ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 910/7355/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

представники сторін у судове засідання не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

на рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2018 р.

у справі № 910/7355/18 (суддя - Баранов Д.О.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до товариства з додатковою відповідальністю "Домінанта"

про стягнення 42 390, 78 грн

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство " Домінанта " про стягнення 42 390, 78 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.08.2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано докази (фіскальний чек, опис вкладення в цінний лист, повідомлення про вручення) того, що претензія про сплату коштів в порядку регресу направлялась на адресу відповідача в річний строк визначений відповідно до вимог ЗУ України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2018 р. у справі № 910/7355/18 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не було витребувано у нього додаткові доказі, які б підтвердили направлення заяви та як наслідок отримання, або не отримання, зазначеної вимоги відповідачем.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" та призначено справу до розгляду.

В судове засіданні 11.12.2018 року представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 119,120).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.09.2015 між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 35378а5оа "Все включено", відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Hyundai, державний номер НОМЕР_1. (а.с.14). Строк дії договору встановлено з 24.09.2015 року по 23.09.2016 року.

Як видно з довідки № 3993030 Управління патрульної поліції у м. Одесі 9.08.2016 близько о 18:20 по вул. Люстдорфська дорога, 11 в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю наступних: транспортного засобу Hyundai, державний номер НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2 та транспортного засобу I-VAN, державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 (а.с. 22)

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Hyundai, державний номер НОМЕР_1, цивільна правова-відповідальність якого застрахована у приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування". Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року у справі № 521/15414/16-п винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП визнано ОСОБА_3 (а.с. 19-20).

Страхувальник ОСОБА_2 09.08.2016 року повідомила страховика приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» про настання страхового випадку та подала відповідне повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, в якій було зазначено, що вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу є ОСОБА_2 (а.с.16).

Згідно рахунку-фактури № АС-0011960 від 19.08.2016 (а.с.24) вартість відновлювального ремонту застрахованого об'єкту становить 42 390, 78 грн. (разом з ПДВ) (а.с. 24).

На підставі платіжного доручення № 266151 від 07 вересня 2016 року (а.с. 27) підтверджується виконання страховиком обов'язку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 35378а5оа щодо сплатити страхового відшкодування в розмірі 42 390, 78 грн.(а.с.27)

За твердженням позивача у зв'язку з виплатою коштів страхувальнику, він звернувся з заявою про регресні вимоги до ТДВ «СТ «Домінанта», оскільки автомобіль винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 був застрахований відповідачем, що підтверджується копією полісу АЕ 9717089 (а.с. 21)

Оскільки відповідач в добровільному порядку суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 42 390 грн. не перерахував, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, позивач належними та допустимими доказами не підтвердив звернення до відповідача за відшкодуванням в порядку регресу в строк, передбачений відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

У відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтями 512, 514 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вже зазначалось, 09.08.2016 року внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Hyundai, державний номер НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ОСОБА_3 була застрахована товариством з додатковою відповідальністю "Домінанта" за полісом № АЕ/9717089, передбачено, що франшиза за даним полісом становить 1 000,00 грн., а ліміт за майнову шкоду 100 000,00 грн.

Відповідно до змісту пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли із такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного страхування.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 провадження №12-104гс18.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач, як особа, до якої у зв'язку з виплатою страхового відшкодування перейшло право вимоги до страхової компанії у якій була зареєстрована відповідальність винуватця дорожньо- транспортної пригоди, мав звернутися до відповідача з відповідною вимогою в межах річного строку, визначеного вимогами підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції позивачем не надано доказів звернення до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» з вимогами щодо відшкодування в порядку регресу суми сплаченого відшкодування в розмірі 42 390,78, в той час як відповідно до вимог ч.2 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Отже, саме на позивача законодавець поклав обов'язок щодо подання доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав витребувати докази направлення заяви про відшкодування у порядку регресу шкоди відповідачу, оскільки відповідно до вимог ст. 81 ГПК України суд витребує докази в разі неможливості його подання стороною та за її клопотанням. Також, згідно ч.1,3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а за вимогами ч.4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази з власної ініціативи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначена заява про регресні вимоги (а.с. 29) не може бути належним та допустимим доказом, того, що позивач звертався до відповідача для відшкодування шкоди у порядку регресу у встановлений законом річний термін, оскільки, відсутні будь-які належні докази (фіскальний чек, опис вкладення в цінний лист, повідомлення про вручення), які б свідчили, що дана заява взагалі була відправлена на адресу відповідача в строк визначений законом, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, тому судом першої інстанції правомірно було залишено без задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 21.08.2018 року у справі № 910/7355/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2018 р. у справі № 910/7355/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 21.08.2018 р. у справі № 910/7355/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи № 910/7355/18 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 13.12.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко