ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2018 р. Справа№ 910/7827/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Остапенка О.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря Корінної А.О.

та представників:

від ТОВ Укіо Банк Лізинг - ліквідатор Ніколаєва І.В. посвідчення;

від ФОП Кудрєй Вадима Андрійовича Добрянська Н.І. ордер,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця (далі ФОП) Кудрєя Вадима Андрійовича

на ухвалу господарського суду м.Києва від 17.09.2018р.

(повний текст складено 17.09.2018р.)

у справі №910/7827/17 (суддя Чеберяк П.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) Укіо Банк Лізинг

до ФОП Кудрєя Вадима Андрійовича

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м.Києва від 17.09.2018р. у справі №910/7827/17 позовну заяву ТОВ Укіо Банк Лізинг до ФОП Кудрєя Вадима Андрійовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу №25112016, укладений 25.11.2016р. між ТОВ Укіо Банк Лізинг та ФОП Кудрєєм Вадимом Андрійовичем; стягнуто з ФОП Кудрєя Вадима Андрійовича на користь ТОВ Укіо Банк Лізинг витрати зі сплати судового збору в розмірі 3524 грн.; видано наказ.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, ФОП Кудрєй Вадим Андрійович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати повністю ухвалу господарського суду м.Києва від 17.09.2018р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ТОВ Укіо Банк Лізинг щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу №25112016 від 25.11.2016р. відмовити повністю та покласти судові витрати на позивача. В апеляційній скарзі апелянтом було заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналу звіту про оцінку ринкової вартості 100% власного капіталу та активів ТОВ Укіо Банк Лізинг станом на 30.04.2013р.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Кудрєя Вадима Андрійовича на ухвалу господарського суду м.Києва від 17.09.2018р. у справі №910/7827/17 та призначено її до розгляду на 17.12.2018р.

Колегія суддів відхиляє клопотання апелянта про витребування у позивача оригіналу звіту, як необґрунтоване, оскільки в матеріалах справи достатньо допустимих доказів для прийняття законного рішення по справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ліквідатора Ніколаєвої І.В. і представника апелянта, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 15.12.2017р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2147-VIII (далі ГПК України).

Відповідно до ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство).

У провадженні господарського суду м.Києва перебувала справа №910/7827/17 за заявою ТОВ Укіо Банк Лізинг про банкрутство на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою господарського суду м.Києва від 19.06.2017р.

26.04.2018р. до господарського суду м.Києва надійшла позовна заява ТОВ Укіо Банк Лізинг в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ніколаєвої І.В. до ФОП Кудрєя В.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу №25112016 від 25.11.2016р., укладеного між ТОВ Укіо Банк Лізинг та ФОП Кудрєєм В.А.

Ухвалю господарського суду м.Києва від 07.05.2018р. позовну заяву ТОВ Укіо Банк Лізинг до ФОП Кудрєя Вадима Андрійовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу було прийнято до розгляду в межах справи №910/7827/17 про банкрутство ТОВ Укіо Банк Лізинг та призначено розгляд справи.

Позовні вимоги ТОВ Укіо Банк Лізинг обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу №25112016 від 25.11.2016р., згідно умов якого позивач передав відповідачу у власність товар у кількості 67 одиниць на загальну суму 9174,79 грн., тобто за менше ніж за рік до порушення провадження у справі про власне банкрутство позивачем реалізовано майно за цінами значно нижчими від ринкових, що, у свою чергу, спричинило неможливість погашення заборгованості перед кредиторами та призвело до неплатоспроможності боржника.

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п.8 ч.1 ст.20 ГПК України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Дослідивши позовну заяву ТОВ Укіо Банк Лізинг про визнання договору купівлі-продажу недійсним та матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, колегією суддів встановлено наступне.

25.11.2016р. між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу №25112016, відповідно до умов якого позивач (продавець) зобовязався передати належний йому товар у власність відповідачу (покупцеві), а відповідач зобовязався прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Згідно п.2.1 даного договору предметом договору є товар у кількості 67 одиниць.

Сторони погодили, що загальна вартість товару складає 7630,66 грн. крім того ПДВ 20% у розмірі 1526,13 грн., а всього 9156,79 грн. (пункт 1.3).

Реалізація майнових активів позивачем на користь відповідача підтверджується доданою до позовної заяви копією видаткової накладної №ЛНА-000007 від 25.11.2016р.

Зі змісту оскаржуваного договору вбачається, що вартість більшої частини майнових активів, відчужених позивачем, складає від однієї до двадцяти гривень.

Найдорожчими з реалізованого переліку майнових активів виявились ноутбук Apple MacBook Air 11 вартість реалізації якого склала 2123,80 грн. та системний блок Core i3 3.5 GHz/2*4Gb вартість реалізації якого склала 4973,31 грн.

Крім того, як вбачається з наведеного договору позивачем було відчужено: маршрутизатор ASUS RT-N12v/D 12,00 грн., комутатор D-Link DES-1008F 10,00 грн., накопичувач на жорстких магнітних дисках 3.5 SATA 1000GB 10,00 грн.

При цьому, вартість придбання даного майна позивачем склала 2370,00 грн. про що свідчить рахунок-фактура від 24.05.2016р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що економічне обґрунтування зазначеного продажу майнових активів з точки зору дотримання господарських інтересів позивача видається незрозумілим.

З матеріалів справи вбачається, що станом на момент укладення спірного правочину у боржника була наявна непогашена кредиторська заборгованість в значному розмірі. Зокрема, звертаючись до місцевого суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство розмір кредиторської заборгованості боржника становила 245 396 707,76 грн.

Звіт про оцінку ринкової вартості 100% власного капіталу та активів ТОВ Укіо Банк Лізинг, складений ТОВ «БДО Валюейшн», місцевим судом обгрунтовано не досліджувався, зважаючи на те, що вказаний звіт був поданий відповідачем після закриття підготовчого засідання суду.

За приписами ч.1 ст.20 Закону про банкрутство, правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

З огляду на сферу регулювання Закону про банкрутство загалом і за змістом зазначених вимог статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, встановлених ЦК України, підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Норми статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначають загальні правові підстави визнання правочинів недійсними. Відповідно до ч.1 ст.215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Отже, для визнання недійсним правочину ключовим є встановлення обставин недодержання вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, саме в момент вчинення цього правочину.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному зверненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, встановивши обставини вчинення боржником правочину про реалізацію майнових активів по значно заниженій вартості протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство на шкоду власним інтересам та, як наслідок, інтересам інших кредиторів, дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали місцевого суду.

Тому місцевий суд законно і обґрунтовано задовольнив позов в повному обсязі та визнав недійсним договір купівлі-продажу №25112016, укладений між позивачем та відповідачем 25.11.2016р.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ФОП Кудрєя Вадима Андрійовича залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду м.Києва від 17.09.2018р. у справі №910/7827/17 без змін.

Справу №910/7827/17 повернути до господарського суду м.Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складений та підписаний 20.12.2018р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх