ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018

Справа № 910/14151/18

за позовом          Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до          Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір»

про          стягнення 1536,50 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» про стягнення 1536,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч умовам договору поставки № ЦЗВ-08-00317-01 від 27.06.2017 несвоєчасно поставив продукцію, у зв’язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1536,50 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п’ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі №910/14151/18 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив – протягом п’яти днів з дня отримання відзиву; подати суду докази надіслання (надання) її іншим учасникам справи, встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п’яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

13.11.2018 до відділу діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про направлення на адресу відповідача копії позову з додатками.

Щодо вказаного клопотання, суд зазначає, що позивачем до позову долучені докази направлення копії позову з додатками на адресу відповідача відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (фіскальний чек №7850 від 22.10.2018, накладну №627 від 22.10.2018 та опис вкладення у відправлення). З огляду на наведене, відсутні підстави для повторного надіслання відповідачеві позову, з огляду на що в задоволенні даного клопотання судом відмовлено.

12.12.2018 до відділу діловодства суду отримано від відповідача відзив на позов, згідно з яким відповідач зазначає, що йому було вручено рознарядку від 17.10.2017 лише 23.10.2017, а тому відповідачем було прострочено поставку товару лише на 3 дні, а не на 10 днів, як стверджує позивач, який розраховує прострочення з дати рознарядки, а не дати її отримання відповідачем; умови спірного договору містять умови щодо відповідальності за порушення термінів постачання, а не за порушення строку постачання.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційно-правовою формою товариства позивача є приватне акціонерне товариство, при цьому, найменуванням позивача є наступне – Акціонерне товариство «Українська залізниця».

За змістом 5 Закону України "Про акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. З огляду на наведене факт зміни типу акціонерного товариства позивача та найменування позивача судом встановлено.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, та відповідачем у відзиві на позов, суд

ВСТАНОВИВ:

27.06.2017 між Публічним акціонерним товариством «Українська Залізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український папір» (постачальник) укладено договір поставки №ЦЗВ-08-00317-01 (далі - Договір), відповідно до якого постачальник зобов’язується поставити та передати у власність, а замовник – прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід’ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі. Найменування продукції: 30190000-7 Офісне устаткування та приладдя різне (офісне устаткування та канцелярське приладдя).

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що загальна сума даного договору складає на момент його підписання 405050,52 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 5.2. Договору, поставка товару здійснюється партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник.

Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (E-mail). Після отримання рознарядки по електронній пошті постачальник повинен протягом доби направити замовнику на електронну пошту лист, що підтверджує отримання рознарядки, та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначені терміни.

Кожна партія продукції постачається протягом 14 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Згідно з п. 5.3. Договору датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції замовником за адресою: філія ЦЗВ ПАТ «Укрзалізниця», м. Київ, вул. Механізаторів, 14/22, що підтверджується належно оформленою видатковою накладною, довіреністю або актом прийому-передачі.

Приймання продукції замовником здійснюється на підставі підтвердження наступних документів: рахунку-фактури, видаткової накладної або акту прийому-передачі, підписаного представником постачальника, який замовник повинен підписати після прийняття продукції; податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до чинного законодавства України, товарно-транспортної накладної, документів, що підтверджують якість продукції, зазначених у п. 2.2. договору, пакувальних аркушів (при наявності).

Пунктом 9.1 Договору встановлено, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2. договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем відповідно до умов Договору було складено рознарядку від 17.10.2017 №ЦЗВ-20/4356 на поставку товару – папір А4 у кількості 2400 пачок на загальну суму 153648,00 грн. з ПДВ (вказана рознарядка була направлена відповідачеві 20.10.2017, що підтверджується поданими позивачем доказами).

Судом встановлено, що відповідачем було поставлено позивачеві товар за Договором – папір А4 у кількості 2400 пачок на загальну суму 153648,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №КЦ-05774 від 10.11.2017, що підписана сторонами та скріплена печаткою відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору поставки № ЦЗВ-08-00317-01 від 27.06.2017 несвоєчасно поставив продукцію, у зв’язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1536,50 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов‘язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідно до п. 5.2. Договору, поставка товару здійснюється партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник.

Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (E-mail). Після отримання рознарядки по електронній пошті постачальник повинен протягом доби направити замовнику на електронну пошту лист, що підтверджує отримання рознарядки, та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначені терміни.

Кожна партія продукції постачається протягом 14 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Як встановлено судом, позивачем відповідно до умов Договору було складено рознарядку від 17.10.2017 №ЦЗВ-20/4356 на поставку товару – папір А4 у кількості 2400 пачок на загальну суму 153648,00 грн. з ПДВ (вказана рознарядка була направлена відповідачеві 20.10.2017, що підтверджується поданими позивачем доказами).

Суд зазначає, що у вказаній рознарядці відсутні вказівки на інший строк ніж той, що встановлений умовами п. 5.2. Договору, натомість містяться посилання саме на п. 5.2. Договору.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був поставити товар протягом 14 календарних днів саме з дати письмової рознарядки замовника від 17.10.2017 (як передбачено умовами договору, обов’язковими до виконання), тобто до 31.10.2017 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.3. Договору датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції замовником за адресою: філія ЦЗВ ПАТ «Укрзалізниця», м. Київ, вул. Механізаторів, 14/22, що підтверджується належно оформленою видатковою накладною, довіреністю або актом прийому-передачі.

Приймання продукції замовником здійснюється на підставі підтвердження наступних документів: рахунку-фактури, видаткової накладної або акту прийому-передачі, підписаного представником постачальника, який замовник повинен підписати після прийняття продукції; податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до чинного законодавства України, товарно-транспортної накладної, документів, що підтверджують якість продукції, зазначених у п. 2.2. договору, пакувальних аркушів (при наявності).

За змістом ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування (ст. 664 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, 10.11.2017 відповідачем було поставлено позивачеві товар за Договором папір А4 у кількості 2400 пачок на загальну суму 153648,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №КЦ-05774 від 10.11.2017, що підписана сторонами та скріплена печаткою відповідача.

Так, відповідачем було поставлено партію товару відповідно до рознарядки від 17.10.2017 №ЦЗВ-20/4356 на суму 153648,00 грн. несвоєчасно, а саме з простроченням (період прострочення – 9 днів).

Наведені висновки спростовують доводи відповідача, що ним прострочено поставку на 3 дні, які він розраховує з дня отримання рознарядки від 17.10.2018.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено зобов’язання, яке є предметом Договору.

Пунктом 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до частин 1 та 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

За змістом ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як встановлено судом, пунктом 9.1 Договору встановлено, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2. договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції.

Як встановлено судом, вартість несвоєчасно поставленого товару складає 153648,00 грн., період прострочення – 9 днів.

За наведених обставин, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 0,1% вартості несвоєчасно поставленого товару, за кожен день прострочення.

За розрахунком позивача, період прострочення поставки визначено з 31.10.2017 по 09.11.2017, в той же час, суд зазначає, що з огляду на те, що за висновками суду, відповідач повинен був поставити товар протягом 14 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника від 17.10.2017, тобто до 31.10.2017 включно (враховуючи приписи ст. 253 ЦК України), правильним періодом нарахування пені є період з 01.11.2017 по 09.11.2017.

Здійснивши перерахунок пені за вказаний період, суд зазначає, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, складає 1382,83 грн., а тому позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню, у вказаній сумі.

Доводи відповідача стосовно того, що ; умови спірного договору містять умови щодо відповідальності за порушення термінів постачання, а не за порушення строку постачання не вважаються судом обґрунтованими та не спростовують висновків суду щодо порушення зобов’язання, що виникло за Договором, та наявності підстав для застосування до відповідача господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б; ідентифікаційний код: 25394112) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код: 40075815) пеню у розмірі 1382 (одна тисяча триста вісімдесят дві) грн. 83 коп. та судовий збір у розмірі 1585 (одна тисяча п’ятсот вісімдесят п’ять) грн. 78 коп.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Ю.В. Картавцева