк (до 18.04.2027) і на тих самих умовах, тобто про визнання юридичного факту поновлення договору оренди, а не про укладення відповідної додаткової угоди, як це передбачено частиною 8 зазначеної норми, не надав редакції проекту угоди про продовження договору, яку з урахуванням положень частини 9 статті 238 Господарського процесуального кодексу України має бути викладено у резолютивній частині судового рішення на підтвердження умов укладення відповідної угоди.

Сама по собі вимога про визнання поновленим договору оренди землі не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов'язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди.

При цьому позивачем вимогу про визнання укладеним з Тернопільською райдержадміністрацією договору оренди землі від 16.03.2007 автоматично поновленим на той самий строк (до 18.04.2027) і на тих самих умовах заявлено до Тернопільської облдержадміністрації за відсутності відповідного проекту додаткової угоди.

4.9. Ураховуючи наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову є правильними, виходячи із мотивів, викладений у цій постанові.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.3. Відповідно до частини 1 статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.4. З урахуванням меж перегляду справи у касаційній інстанції колегія суддів вважає, що постанову суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.

5.5. Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обставин, на які послалися суди попередніх інстанцій як на підставу для відмови у позові, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржених у справі судових рішень не вбачається.

6. Розподіл судових витрат

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 314, 315, 317 ГПК, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного агропромислового підприємства "Топільче" залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 і рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.05.2018 у справі № 921/43/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді К. М. Пільков

Ю. Я. Чумак