ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. Справа№ 910/6897/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Разіної Т.І.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 (повний текст складено 24.09.2018)

у справі №910/6897/18 (суддя Блажівська О.Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

про стягнення 6 318,76 грн.

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі, позивач або ПрАТ «СК «Уніка») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі, відповідач або ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») про стягнення 6 318,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не виконує взятих на себе обов'язків за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/6897/18 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що різниця між вартістю автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1 до та після дорожньо-транспортної пригоди складає 7 338,76 грн., а відповідач сплатив на користь позивача страхове відшкодування на суму 35 957,50 грн. після отримання відповідної претензії №20950, що підтверджується копією платіжного доручення №ЗР077230, а тому у відповідача відсутні інші зобов'язання перед позивачем по сплаті страхового відшкодування.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив із того, що:

- Звіт про оцінку КТЗ №04-05/09 від 05.09.2017, долучений позивачем до позову, не містить жодної інформації про вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди;

- відповідачем до відзиву долучено Звіт про визначення ринкової вартості ТЗ №2574/17 від 31.08.2017, з якого вбачається вартість ТЗ після дорожньо-транспортної пригоди;

- наявний у матеріалах справи Звіт про визначення ринкової вартості ТЗ №2574/17 від 31.08.2017 відповідає Методиці, а позивачем, у свою чергу, протилежного суду не надано.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/6897/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сума 94 887,50 грн. у звіті №2574/17, який долучено відповідачем до відзиву на позовну заяву, визначає вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, а саме вартість залишків.

Також, позивач стверджує, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено докази у справі та в оскаржуваному рішенні не наведено мотивів відхилення аргументів позивача, викладених у відповіді на відзив, зокрема, щодо взяття оцінювачем у звіті відповідача транспортного засобу «Peugeot» 206 іншої (дешевшої) комплектації.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2018 апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Уніка» у справі №910/6897/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Разіної Т.І., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «СК «Уніка» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/6897/18, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено сторонам строк для надання можливості скористатися наданими статтями 166, 167, 263, 267 Господарського процесуального кодексу України правами - до 19.11.2018.

19.11.2018 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Враховуючи наявність у матеріалах справи відзиву на апеляційну скаргу та з огляду на закінчення встановленого ухвалою суду від 05.11.2018 строку для подачі сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 25.01.2017 між ОСОБА_3 (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (далі - позивач) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» №030529/4640/0107995 (далі - Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1.

31.08.2017 о 13 год. 15 хв. водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки «Ford», державний номерний знак НОМЕР_2, в м. Києві, по пр-ту Науки, 28, під час керування не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, що призвело до пошкодження ТЗ, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п.п. 2.3 б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.10.2017 ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку КТЗ №04-05/09 від 05.09.2017, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, станом на дату оцінки, складає 234 609,94 грн.; ринкова (дійсна) вартість автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, без урахування пошкоджень на момент оцінки, з урахуванням ПДВ, складає 102 226,26 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику в результаті аварійних пошкоджень автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, на момент оцінки, складає 102 226,26 грн.

Позивачем було складено та підписано страховий акт № 00235251 від 08.11.2017, згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 43 276,26 грн.

Згідно з умовами Договору позивач сплатив на користь страхувальника суму страхового відшкодування в розмірі 43 276,26 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №047832 від 13.11.2017.

У відповідності до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Слід звернути увагу на те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Із матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ford», державний номерний знак НОМЕР_3, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0925724.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, на підставі вищезазначених норм та у зв'язку з укладенням Полісу №АМ/0925724 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «Ford», державний номерний знак НОМЕР_2.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Ford», державний номерний знак НОМЕР_3, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом №АМ/0925724, відповідач згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

Водночас, відповідач, заперечуючи проти позову, наголошує, що ним було повністю виконано зобов'язання по сплаті на користь позивача страхового відшкодування, оскільки ним було сплачено на користь позивача страхове відшкодування на суму 35 957,50 грн. після отримання відповідно претензії.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вірно встановив суд першої інстанції зі звіту, долученого позивачем до матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, станом на дату оцінки, складає 234 609,94 грн.; ринкова (дійсна) вартість автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, без урахування пошкоджень на момент оцінки, з урахуванням ПДВ, складає 102 226,26 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику в результаті аварійних пошкоджень автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, на момент оцінки, складає 102 226,26 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини, ремонт автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, є економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту даного автомобіля, внаслідок ДТП перевищує його реальну вартість на 132 383,68 грн.

Отже, автомобіль марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, вважається, у відповідності до статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», фізично знищеним.

За таких обставин, власнику автомобіль марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Як вірно встановив суд першої інстанції, звіт про оцінку КТЗ №04-05/09 від 05.09.2017, долучений позивачем до позову, не містить жодної інформації про вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди.

Натомість, відповідачем до відзиву на позовну заяву було долучено Звіт про визначення ринкової вартості КТЗ №2574/17 від 31.08.2017, з якого вбачається, що перед оцінювачем було поставлено питання щодо визначення ринкової вартості КТЗ марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, станом на 31.08.2017, тобто після ДТП, яка сталась 31.08.2017.

Зі Звіту №2574/17 від 31.08.2017 вбачається, що ринкова вартість КТЗ марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, станом на 31.08.2017 складає 94 887,50 грн.

Як вбачається із вказаного Звіту №2574/17 від 31.08.2017, останній зроблений на підставі виконаних досліджень та рекомендацій, викладених в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі, Методика).

Так, вказана Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту.

Згідно з п. 4.1., 4.2. та 4.3. Методики оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об'єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.

За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

У звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається така інформація:

а) повне найменування суб'єкта оціночної діяльності, його місцезнаходження, телефон (факс), номер та термін дії сертифіката суб'єкта оціночної діяльності;

б) дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту (акта), висновку;

в) найменування юридичної особи або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ;

г) питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом) (мета оцінки);

ґ) назва об'єкта (об'єктів), представленого для оцінки;

д) найменування юридичної особи (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи), місцезнаходження (місце проживання) власника майна та його майнові права на КТЗ;

е) відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім'я, по батькові, освіта, спеціальності (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації;

є) інформація, що має значення для виконання оцінки, з посиланням на джерела її отримання;

ж) клопотання оцінювача, експерта про надання додаткових матеріалів, результати їх розгляду (якщо це мало місце);

з) перелік використаних довідкових джерел інформації, літератури із зазначенням основних бібліографічних даних (найменування, автори, місце та рік видання);

и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом);

і) відомості про осіб, які брали участь в огляді об'єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки;

ї) ідентифікаційні дані КТЗ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або з копій цих документів;

й) показання одометра (тахографа) КТЗ або лічильника мотогодин (за наявності);

к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах;

л) відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ;

м) відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв'язання поставлених питань;

н) відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів;

о) перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки та припущення, у межах яких проводилася оцінка;

п) викладення змісту використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків;

р) висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження);

с) додатки, які становлять невід'ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження.

Суд, дослідивши наявний у матеріалах справи Звіт про визначення ринкової вартості КТЗ №2547/17 від 31.08.2017, встановив, що останній відповідає вимогам Методики, а позивачем, в свою чергу, протилежного суду доведено не було.

Таким чином, різниця між вартістю автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1 до та після дорожньо-транспортної пригоди складає 7 338,76 грн. (102 226,26 грн. - 94 887,50 грн.).

У відповідності до абз. 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом №АМ/0925724 встановлено франшизу в розмірі 1 000,00 грн.

Отже, оскільки різниця між вартістю автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, до та після дорожньо-транспортної пригоди складає 7 338,76 грн., а відповідач, як підтверджується матеріалами справи, сплатив на користь позивача страхове відшкодування на суму 35 957,50 грн. після отримання, відповідно, претензії №20950, що підтверджується копією платіжного доручення №ЗР077230, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у відповідача відсутні інші зобов'язання перед позивачем по сплаті страхового відшкодування та, відповідно, підстави для задоволення позовних вимог.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що сума 94 887,50 грн. у Звіті №2574/17, який долучено відповідачем до відзиву на позовну заяву, не визначає вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, а саме вартість залишків, оцінюються колегією суддів критично з огляду на те, що фактично дані доводи та міркування позивача зводяться до галузі спеціальних знань у сфері автотоварознавчого дослідження, поруч із чим, позивач не скористався передбаченим статтею 99 Господарського процесуального кодексу України правом та не клопотав перед судом про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визнання вартості автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_1, після дорожньо-транспортної пригоди та, відповідно, спростування даних Звіту відповідача №2547/17 від 31.08.2017.

Відсутність, у свою чергу, в оскарженому рішенні суду мотивів відхилення аргументів позивача, викладених у відповіді на відзив, за встановлених обставин справи, не спростовує висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи, при цьому, питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/6897/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/6897/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/6897/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 286 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді Т.І. Разіна

А.І. Тищенко