ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.12.2018

Справа № 910/12741/18

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді - Князькова В. В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом Комунальної установи Дунаєвецької районної ради «Дунаєвецька центральна районна лікарня», Хмельницька обл., м. Дунаївці

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОХІМ-ФАРМА ЛТД», м. Київ

про стягнення 10 478,26 грн, -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальна установа Дунаєвецької районної ради «Дунаєвецька центральна районна лікарня» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ««БІОХІМ-ФАРМА ЛТД» про зобов'язання замінити або повернути грошові кошти за нього в сумі 10 478,26 грн.; стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій за порушення договорів поставки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 позовну заяву Комунальної установи Дунаєвецької районної ради «Дунаєвецька центральна районна лікарня» залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків в позовній заяві у визначений судом спосіб.

09.10.2018 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків в позовній заяві, в якій уточнено заявлені позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням заяви про усунення недоліків в позовній заяві) позивач вказує, що на виконання договорів поставки №162 від 17.07.2018 та №47 від 13.02.2018 відповідачем було поставлено товар, а саме розчин для зовнішнього застосування - етанол 96 та етанол 70. Однак згідно з повідомленням Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Хмельницькій області від 27.07.2018 вих. № 363/02-34 було встановлено невідповідність якості поставленої продукції, у зв’язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення з відповідача вартості неякісного товару в сумі 10 478,26 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв’язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.10.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03022, м. Київ, вул. Михайла Максимовича, буд. 2.

Однак, 20.11.2018 конверт з ухвалою суду від 16.10.2018 було повернуто до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення позивача, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступні фактичні обставини справи.

13.02.2018 між Комунальною установою «Дунаєвецька центральна районна лікарня» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОХІМ-ФАРМА ЛТД» (постачальник) укладено договір № 47 (Договір 1), за умовами якого постачальник зобов’язався у 2018 році поставити замовнику товар в асортименті, кількості та ціні, зазначених у специфікації до цього договору (додаток 1), яка є невід'ємною його частиною, а саме: найменування товару «ДК 021:2015-24320000-3 Основні органічні хімічні речовини/Етанол 96 % та 70 %», а замовник зобов’язався прийняти та оплатити такий товар на умовах, визначених договором.

Згідно з пунктом 3.2 Договору 1 вартість договору складає 19 132,24 грн, в т. ч. ПДВ 1 251,64 грн.

У додатку 1 до Договору 1 (специфікації) сторони визначили, що предметом поставки є 594 флаконів етанолу 96 %, загальною вартістю 9470,14 грн, та 602 флакони етанолу 70 %, загальною вартістю 9662,10 грн, а всього на суму 19 132,24 грн.

На виконання умов Договору 1 відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 19 132,24 грн, що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною № РН-0000174 від 13.02.2018.

Згідно з платіжним дорученням № 134 від 14.02.2018 позивачем було оплачено вартість отриманого товару на суму 19 132,24 грн.

Також 17.07.2018 між Комунальною установою «Дунаєвецька центральна районна лікарня» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОХІМ-ФАРМА ЛТД» (постачальник) укладено договір № 162 (Договір 2), за умовами якого постачальник зобов’язався у 2018 році поставити замовнику товар в асортименті, кількості та ціні, зазначених у специфікації до цього договору (додаток 1), яка є невід'ємною його частиною, а саме: найменування товару «код ДК 021:2015-24320000-3 Основні органічні хімічні речовини», а замовник зобов’язався прийняти та оплатити такий товар на умовах, визначених договором.

Відповідно до пункту 3.2 Договору 2 вартість договору складає 6 462,59 грн, в т. ч. ПДВ 422,79 грн.

У додатку 1 до Договору 2 (специфікації) сторони визначили, що предметом поставки є 202 флакони етанолу 96 %, загальною вартістю 3 220,49 грн, та 202 флакони етанолу 70 %, загальною вартістю 3 242,10 грн, а всього на суму 6 462,59 грн.

На виконання умов Договору 2 відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 6 462,59 грн, що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною № РН-0000970 від 17.07.2018.

Згідно з платіжним дорученням № 949 від 17.07.2018 позивачем було оплачено вартість отриманого товару на суму 6 462,59 грн.

Як вказує позивач, в подальшому відповідно до повідомлення Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Хмельницькій області від 21.08.2018 вих. № 388/02-34 було виявлено невідповідність якості поставленої продукції, що визначена у специфікаціях до Договорів 1, 2. За твердженнями позивача, 15.08.2018 та 31.08.2018 відповідачу було повернуто поштовою службою ТОВ «Нова Пошта» частину поставленого товару на загальну суму 10 478,26 грн, а саме: 459 флаконів розчину Етанол 70, вартістю 7 366,95 грн, та 195 флаконів розчину Етанол 96, вартістю 3 111,26 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем обов’язку поставити товар належної якості, що, як вказує позивач, є підставою для повернення постачальником вартості частини товару, яку було повернуто покупцем, в сумі 10 478,26 грн.

Розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтується позовна заява, господарський суд зазначає наступне.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладені між сторонами Договори 1, 2 є договорами поставки, які підпадають під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаних правочинів також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип презумпції правомірності правочину, суд приймає Договори 1, 2 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується факт здійснення відповідачем поставки товару на виконання умов Договорів 1, 2 (видаткові накладні № РН-0000174 від 13.02.2018 та № РН-0000970 від 17.07.2018), а також факт здійснення позивачем оплати отриманого товару (платіжні доручення № 134 від 14.02.2018 на суму 19 132,24 грн, № 949 від 17.07.2018 на суму 6 462,59 грн).

Відповідно до частин 1, 4 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 674 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки передання товару неналежної якості визначені у статті 678 Цивільного кодексу України, відповідно до частини 2 якої у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Згідно з пунктом 2.1 Договорів 1, 2 якість товару, що постачається, відповідає діючому законодавству, стандартам та правилам, технічним умовам даного виду товару, підтверджується сертифікатом якості виробника, має реєстраційні посвідчення.

У пункті 2.2 Договорів 1, 2 сторони визначили, що якщо поставлений товар виявиться неякісним або таким, що не відповідає умовам цього договору, постачальник зобов’язаний замінити цей товар протягом 2 (двох) банківських днів.

З витягу з реєстру оптово-відпускних цін на лікарські засоби станом на 19.09.2017 (додаток 1 до наказу Міністерства охорони здоров’я України від 25.09.2017 № 1164), який надавався відповідачем до комітету з конкурсних торгів при укладенні Договорів 1, 2, вбачається, що предметом постачання є продукція з маркуванням виробника ПП «Кілафф», Україна.

Матеріали справи містять копії сертифікатів якості № 1 розчину для зовнішнього застосування «ЕТАНОЛ 70», строком дії з березня 2017 року по квітень 2022 року, номер серії 010317, та № 1 розчину для зовнішнього застосування «ЕТАНОЛ 96», строком дії з лютого 2018 року по березень 2023 року, номер серії 010218.

Однак, повідомленням Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Хмельницькій області від 21.08.2018 вих. № 388/02-34 було доведено до відома лікувально-профілактичних закладів, які займаються реалізацією (торгівлею), зберіганням та медичним застосуванням лікарських засобів, до переліку яких включено позивача, що на підставі листа Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Дніпропетровській області (від 21.06.2018 № 794/02-18) та підтвердження факту фальсифікації виробником ПП «Кілафф» (лист від 13.07.2018 № 02/60) лікарського засобу – забороняється реалізація (торгівля), зберігання та застосування лікарського засобу: ЕТАНОЛ 70, розчин для зовнішнього застосування 70 % по 100 мл у флаконах, серії 010317, з маркуванням виробника ПП «Кілафф», Україна, що реалізується з сертифікатом якості виробника, що має ознаку фальсифікації.

Окрім того, згідно з повідомленням Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Хмельницькій області від 21.08.2018 вих. № 388/02-34 виявлено факт реалізації лікарського засобу з сертифікатом якост, що має ознаку фальсифікації, а саме: ЕТАНОЛ 96, розчин для зовнішнього застосування 96 % по 100 мл у флаконах, серії 010218, з маркуванням виробника ПП «Кілафф», Україна. У зв’язку з цим, повідомлено адресатів про необхідність при виявленні зразків вказаного лікарського засобу невідкладно вжити заходів щодо вилучення їх з обігу шляхом повернення постачальнику та/або знищення.

Видатковими накладними на повернення № 13 від 10.08.2018, № 14 від 10.08.2018, №17від 29.08.2018 та довіреностями № 3 від 03.08.2018, № 3 від 29.08.2018, виданих Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОХІМ-ФАРМА ЛТД» на отримання товарно-матеріальних цінностей від Комунальної установи Дунаєвецької районної ради «Дунаєвецька центральна районна лікарня», підтверджується факт повернення позивачем відповідачу товару: розчину Етанол 70 %, на загальну суму 7 367,00 грн та розчину Етанол 96 % на загальну суму 3 111,26 грн, а всього – на суму 10 478,26 грн.

Згідно з поясненнями позивача неякісний товар був повернутий відповідачу з використанням послуг ТОВ «Нова Пошта», на підтвердження чого суду надано копії поштових накладних від 15.08.2018 та від 31.08.2018.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з цим, всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву та не спростовано наданих позивачем доказів.

Приймаючи до уваги належне виконання позивачем умов договору щодо здійснення оплати товару, враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятого на себе зобов’язання поставити передбачений договором товар належної якості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення вартості повернутого покупцем товару неналежної якості в сумі 10 478,26 грн підлягають задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунальної установи Дунаєвецької районної ради «Дунаєвецька центральна районна лікарня» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОХІМ-ФАРМА ЛТД» про стягнення 10 478,26 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОХІМ-ФАРМА ЛТД» (03022, м. Київ, вул. Михайла Максимовича, буд. 2; ідентифікаційний код 40692758) на користь Комунальної установи Дунаєвецької районної ради «Дунаєвецька центральна районна лікарня» (32400, Хмельницька обл., Дунаєвецький район, м. Дунаївці, вул. Горького, буд. 7; ідентифікаційний код 02004255) вартість товару неналежної якості в сумі 10 478 (десять тисяч чотириста сімдесят вісім) грн 26 коп. та судовий збір в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 19.12.2018.

Суддя                                                                                                      В.В. Князьков