СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. Справа № 917/851/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бірчак К.Є.

за участю представників сторін

від позивача ОСОБА_1, адвокат, довіреність №14-160 від 30.08.18р.

від відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Хазар - 2007", с. Велика Круча, Полтавська область вх. № 751 П/3 на рішення господарського суду Полтавської області від "20" вересня 2018 р. (повний текст підписано 20.09.2018р. у місті Полтаві) у справі № 917/851/18 суддя Безрук Т.М.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Приватного підприємства "Хазар - 2007", с. Велика Круча, Полтавська область

про стягнення 44 198,18 грн.

ВСТАНОВИЛА:

16.07.2018 року, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Хазар 2007, с. Велика Круча, Полтавської області про стягнення 44 198,18 грн. згідно договору № 4128/15-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу від 31.12.2014 року, в тому числі: 40 635,31 грн. пені, 2 555,56 грн. - 3% річних, 1 007,31 грн. інфляційних (т.1 а.с.4-9).

Справа була розглянута за правилами спрощеного позовного провадження згідно ухвали суду від 20.07.2018р. у справі №917/851/18 (а.с. 2-3).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.09.2018р. позовні вимоги задоволені повністю (а.с. 79-82).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт несвоєчасного погашення відповідачем заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №4128/15-ТЕ-24 від 31.12.2014 .

Щодо стягнення пені, господарський суд перевіривши наданий розрахунок, з урахуванням вимог діючого законодавства, дійшов висновку про обґрунтованість її нарахування. Суд встановивши факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобовязання, вважає вимогу позивача про стягнення 3% річних на інфляційних втрат правомірною, доведеною матеріалами справи, та за власним перерахунком суду також встановлено, що вказані вимоги правомірно заявлені та є арифметично вірними.

Відповідач, Приватне підприємство «Хазар-2007» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 20.09.2018 року по справі №917/851/18 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 89-90).

Скаржник вважає зазначене рішення суду таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Апелянт зазначає, що судом не прийнято до уваги п.6.4 договору купівлі-продажу природного газу, а саме: в першу чергу, відшкодовуються витрати продавця, повязані з одержанням виконання, у другу чергу, сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи, у тертю чергу - погашається основна сума боргу.

Скаржник вказує, що позивач жодного разу не заявляв вимоги про нарахування та сплату пені, інфляційних нарахувань та відсотків річних, а суми коштів, що перераховувались відповідачем, зараховувались позивачем на погашення боргу за придбаний газ, що підтверджується довідкою по операціях та актами звірення розрахунків.

Позивач, в порушення вимог п.п.9.1, 9.2 договору ні протягом його дії, ні протягом більш ніж 3-х років після сплати останнього платежу за придбаний за цим договором газ, жодних претензій чи вимог щодо нарахування відповідачу пені, інфляційних нарахувань та відсоткових річних не висував, а одразу звернувся до суду, внаслідок чого відповідач змушений нести додаткові витрати, пов»язані з розглядом справи в суді.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2018 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Чернота Л.Ф. (а.с.85)

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2018р. по справі №917/851/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Хазар-2007», на рішення господарського суду Полтавської області від 20.09.2018 по справі №917/851/18, встановлено строк позивачу до 10.12.2018 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 103-104).

На адресу Східного апеляційного господарського суду 11.12.2018 року від позивача надійшов відзив №14/4-3203 від 06.12.2018 на апеляційну скаргу.

Вказаний відзив судом апеляційної інстанції розглянуто, прийнято до уваги та долучено до матеріалів справи (а.с. 109-119).

У відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 20.09.2018 року по справі №917/851/18 залишити без змін.

Позивач вважає, що він не зобовязаний заявляти будь-які вимоги до відповідача. Позивач скористався своїм правом на стягнення заборгованості у судовому порядку, і звернувся в межах строків, встановлених п.9.3 Договору №4128/15-ТЕ-24.

Також у відзиві позивач заперечує проти доводів відповідача, та вважає, що в рішенні суду докладно та обєктивно досліджено умови договору №4128/15ТЕ-24.У додатковій угоді №2 від 30.07.2015 року, п.6.3 договору було доповнено наступними умовами: «за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашена заборгованість за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, що надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором». Додаткова угода поширює свою дію з 01.01.2015 року. Зазначена додаткова угода повністю спростовує доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції положень п.6.4 Договору. Позивач зазначає, що звернення до суду є абсолютним та відповідає умовам Договору №4128/15-ТЕ-24 від 31.12.2014.

Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку із знаходженням на лікарняному судді Зубченко І.В., змінено склад колегії суддів та сформовано наступний: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф. (а.с. 108).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.12.2018р. по справі № 917/851/18 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Хазар - 2007", с. Велика Круча, Полтавська область призначено до розгляду на 19.12.2018 о 10:30 год. (а.с. 120-121).

Апелянт у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Позивач у судове засідання зявився, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, вважав, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись вказаною нормою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представника позивача, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Приватним підприємством "Хазар - 2007" укладено договір купівлі-продажу природного газу № 4128/15-ТЕ-24 від 31.12.2014р. ( а.с.18-23).

Згідно п.1.1 Договору позивач як продавець зобов'язався передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити цей газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

За визначеннями п.2.1 договору, продавець передає покупцеві у період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ в обсязі до 910,0 тис.куб.м.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Згідно із п. 3.3. договору, приймання-передача газу переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У відповідності із п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Розділом 5 сторони погодили ціну газу.

У п. 5.2. договору сторони узгодили, що до сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ 20 % - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Згідно п.5.4 договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом п. 6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ, з урахуванням вартості транспортування територією України, здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2015р. 14.02.2015р.; за лютий 2015р. 14.03.2015р.; за березень 2015р. 14.04.2015р.; за квітень 2015р. 14.05.2015р.; за жовтень 2015р. 14.11.2015р.; за листопад 2015р. 14.12.2015р.; за грудень 2015р. 14.01.2016р.

За визначеннями п.3.4 договору, підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, у них містяться дані про фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість.

Згідно із п. 11.1. договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В Додаткових угодах №1 від 24.03.2015р., №3 від 31.07.2015р., №4 від 10.10.2015р. до Договору сторони встановлювали ціну природного газу, що постачається, та порядок визначення цієї ціни (а.с.24, 26, 27).

В Додатковій угоді № 2 від 30.07.2015р. сторони узгодили умови проведення розрахунків (а.с.25).

В Додатковій угоді № 5 від 27.11.2015р. сторони узгодили реквізити сторін (а.с.28).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу впродовж січня 2015 грудня 2015р. природний газ на загальну суму 1139939,78 грн. Зазначене підтверджується двосторонніми підписаними актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р. на суму 154929,42 грн., від 28.02.2015р. на суму 132149,34 грн., від 31.03.2015р. на суму 107588,75 грн., від 30.04.2015р. на суму 8063,65 грн., від 31.10.2015р. на суму 123922,09 грн., від 30.11.2015р. на суму 268313,23 грн., від 31.12.2015р. на суму 344973,30 грн. (а.с.29-35).

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ, здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобовязання за Договором щодо оплати природного газу виконав, сплативши 1139939,78 грн., але при цьому відповідач порушив строки оплати, встановлені пунктом 6.1 Договору, за зобовязаннями січня-грудня 2015 року.

Зазначене підтверджується бухгалтерською випискою з балансового рахунку сальдо по підприємству та випискою по операціях з 01.01.2015 - 28.02.2018р. (а.с. 36-38).

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що в разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього Договору, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

За прострочення оплати природного газу, позивач нарахував відповідачу 40 635,31 грн. пені та 2 555,56 грн. 3% річних. Дані нарахування проведені позивачем за період 17.02.2015р. 15.03.2015р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в січні 2015р., за період 17.03.2015р. 01.04.2015р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в лютому 2015р., за період 15.04.2015р. 19.07.2015р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в березні 2015р., за період 15.05.2015р. 19.07.2015р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в квітні 2015р., за період 15.12.2015р. 27.01.2016р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в листопаді 2015р., за період 15.01.2016р. 24.03.2016р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в грудні 2015р. (а.с. 13-17).

За прострочення оплати природного газу, позивач нарахував відповідачу 1007,31 грн. інфляційних. Дані нарахування проведені позивачем за період 01.05.2015р. 31.07.2015р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в березні 2015р., за період 01.06.2015р. 30.06.2015р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в квітні 2015р. (а.с. 13-17).

Проте, відповідач пеню, 3% та інфляційні за порушення строків оплати не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Предметом розгляду даного спору є стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних втрат та пені за несвоєчасну оплату газу поставленого у січні квітні 2015р. та листопаді - грудні 2015р. на підставі договору купівлі-продажу природного газу №4128/15-ТЕ-24 від 31.12.2014р.

Заслухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Договір купівлі-продажу природного газу №4128/15-ТЕ-24 від 31.12.2014р., що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 2 статті 712 цього кодексу до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виплаває з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 ст. 530 Цивільного кодексу України врегульовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2. Договору №4128/15-ТЕ-24 встановлено, зокрема, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору продавець має право на нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

З матеріалів справи вбачається, що за спожитий природний газ у січні-грудні 2015р. основний борг було погашено несвоєчасно, за рахунок власних коштів (а.с.37-38).

За приписами ст.625 ЦК України прострочення відповідачем грошового зобовязання тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 2555,56 грн.:

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про розмір цих вимог в сумі 2555,56 грн., відповідає дійсності, а відтак заявлені 3% річних задоволені судом правильно.

Згідно ч.2 п.3.1 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Позивачем нараховано інфляційні втрати за прострочення основного зобовязання у загальній сумі 1007,31 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат за допомогою програми «ЛІГА:ЗАКОН», суд апеляційної інстанції зазначає, що він є арифметично вірним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 1007 ,31 грн.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» зазначено, щодо пені за порушення грошових зобовязань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобовязання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобовязання не може розцінюватись як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Розрахунок позивача щодо пені у загальному розмірі 40635,31 грн. за період з 17.02.2015 по 15.03.2015, з 17.03.2015 по 01.04.2015, з 15.04.2015 по 19.07.2015, з 15.05.2015 по 19.07.2015, з 15.12.2015 по 27.01.2016, з 15.01.2016 по 24.03.2016 відповідає вимогам законодавства.

Апеляційний господарський суд за допомогою інформаційно-пошукової системи «ЛІГА:ЗАКОН» перевірив розрахунки зроблені судом першої інстанції встановив, що він є арифметично вірними.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за Договором позивачем правомірно нараховано борг у розмірі 44 198,18 грн. у тому числі: пені - 40635,31 грн; 3% річних - 2555,56 грн.; інфляційних - 1007,31грн., за вище вказані періоди.

З огляду на викладене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції, рішення господарського суду Полтавської області від 20.09.2018р. у справі №917/851/18 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Хазар - 2007», с. Велика Круча, Полтавська область на рішення господарського суду Полтавської області від 20.09.2018 року у справі №917/851/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.09.2018 року у справі №917/851/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 21.12.2018 року.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя Л.Ф. Чернота