ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Справа № 906/661/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.09.2018 р. у справі № 906/661/18 (суддя Тимошенко О.М., повний текст рішення складено 20.09.2018 р.)

за позовом фізичної особи-підприємця Котляр Галини Олександрівни (Житомирська обл., Житомирський р-н., смт. Новогуйвинське)

до державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (Житомирська обл., Житомирський р-н., смт. Новогуйвинське)

про стягнення 43006, 45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Котляр Галина Олександрівна звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом до державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог) про стягнення 43006, 45 грн. неустойки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув орендоване майно (рекламні конструкції місця №3,4, ліворуч траси М-21) після розірвання договору оренди №118 від 10.01.2011р., тому має сплатити позивачу, до якого перейшло право вимоги за договором, неустойку в розмірі подвійної орендної плати за період з 18.10.2017р. по 09.09.2018р.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.09.2018 р. у справі №906/661/18 позов задоволено; стягнуто з державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь фізичної особи-підприємця Котляр Галини Олександрівни 43006, 45 грн. неустойки та 1762 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції, посилаючись на ч. 2 ст. 785 ЦК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення 43006,45 грн. неустойки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчасного повернення позивачу об'єктів оренди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити рішення суду в частині розміру стягнення неустойки та судового збору.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що встановлені судом першої інстанції обставини, що об'єкт оренди за договором №118 від 10.01.2018р. не повернуто власнику станом на 09.09.2018р. є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, так як майно було повернуто 20.08.2018р., тому, на думку скаржника, сума неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача у даній справі становить 41 387, 09 грн.

Так, скаржник звертає увагу суду, що 13.07.2018р. ФОП Бутенком С.Г. направлено повторно на адресу відповідача два підписані примірники актів прийому-передачі для оформлення передачі рекламних конструкцій від ДП "Житомирський бронетанковий завод" до ФОП Бутенко С.Г. за договором оренди №118 від 10.10.2011р. В свою чергу, 20.08.2018р. на адресу власника рекламних конструкцій ФОП Бутенка С.Г. направлено підписані примірники актів приймання-передачі рекламних конструкцій за договорами оренди місць для реклами №118 від 10.10.2011р. та №2 від 10.01.2012р., тобто скаржник вважає, що саме дата підписання листа - 20.08.2018 р. є датою повернення об`єктів оренди.

Також в судовому засіданні в Господарському суді Житомирської області при розгляді справи №906/662/18 за позовом ФОП Котляр Г.О. до ДП "Житомирський бронетанковий завод", за участі третьої особи - ФОП Бутенка С.Г. про стягнення 27809, 52 грн. неустойки за неповернення предмету оренди за договором оренди місць для реклами №2 від 10.01.2012р., представник ФОП Бутенка С.Г. визнав факт прийняття рекламних конструкцій за договором оренди №118 від 10.10.2011р. та рішенням суду від 02.10.2018 р. у справі №906/662/18 було позовні вимоги задоволено частково, у зв'язку з доведенням факту повернення рекламних конструкцій саме 20.08.2018р.

При цьому, скаржник зазначає, що наведені доводи в даній апеляційній скарзі підтверджуються відповідними доказами, що не подані суду першої інстанції, у зв'язку з їх фактичним виникненням після прийняття оскаржуваного рішення, тобто - 02.10.2018р. у судовому засіданні у справі 906/662/18, тому він просить прийняти їх до уваги, дослідити та дати їм оцінку.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; встановлено відповідачу строк для подання до суду відповіді на відзив; роз'яснено учасниками справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Фізична особа-підприємець Котляр Галина Олександрівна надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №2541/18 від 05.11.2018 р.), в якому позивач вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та спрямованими на затягування розгляду справи.

Позивач вказує, що скаржник в листі №01-11/2411 від 20.08.2018р. зазначає, що підписання актів приймання-передачі відбулось із запізненням, а зазначена в акті дата 13.07.2018р. не відповідає дійсності, що визнається самим відповідачем. Крім того, позивач звертає увагу суду, що апелянт визнає, що навіть станом на 20.08.2018р. об'єкти оренди ще тільки приводилися у належний стан, а згідно долучених фото доказів їх приведення у належний стан не почалось навіть станом на 31.08.2018р.

Позивач вважає, що днем фактичного повернення є щонайменше день одержання ним листа від 20.08.2018р., а саме -19.09.2018р., оскільки момент фактичного повернення майна за актом прийому-передачі потребує щонайменше поінформованості сторін про це, що відповідає загальним принципам укладення господарських договорів, а саме, моментом укладення договору - є момент одержання офертантом відповіді на його оферту.

Позивач вказує, що скаржник не обґрунтував в чому полягала неможливість подання нових доказів до суду першої інстанції, а формальне посилання апелянта на рішення суду від 02.10.2018р. у справі №906/662/18 є безпідставним, оскільки на момент винесення спірного рішення його взагалі не існувало, більше того, обставини правовідносин сторін за договором №118 від 10.10.2011р. взагалі не входили до предмету спору, предметом розгляду було інше майно. Також посилання апелянта на те, що в судовому засіданні при розгляді справи №906/662/18, начебто, представником орендодавця визнано факт повернення майна не відповідає дійсності, оскільки представник стверджував, що вважає моментом повернення майна - момент поінформованості орендодавця про таке повернення - 19.09.2018 р.

Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" надіслало до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх. №5944/18 від 23.11.2018 р.), в якій відповідач посилається на обставини, встановлені судом при розгляді справи №906/662/18, а також спростовує доводи позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

Фізична особа-підприємець Котляр Галина Олександрівна надіслала до суду заперечення (вх. №6288/18 від 27.11.2018 р.), в яких позивач зазначає, що суд в межах справи№ 906/662/18 взагалі не досліджував питання повернення об'єкту оренди за договором №118 від 10.10.2011р., вважає доводи відповідача безпідставними.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.09.2018 р. № 906/661/18 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.10.2011р. між ФОП Котляр Г.О. (позивач/орендодавець) та ДП "Житомирський ремонтно-механічний завод" (відповідач/орендар) було укладено договір №118 оренди місця для реклами (а.с. 25-27).

Згідно п.1.1 договору, предметом договору є місця для реклами, а саме: місце №1 рекламний щит горизонтальний площею 3000 см. * 6000 см. вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський праворуч; місце №2 рекламний щит горизонтальний площею 3000см. * 6000 см. вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський праворуч; місце №3 рекламний щит горизонтальний площею 3000 см. * 6000 см. вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський ліворуч; місце №4 рекламний щит горизонтальний площею 3000см. * 6000 см. вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський ліворуч та надаються орендодавцем у тимчасове користування орендареві для розміщення реклами орендаря.

Відповідно до п. 2.1 договору, орендодавець протягом 3 днів з дня набрання чинності цим договором передає, а орендар приймає у користування об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами. З моменту підписання зазначеного акта починається обчислення строку оренди за цим договором.

Орендар протягом 10 днів після закінчення строку оренди повертає, а орендодавець приймає об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами (п. 2.3 договору).

За умовою п. 4.2 договору, орендар зобов'язаний у разі закінчення або розірвання договору повернути орендодавцеві об'єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, крім випадків, якщо об'єкт оренди було знищено або пошкоджено в результаті дій третіх осіб або природних явищ.

Згідно п. 5.4 договору, термін оренди наступає з моменту підписання акту прийому-передачі об'єкту оренди у користування і діє до 31.12.2011р.

Відповідно до п. 7.1 договору, він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2011р.

Пунктом 7.2 договору, сторони погодили, що договір може бути автоматично продовжено, якщо орендар продовжує користуватися об'єктом оренди після закінчення строку дії договору за умови відсутності протягом одного місяця заперечень орендодавця.

У п. 7.5 договору, сторони домовились, що не врегульовані цим договором відносини, регулюються законодавством.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору оренди, 07.12.2011р. між ФОП Котляр Г.О. (орендодавець) та ДП "Житомирський ремонтно-механічний завод" (орендар) складено та підписано акт приймання-передачі у користування місць для реклами, згідно п. п. 2, 4 якого сторони підтвердили, що об'єкт оренди передано без будь-яких пошкоджень; рекламні площини є придатними для наклеювання орендарем його зовнішньої реклами та що повернення об'єкту оренди здійснюється за актом прийому-передачі, у стані не гіршому, ніж на момент передання в оренду та без рекламних носіїв орендаря (а.с. 28).

11.05.2017р. між ФОП Котляр Г.О. (продавець) та ФОП Бутенко (покупець) було укладено договір купівлі-продажу рекламних конструкцій (а.с. 38-40), згідно п. 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю належні продавцю рекламні конструкції, а покупець зобов'язується прийняти їх у власність та оплатити на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору, визначено відомості про рекламні конструкції: двосторонній горизонтальний рекламний щит площею 3*6 м. вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир - Могилів-Подільський (траса М-06 Київ - Чоп) км. 5+870 праворуч; двосторонній горизонтальний рекламний щит площею 3*6 м. вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир - Могилів-Подільський (траса М-06 Київ - Чоп) км. 5+600 ліворуч.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Відповідно до акту приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 11.05.2017р., ФОП Котляр Г.О. (продавець) передала, а ФОП Бутенко (покупець) прийняв у власність рекламних конструкцій (а.с. 41).

12.05.2017р. між ФОП Котляр Г.О. (цесіонарій) та ФОП Бутенко (цедент) укладено договір цесії (а.с. 42), згідно п. 1. якого цедент передав, а цесіонарій отримав право грошової вимоги, і став кредитором за договором оренди №118 від 10.10.2011р., укладеного між цесіонарієм і орендарем - ДП "Житомирський ремонтно-механічний завод".

Згідно п. 9 договору, він набуває чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.10.2017р. у справі №906/637/17, залишеним в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.01.2018р. , встановлено, що договір оренди від 10.10.2011р. №118 розірваний з 29.04.2017р. (а.с. 45-59, 60-72).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.02.2018р. у справі №906/1007/17 позов ФОП Котляр Г.О. та ФОП Бутенка С.Г. до ДП "Житомирський ремонтно-механічний завод" задоволено та стягнуто з відповідача на користь ФОП Котляр Г.О. 27631,33 неустойки за період з 26.07.2017 по 20.02.2018 р. (а.с. 74-80).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.07.2018р. у справі №906/263/18 відмовлено ДП "Житомирський ремонтно-механічний завод" в задоволенні позову до ФОП Бутенка С.Г. про зобов`язання прийняти майно з орендованого користування шляхом підписання актів. При розгляді даної справи судом встановлено обставини того, що предмети оренди за договором оренди №118 від 10.01.2011р., які відповідач намагався передати орендодавцю були в гіршому стані, ніж на момент передачі їх в оренду (а.с. 88-98).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.07.2017р. у справі №906/344/17, залишеним в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду 12.10.2017р., встановлено, що відповідно до наказу Державного концерну "Укроборонпром" від 20.02.2012р. №71 змінено найменування державного підприємства "Житомирський ремонтно-механічний завод" на державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" та зобов'язано внести зміни до статуту даного підприємства, виклавши його у новій редакції.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період з 18.10.2017р. по 09.09.2018р. в розмірі 43006,45 грн. у зв'язку із неповерненням відповідачем після розірвання договору оренди від 10.10.2011р. №118 об'єктів оренди (рекламні конструкції місця №3,4, ліворуч траси М-21) на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом статей 759 ЦК України, 28 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ч. 2 зазначеної норми, на підставі якої заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог ст. 614 зазначеного Кодексу. При цьому, для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов'язку.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що 12.05.2017р. між ФОП Котляр Г.О. (цесіонарій) та ФОП Бутенко (цедент) укладено договір цесії, згідно п. 1. якого цедент передав, а цесіонарій отримав право грошової вимоги за договором оренди №118 від 10.10.2011р., тобто до позивача перейшли права кредитора за даним договором.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Таким чином, положеннями ст. 204 ЦК України презюмується правомірність правочину.

Доказів визнання недійсності договору оренди місця для реклами №118 від 10.10.2011р. та договору цесії від 12.05.2017 р. матеріали справи не містять.

Як встановлено апеляційним господарським судом, рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.10.2017р., яке залишене в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.01.2018р. у справі №906/637/17, встановлено, що договір оренди від 10.10.2011р. №118 розірваний з 29.04.2017р.

При цьому, рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.07.2018р. у справі №906/263/18 встановлено обставини того, що предмети оренди за договором оренди від 10.10.2011р. №118, які ДП "Житомирський бронетанковий завод" намагалося передати ФОП Бутенку С.Г., були в гіршому стані, ніж на момент передачі їх в оренду, тому суд відмовив в задоволенні позову про зобов`язання прийняти майно з орендованого користування шляхом підписання актів.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, фактичними обставинми справи та доказами у ній підтверджується те, що договір оренди від 10.10.2011р. №118 припинив свою дію з 29.04.2017р. у зв'язку із його достроковим розірванням, про що відповідачу було відомо, однак він об'єкту оренди (рекламні конструкції місця №3,4, ліворуч траси М-21) після припинення договору не повернув, а обставин неможливості вчасного повернення майна з підстав, що не залежали від нього, суду не довів.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що орендар протягом 10 днів після закінчення строку оренди повертає, а орендодавець приймає об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами (п. 2.3 договору).

За умовою п. 4.2 договору, орендар зобов'язаний у разі закінчення або розірвання договору повернути орендодавцеві об'єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, крім випадків, якщо об'єкт оренди було знищено або пошкоджено в результаті дій третіх осіб або природних явищ.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000 грн. без ПДВ.

Таким чином, враховуючи те, що до позивача перейшло право вимоги за договором оренди від 10.10.2011р. №118, суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку нарахувань позивача та врахувавши їх період, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України у вигляді стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період з 18.10.2017р. по 09.09.2018р., тобто за весь час прострочення виконання зобов'язання з повернення об'єкта оренди по договору оренди від 10.10.2011р. №118 в розмірі 43006, 45 грн.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи скаржника, що фактичним днем повернення об'єктів оренди власнику є 20.08.2018 р., тобто день підписання відповідачем супровідного листа вих. №01-11/2411 від 20.08.2018 р., яким були направлені для підписання акти приймання-передачі об`єкту оренди, оскільки даний лист з актами були отримані ФОП Бутенком С.Г. лише 19.09.2018р., що підтверджується штрих кодом ідентифікатором 964), тобто лише після їх отримання ФОП Бутенко С.Г. мав можливість із ними ознайомитися та у разі погодження підписати, прийнявши об`єкти оренди.

Також, суд критично оцінює посилання скаржника на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.10.2018р. у справі №906/662/18, а також те, що представник ФОП Бутенка С.Г. визнав при розгляді даної справи факт прийняття рекламних конструкцій за договором оренди №118 від 10.10.2011р. саме 20.08.2018 р., оскільки предметом розгляду у справі №906/662/18 були правовідносини сторін, які виникла у них за договором оренди №2 від 10.01.2012р., а предметом спору у даній справі є правовідносини сторін, які виникли на підставі договору оренди №118 від 10.10.2011р. При цьому, досліджуючи рішення суду від 02.10.2018р. у справі №906/662/18, судом апеляційної інстанції не встановлено того, що представник Бутенко С.Г. при розгляді даної справи визнавав факт прийняття об`єкту оренди 20.08.2018 р.

Колегія суддів апеляційного суду вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не може бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, оскільки наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 20.09.2018 р. № 906/661/18 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" - без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.09.2018 р. № 906/661/18 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.