СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р. Справа №917/668/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Дучал Н.М. , суддя Слободін М.М.,

при секретарі судового засідання Довбиш А.Ю.,

за участю представників сторін:

ВДВС (апелянт) не зявився;

позивача ОСОБА_1 (посвідчення адвоката №1927 від 31.10.2017, довіреність №754-юр від 28.12.2017);

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вх.№943П/1-40) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 20.09.2018 (суддя Киричук О.А., повний текст ухвали складено 25.09.2018 року) у справі №917/668/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Довженка, Полтавська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Гадячсир, Полтавська область,

про стягнення 23084390,50 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.09.2018 року у справі №917/668/16 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма ім. Довженка задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розгляду заяви від 16.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження.

Зобовязано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо вирішення питання про відкриття виконавчого провадження по судовому наказу Господарського суду Полтавської області від 16.11.2017 року у справі №917/668/16 за заявою від 16.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження в порядку статті 26 Закону України Про виконавче провадження.

В іншій частині вимог відмовлено у задоволенні скарги.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.09.2018 року у справі №917/668/16 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.11.2018 року, суддею-доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Склярук О.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 року апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі на ухвалу господарського суду Полтавської області від 20.09.2018 у справі №917/668/16 залишено без руху

У подальшому, у звязку з усуненням недоліків, що зумовили залишення апеляційної скарги без руху, хвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Встановлено учасникам справи строк до 06.12.2018 року на протязі якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України. Призначено справу до розгляду на 17.12.2018 року.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№1888 від 10.12.2018 року), в якому просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ДВС без задоволення.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2018 року, у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача ОСОБА_2 та відпусткою судді Склярук О.І., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Хачатрян В.С. (суддя-доповідач), суддя Дучал Н.М., суддя Слободін М.М.

В судове засідання 17.12.2018 зявився представник позивача, який просить залишити апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази (зворотні рекомендовані поштові відправлення про вручення поштового відправлення), однак, наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача та ДВС за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.08.2017 року у справі №917/668/16 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" 18538956,55 грн. заборгованості по угоді від 22.10.2015 року; 2593765,57 грн. відсотків за користування грошовими коштами, передбаченими угодою від 22.10.2015 року; 2793313,92 грн. пені за період з 23.10.2015 року по 18.12.2016 року з урахуванням часткової сплати; 413619,29 грн. 3% річних за період з 23.10.2015 року по 24.04.2016 року; 1530055,57 грн. інфляційних, 11916,00 грн. оплати за експертизу та 206700,00 грн. витрат з оплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили 16.11.2017 року видано наказ на його виконання.

ТОВ Агрофірма ім. Довженка звернулося до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою №761-юр. від 16.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження та прийняття до виконання наказу господарського суду Полтавської області від 16.11.2017 року у справі № 917/668/16 (боржник ТОВ Гадячсир, стягувач - ТОВ Агрофірма ім. Довженка).

Дану Заяву Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України отримано 20.08.2018 року, відповідно до відмітки на рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення та роздруківки з офіційного сайту Укрпошта за штрихкодовим індикатором поштового відправлення №682.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №682, а саме заяви №761-юр. від 16.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження органу державної виконавчої служби отримано ТОВ Агрофірма ім. Довженка 23.08.2018 року, що також підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошта за штрихкодовим індикатором поштового відправлення №687.

Скаржник зазначає, що станом на 31.08.2018 року (дата подання скарги) та 20.09.2018 року (дата проведення судового засідання) відповідь на заяву №761-юр. від 16.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України йому як стягувачу не надійшла.

Вказані обставини стали підставою для звернення стягувача до господарського суду з відповідною скаргою про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій він просить суд:

1. Визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розгляду заяви №761-юр. від 16.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження.

2. Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження по судовому наказу Господарського суду Полтавської області від 16.11.2017 року у справі №917/668/16 за заявою №761-юр. від 16.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження.

Задовольняючи частково скаргу стягувача та визнавши неправомірною бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції зазначив, що державним виконавцем не надано суду доказів вчинення дій щодо вирішення питання про відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині зобовязання державного виконавця відкрити виконавче провадження, суд вказав, що господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Державний виконавець, як працівник державної виконавчої служби за ч. 2 ст. 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст. 26 Закону передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно ст. 28 Закону, копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, за приписами ст. 26 Закону, враховуючи отримання ДВС заяви скаржника про примусове виконання 20.08.2018 року, постанова про відкриття виконавчого провадження мала бути винесена ДВС 21.08.2018 року.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини девятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

З наведеної норми вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається виконавцем рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Також відповідно до абз. 3 ч. 1. ст. 28 Закону, документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Отже, постанова ДВС про відкриття виконавчого провадження мала бути направлена стягувачу та боржнику не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення.

Проте, як встановлено місцевим господарським судом, державним виконавцем не надано доказів вчинення дій щодо вирішення питання про відкриття виконавчого провадження по судовому наказу Господарського суду Полтавської області від 16.11.2017 року у справі №917/668/16 за заявою №761-юр. від 16.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження в порядку ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Також, матеріали справи не містять доказів надсилання Відділом примусового виконання рішень постанови про відкриття виконавчого провадження стягувачу, а також відсутні докази повідомлення стягувача і про інше прийняте рішення відповідно до норм Закону України Про виконавче провадження

За таких обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку про бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розгляду Заяви №761-юр. від 16.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що місцевим судом правомірно відмовлено в частині зобовязання ВДВС відкрити виконавче провадження по судовому наказу, оскільки господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Судова колегія зауважує, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи ДВС, викладені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного правового обґрунтування та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Таким чином, місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали додержані норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Полтавської області від 20.09.2018 у справі №917/668/16 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 277, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.09.2018 у справі №917/668/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2018 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Н.М. Дучал

Суддя М.М. Слободін