Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2018 р. м. Житомир Справа № 910/10907/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 53/18 від 30.10.2018;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № б/н від 22.10.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Київського апеляційного господарського суду

про стягнення 1370 476,07 грн

Судові засідання проводились у режимі відеоконференції.

Дочірня компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського апеляційного господарського суду про стягнення 1370476,07 грн. заборгованості, з яких 1053112,29 грн. основного боргу, 46393,16 грн. пені, 217610,69 грн. інфляційних втрат та 53359,93 грн. 3% річних.

Розпорядженням виконуючого обов'язки голови господарського суду міста Києва від 16.08.2018 позовну заяву передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для визначення суду першої інстанції, якому підсудна дана справа.

Ухвалою Верховного Суду від 23.08.2018 визначено підсудність розгляду справи №910/10907/18 за Господарським судом Житомирської області та надіслано вказану позовну заяву з доданими до неї документами, згідно із супровідним листом від 23.08.2018, вих. № 24-12/1423.

Згідно бази даних автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" справу № 910/10907/18, шляхом автоматизованого розподілу було розподілено судді Лозинській І.В.

Ухвалою від 06.09.2018 суддею Лозинською І.В. позовну заяву Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 13.08.2018, вих. №31/13-2899 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

24.09.2018 до суду від позивача надійшла заява № 31/13-3269 від 20.09.2018 про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано оригінал платіжного доручення про сплату судового збору, відповідно до вимог ухвали суду від 06.09.2018.

Оскільки суддя Лозинська І.В. з 14.09.2018 по 24.09.2018 перебувала у відпустці, на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), було здійснено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого справу № 910/10907/18 було розподілено судді Вельмакіній Т.М.

Ухвалою від 01.10.2018 суддя Вельмакіна Т.М. прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання для розгляду справи.

У підготовчому засіданні 31.10.2018 судом було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про усунення недоліків від 20.09.2018 (а.с. 2-4, т.3) та відповіді на відзив від 24.10.2018 (а.с. 47-51, т.3).

Пояснила, що пеню нараховано в межах річного строку позовної давності, за шість місяців. Вказала, що розрахунки пені здійснено станом на 01.08.2018, тобто на час звернення до суду з позовом аналогічного змісту (а.с. 228, т.2), однак який ухвалою Верховного суду від 07.08.2018 (а.с. 13-14, т.1) повернуто ДК "Газ України НАК "Нафтогаз України" без розгляду (а.с. 13-14, т.1).

Представник відповідача щодо позову заперечила з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву від 17.10.2018 (а.с. 13-15, т.3). Надала усні пояснення по справі. Висловила сумніви щодо дотримання визначеної п. 3.2 Договору пропорційності при визначенні заявленої до стягнення суми витрат. Наголосила, що пеня може бути нарахована в межах вказаного позивачем річного строку позовної давності за 6 місяців.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2012 року між Дочірньою компанією "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (далі - орендодавець, позивач) та Київським апеляційним господарським судом (надалі - орендар, відповідач) укладено договір № 17/12-324 (найму) оренди нерухомого майна (надалі - Договір оренди, а.с. 72-76 т.1), відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування без права викупу нежитлові приміщення в (літ.А), загальною площею 4664 кв.м., що є частиною нежитлової будівлі, загальною площею 9376,70 кв.м., яке знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка 1. До вказаного Договору сторони уклали Договори про внесення змін та доповнень №1,2,3,4,5.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 11.07.2013 у справі №918/778/13, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.08.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 19.11.2013, внесено відповідні зміни до п. 3.2 Договору 317/12-324, шляхом виключення з нього окремих позицій.

Позивач вказує, що на підставі укладеного Договору ним було понесено фактичні витрати з технічного обслуговування систем електропостачання за період з червня 2015 року по листопад 2017 року, з технічного обслуговування системи водопостачання за період з вересня 2016 року по жовтень 2017, з технічного обслуговування системи каналізації та системи водостоків за період з вересня 2016 року по листопад 2017 року - та інші фактичні витрати орендодавця за період з травня 2016 року по березень 2017 року на загальну суму 1053112,29грн.

Зазначає, що з метою відшкодування понесених витрат, відповідно до умов укладеного Договору, ним було направлено на адресу відповідача відповідні рахунки, акти про відшкодування фактичних витрат орендодавця, повязаних з утриманням приміщення та належним чином завірені орендодавцем копії актів приймання-передачі робіт (послуг) господарських організацій, що надавали орендодавцю роботи (послуги), пов'язані з утриманням приміщення.

Позивач вказує, що в порушення умов договору, відповідач фактичні витрати орендодавця на утримання приміщення не відшкодував, мотивованої відмови від оплати рахунків не надав, станом на час звернення позивача до суду заборгував 1053112,29грн.

Не проведення відповідачем у повному обсязі розрахунків стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 46393,16 грн. пені, 217610,69 грн. інфляційних втрат та 53359,93 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 50-552, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 216-217, 231, 264-265 Господарського кодексу України.

У відзиві на позовну заяву №09.1-14/3593/18 від 17.10.2018 (а.с .13-15, т.3) відповідач позов не визнає у повному обсязі. При цьому пояснює, що у зв'язку з укладенням Договору про внесення змін і доповнень №5 до договору (найму) оренди нерухомого майна №17/12-324, було врегульовано спірні питання, не вирішення яких призвело до виникнення заборгованості.

Зсилаючись на ч.3 ст. 551 ЦК України, враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, зважаючи на те, що Київський апеляційний господарський суд є державною установою, фінансова діяльність якого регламентується відповідними положеннями Бюджетного кодексу України, яким не передбачено планування видатків на відшкодування пені, просить суд зменшити її розмір до 100,00грн.

Позивач у відповіді на відзив (а.с. 47-51, т.3) заперечує проти зменшення розміру пені, оскільки вважає, що відповідачем не доведено наявність виняткових обставин, які спричинили прострочення виконання взятого на себе зобов'язання. Щодо можливості застосування частини 3 ст. 551 ЦК України, позивач зауважує, що розмір пені становить лише 4,4% від суми основного боргу, тому підстави для її зменшення відсутні.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши усні та письмові пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, господарські відносини між сторонами виникли на підставі договору оренди нерухомого майна.

Частина 1 статті 759 ЦК України та ст. 283 ГК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Пунктом 3.1. Договору сторони визначили, що орендна плата за користування приміщенням становить 1,20грн.

Згідно п. 5.2 Договору, крім орендної плати орендар зобов'язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та оплату витрат, зазначених у п. 3.2. Договору.

Так, відповідно до п.3.2 Договору (із внесеними змінами та доповненнями (а.с. 83-85, 89-91, т. 1) та з урахуванням рішення господарського суду Рівненської області від 11.07.2013 у справі №918/778/13, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.08.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 19.11.2013), до фактичних витрат, орендодавця, пов'язаних з утриманням приміщення належать, зокрема:

- послуги з технічного обслуговування систем електропостачання;

- технічного обслуговування системи каналізації і систем водостоків;

- технічного обслуговування системи водопостачання;

- інші послуги.

У вказаному пункті 3.2 Договору, в редакції Договору про внесення змін, сторони також визначили, що фактичні витрати орендодавця, повязані з утриманням приміщення, зазначені у цьому пункті, відшкодовуються орендарем на підставі:

- відповідних рахунків орендодавця, виставлених до 15 числа поточного місяця за попередній місяць, у відповідності з актами приймання-передачі робіт (послуг) господарських організацій, що надають орендодавцю зазначені роботи (послуги);

- актів про відшкодування фактичних витрат орендодавця, повязаних з утриманням приміщення, що складені останнім днем місяця, за який здійснюється відшкодування витрат, у відповідності з актами приймання-передачі робіт (послуг) господарських організацій, що надають орендодавцю зазначені роботи (послуги);

- належним чином завірених орендодавцем копій актів приймання-передачі робіт (послуг) господарських організацій, що надають орендодавцю роботи (послуги) з утримання приміщення.

Розрахунок відшкодування фактичних витрат орендодавця розраховується пропорційно долі орендаря, яка виражається у процентному співвідношенні площі приміщення до загальної площі будівлі по вул.Шолуденка 1, в місті Києві, яка становить 10991,1 кв.м. і складає 42,43%.

Крім того, у вказаному пункті Договору сторони визначили, що про інші витрати, пов'язані з утриманням приміщення, орендодавець повідомляє орендаря протягом 15 календарних днів, в результаті чого має бути укладено відповідну додаткову угоду до даного договору.

Також, у п. 3.6. Договору (із внесеними змінами та доповненнями), сторони погодили, що фактичні витрати, зазначені у п. 3.2. Договору, перераховуються орендодавцю на підставі документів, наведених у п. 3.2. Договору, протягом 15 банківських днів з дня отримання орендарем. У випадку відмови орендаря сплатити фактичні витрати орендодавцю, орендар зобов'язується терміново (протягом 3-х робочих днів з дня отримання документів, наведених у п.3.2. Договору) письмово надати Орендодавцю мотивовану відмову від відшкодування фактичних витрат".

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось відповідачем, що на підставі укладеного сторонами Договору № 17/12-324 (найму) оренди нерухомого майна (а.с. 72-76, т.1) із внесеними змінами та доповненнями до нього (а.с. 82-91, т.1) позивачем були виставлені рахунки на загальну суму 1053112,29грн., а саме:

- з технічного обслуговування систем електропостачання за період з червня 2015 року по листопад 2017 року - на загальну суму 859476,50грн;

- з технічного обслуговування системи водопостачання за період з вересня 2016 року по жовтень 2017 - на загальну суму 47807,66грн;

- з технічного обслуговування системи каналізації та системи водостоків за період з вересня 2016 року по листопад 2017 року - на загальну суму 126831,85грн;

- інші фактичні витрати орендодавця за період з травня 2016 року по березень 2017 рік в сумі 18996,76грн (роботи з профілактичної прочистки каналізаційних мереж на суму 5091,60 грн, послуги з випробування електроустаткування та вимірювання електричних мереж на суму 12746,82 грн, послуги з підготвки та проведення періодичного техогляду 4-х ліфтів на суму 1158,34 грн).

Зазначені рахунки, а також акти про відшкодування фактичних витрат щодо утримання приміщення та копії актів приймання-передачі робіт (послуг) господарських організацій, які виконували роботи та/або надали відповідні послуги щодо утримання/обслуговування приміщення, у відповідності до п.3.2. Договору, були вручені відповідачу для підписання та здійснення відповідних розрахунків (а.с. 151-154, т.1; а.с. 1-220, т.2), про що свідчить відмітка останнього на супровідних листах та не заперечувалось представником відповідача в судових засіданнях. Понесені позивачем витрати підтверджуються як копіями актів приймання-передачі робіт, так і платіжними дорученнями ДК "Газ України" про сплату таких послуг організаціям, які їх надавали. При цьому з вищенаведених документів вбачається, що всі рахунки виставлялися відповідачу у визначеному Договором процентному співвідношенні, а саме 42,43% до орендованої площі приміщення, яка складає 10991,1 кв.м.

Водночас судом взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні документально підтверджені звернення відповідача до орендодавця з письмовою мотивованою відмовою від відшкодування фактичних витрат, як це передбачено п.3.2. Договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи те, що доказів погашення основного боргу в заявленому розмірі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача 1053112,29грн є обґрунтованими.

При цьому суд враховує, що у відзиві відповідач не навів жодного обґрунтування своїх заперечень щодо заявленої до стягнення основної заборгованості, будь-яких розрахунків на їх обґрунтування не надав. При цьому заявлені в усному порядку сумніви його представника щодо дотримання визначеної п. 3.2 Договору пропорційності при визначенні суми витрат, як зазначалося вище, спростовуються матеріалами справи.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 9.2. Договору (із внесеними змінами та доповненнями) обумовлено, що орендна плата та відшкодування фактичних витрат орендодавця, перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

З розрахунку позивача (а.с. 26-39, т.1) вбачається, що пеню в сумі 46393,16 грн. нараховано на заборгованість з відшкодування фактичних витрат за послуги з технічного обслуговування системи електропостачання та на заборгованість з відшкодування фактичних витрат за послуги з обслуговування систем каналізації та систем водостоків за період з серпня 2017 по липень 2018 по кожному окремому рахунку в сумі 12233,99 грн.

Враховуючи, що представник відповідача наголошувала у судовому засіданні що пеню може бути нараховано лише в межах річного строку позовної давності за 6 місяців, що не заперечувалося представником позивача, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки вимоги до форми такої заяви чинним законодавством не визначено, суд розцінює викладені відповідачем обставини щодо застосування строку позовної давності при нарахуванні пені, як таку заяву.

Щодо решти вимог, заперечення відповідача на застосуванні позовної давності не ґрунтувалися, що також враховується судом при вирішенні спору.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність тривалістю в один рік застосовується, згідно ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Разом з тим, ч.6 ст. 232 Господарського кодексу передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Також суд враховує пункт 2.5. Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно якого щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. При цьому включення сторонами дня оплати у період прострочення також не впливає на визначений ч.6 ст. 232 ГПК України період її нарахування, оскільки іншого періоду Договором не обумовлено. Водночас суд вважає за доцільне зазначити, що згідно п.1.9 постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Розглянувши, доданий до позовної заяви розрахунок пені, суд встановив, що позивач, всупереч ст. 232 ГК України, невірно визначив період її нарахування (а.с. 26-28,33-35, т.1). Крім того, початок періоду її нарахування здійснив поза межами річного строку позовної давності, оскільки розрахунок проведено виходячи з дати звернення до суду з позовною заявою від 01.08.2018 (а.с. 228-253, т.2), а не від 13.08.2018 (а.с. 17-42, т.1), за якою відкрито провадження у даній справі.

З урахуванням викладеного, здійснивши перерахунок пені за 6 місяців в межах річного строку позовної давності з моменту звернення позивачем до суду - 13.08.2018 (а.с. 17 т.1) та враховуючи визначений позивачем кінцевий термін її нарахування, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою сумою пені є 28506,12грн, які нараховано за період з 13.08.2018 по 30.07.2018 . У стягненні 17887,04грн пені слід відмовити.

Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці нарахованих 3% річних судом було встановлено, що останні в сумі 53359,93грн нараховано:

- на заборгованість з відшкодування фактичних витрат за послуги з технічного обслуговування системи електропостачання за період з 06.08.2015 по 30.07.2018 в сумі 46111,37 грн;

- на заборгованість з відшкодування фактичних витрат за послуги з обслуговування систем каналізації та систем водостоків за період з 04.11.2016 по 30.07.2018 в сумі 4372,44 грн;

- на заборгованість з відшкодування фактичних витрат за послуги з обслуговування системи водопостачання за період з 04.11.2016 по 30.07.2018 в сумі 1921,10 грн.;

- на заборгованість з відшкодування витрат на роботи з профілактичної прочистки каналізаційних мереж за період з 06.07.2016 по 30.07.2018 в сумі 315,75 грн;

- на заборгованість з відшкодування витрат на послуги з випробуваня електроустаткування та вимірювання електричних мереж за період з 05.01.2017 по 30.07.2018 в сумі 599,28 грн;

- на заборгованість з відшкодування витрат на послуги з підготовки та проведення періодичного техогляду 4-х ліфтів за період з 06.06.2017 по 30.07.2018 в сумі 39,99 грн.

Інфляційні нарахування на заборгованість з відшкодування фактичних витрат за послуги з технічного обслуговування системи електропостачання за період з серпня 2015 по липень 2018 склали 190289,29грн; за послуги з обслуговування систем каналізації та систем водостоків за період з листопада 2016 по липень 2018 - 15713,18 грн; на заборгованість з відшкодування фактичних витрат за послуги з обслуговування системи водопостачання за період з листопада 2016 по липень 2018 - 7722,48 грн; на заборгованість з відшкодування витрат на роботи з профілактичної прочистки каналізаційних мереж за період з липня 2016 по липень 2018 - 1375,43 грн; на заборгованість з відшкодування витрат на послуги з випробуваня електроустаткування та вимірювання електричних мереж за період з січня 2017 по липень 2018 - 2375,27 грн; - на заборгованість з відшкодування витрат на послуги з підготовки та проведення періодичного техогляду 4-х ліфтів за період з червня 2017 по липень 2018 - 135,04 грн.

Здійснені позивачем розрахунки інфляційних у сумі 217610,69 грн та 3% річних у сумі 53359,93 грн є арифметично вірними, відповідають приписам законодавства, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, зважаючи що у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд зменшити нараховану пеню до 100 грн., суд враховує наступне.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також, згідно із ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. При цьому, зменшення розміру неустойки у виняткових випадках є правом, а не обов'язком суду.

Господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання). Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 по справі №908/1453/14.

Однак, всупереч наведеного наявності виняткових обставин для зменшення розміру неустойки відповідачем не наведено.

Згідно положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи приписи ст. 6, 627 ЦК України, суд не розцінює нараховану позивачем суму пені як надмірно велику, оскільки остання обумовлена сторонами Договору за їх волевиявленням, а наведені у клопотанні обставини суд не розцінює як виняткові, тому підстав для зменшення штрафних санкцій не вбачає.

Крім того, судом враховано, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевказане та доводи, якими відповідач обґрунтовує необхідність зменшення пені, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що стосовно пені було заявлено про застосування позовної давності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню на суму 1352589,03грн., з яких: 1053112,29 грн. основного боргу, 28506,12 грн. пені, 217610,69 грн. інфляційних втрат, 53359,93 грн. 3% річних. У стягненні 17887,04 грн пені суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського апеляційного господарського суду (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ід. код 25960043) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ід. код 31301827):

- 1053112,29 грн. основного боргу;

- 28506,12 грн. пені;

- 217610,69 грн. інфляційних втрат;

- 53359,93 грн. 3% річних;

- 20288,83 грн судового збору.

3. У стягненні 17887,04 грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.12.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу - Дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" ( 04116, м.Київ, вул.Шолуденка,1)- рек. з пов.;

3 - відповідачу - Київському апеляційному господарському суду (04116, м.Київ, вул. Шолуденка,1) - рек. з пов.