ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року Справа № 908/1409/17

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),
суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

Учасники справи
військовий прокурор Кришталевич М.В.;
позивач Міністерство оборони України м. Київ
представник: Бойко Р.І., довіреність №220/129/д від 30.01.2018, представник;
позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя
представник: не з`явився;
відповідач-1 Державне підприємство "Дніпровське", м. Запоріжжя
представник: Хорошко С.В., ордер ЗП №094704 від 23.11.2018, адвокат;
відповідач-2 Селянське (фермерське) господарство "Агролан",
с. Новотавричеське Оріхівського району Запорізької області
представник: Деревський С.В., ордер ЗП №044352 від 26.11.2018, адвокат, Литвиненко С.І., ордер ЗП №044354 від 26.11.2018, адвокат;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міністерство аграрної політики та продовольства України, м. Київ
представник: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України, м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2018 у справі №908/1409/17 (суддя Азізбекян Т.А., повне рішення складено 20.07.2018)
у справі
про визнання недійсним договору про спільну обробку землі та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.
В липні 2017 року військовий прокурор Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах - Міністерства оборони України (надалі позивач-1) та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя (надалі позивач-2) звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Державного підприємства «Дніпровське» (надалі відповідач-1), Селянського (фермерського) господарства «Агролан» (надалі відповідач-2) та просив визнати недійсними договір №1 від 25.08.2011 про спільний обробіток земельної ділянки, додаткову угоду від 01.04.2016 про внесення змін та доповнень до договору про спільний обробіток земельної ділянки №1 від 25.08.2011р., укладені між Селянським (фермерським) господарством «Агролан» та Державним підприємством «Дніпровське»; зобов`язати Державне підприємство «Дніпровське» повернути Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя земельну ділянку загальною площею 233 га, розташовану на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони, дозвіл на передачу її відповідачу-1 не надавався; при укладанні оспорюваного договору порушено вимоги ст.77, 116,123 Земельного кодексу України, ст.1,4 Закону України «Про використання земель оборони» та ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», тому такий договір підлягає визнанню недійсним.
Позивачі вимоги прокурора підтримували, просили позов задовольнити.
Відповідачі проти позову заперечували, вказували, що Державне підприємство «Дніпровське» є правонаступником Військового радгоспу «Дніпровський» та йому було передано все майно і права останнього, зокрема і спірна земельна ділянка, якою відповідач-1 користується впродовж тривалого часу, тому відсутні підстави вважати, що ця земельна ділянка відноситься до земель оборони, а отже відповідач-1 має всі законні права використовувати її в своїй господарській діяльності, зокрема і спільній діяльності з відповідачем-2.
Також відповідачами були надані заяви від 04.09.2017 та від 18.09.2017 про застосування позовної давності.
При первісному розгляді справи рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.09.2017, залишеним в силі Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.03.2018, позов було задоволено в повному обсязі.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.05.2018 судові акти у справі було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першою інстанції.
При новому розгляді справи за клопотанням Міністерства аграрної політики та продовольства України, обгрунтованим тим, що відповідач-1 відноситься до сфери управління Мінагрополітики, ухвалою суду від 11.07.2018 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, було залучено Міністерство аграрної політики та продовольства України (надалі третя особа).
За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.07.2018 (суддя Азізбекян Т.А.) в задоволенні позову відмолено, судовий збір покладено на позивача.
Приймаючи рішення суд виходив з того, що зі сфери управління Міністерства оборони України було передано в сферу управління Міністерства аграрної політики та продовольства України цілісний майновий комплекс Військового радгоспу «Дніпровський», а відповідно до ст.191 Цивільного кодексу України до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять всі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом, отже і спірна земельна ділянка, якою користувався Військовий радгосп «Дніпровський» була передана до управління Міністерства аграрної політики та продовольства України та закріплена за відповідачем-1, який вправі використовувати її в своїй господарській діяльності та відсутні правові підстави для визнання договору недійсним і повернення земельної ділянки до сфери управління Міністерства оборони України.
Доводи та вимоги апеляційної скарги.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Військовий прокурор Запорізького гарнізону Південного регіону України звернувся з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення і його вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
- суд порушив норми процесуального права та перейшов до розгляду справи по суті, не відклавши підготовчого засідання та не надавши третій особі часу для підготовки пояснень;
- суд не досліджував у судовому засіданні жоден документ, тобто упустив взагалі стадію дослідження доказів;
- суд не виконав вимоги щодо обов`язковості вказівок Верховного Суду та акт приймання-передачі від 03.03.2012 взагалі не досліджував, не дослідив того, що земельні ділянки до підпорядкування Міністерства аграрної політики та продовольства України не передавалися, а будівлі, зазначені в акті приймання-передачі, ніякого відношення до спірної земельної ділянки не мають;
- факт надання згоди Міністерством оборони України на передачу земельної ділянки із Наказу №516 та Розпорядження Кабінету Міністрів України №883 не вбачається, а щодо закріплення спірної земельної ділянки за військовим радгоспом документи відсутні; Міністерство оборони України заперечувало проти передачі земельних ділянок Міністерству аграрної політики та продовольства України;
- суд дійшов безпідставного висновку про пропуск прокурором позовної давності, оскільки спірна земельна ділянка до цього часу перебуває в незаконному користуванні відповідачів.
Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України на рішення господарського суду Запорізької області від 11.07.2018 у справі №908/1409/17 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.10.2018.
На виконання Указу Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", положень п. 3 ч. 1 ч. ч. 5, 7 ст. 31 ГПК України та в зв`язку з початком 03.10.2018 роботи Центрального апеляційного господарського суду забезпечено передачу справи №908/1409/17 за позовом Військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу до відповідача-1 - Державного підприємства "Дніпровське" до відповідача-2 - Сільського (фермерського) господарства "Агролан", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міністерство аграрної політики та продовольства України про визнання недійсним договору про спільну обробку землі та повернення земельної ділянки до Центрального апеляційного господарського суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2018 для розгляду справи №908/1409/17 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач), суддів: Орєшкіної Е.В., Подобєд І.М., яка ухвалою від 23.10.2018 прийняла справу до свого провадження, призначила її розгляд в судовому засіданні 26.11.2018.
В судовому засіданні оголошувалася перерва з 26.11.2018 до 10.12.2018.
В судовому засіданні прокурор та представник позивача-1 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Представник позивача-2 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також повністю погоджувався з доводами прокурора та просив апеляційну скаргу задовольнити, виклав своє бачення обставин справи (пояснення від 23.10.2018).
Третя особа в судове засідання не з`явилася, надіслала 24.09.2018 до суду свої пояснення щодо обставин передачі майна військового радгоспу з відання Міністерства оборони України, просила апеляційну скаргу відхилити. Вказує, що на виконання Розпорядження Кабінету Міністрів України №883 від 07.09.2011, наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №516 від 05.10.2011 прийняло за актом приймання-передачі від 30.03.2012 цілісний майновий комплекс військовий радгосп «Дніпровский» та вказаний акт на даний час є дійсним, тому спірна земельна ділянка правомірно знаходиться у користуванні відповідача-1, суд вірно встановив всі обставини справи, дослідив докази та відмовив у позові, при цьому прокурором також пропущено позовну давність для звернення з цим позовом.
Відповідач-1 з доводами апеляційної скарги не погодився, про що надав відзиви від 06.09.2018, 13.11.2018, 10.12.2018. В обгрунтування своїх заперечень посилається на наступне:
- судом не допущено порушення норм процесуального права при залученні до участі у справі третьої особи - Міністерства аграрної політики та продовольства України, а закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті здійснено за згодою учасників справи;
- судом також в судовому засіданні було досліджено акт приймання-передачі цілостного майнового комплексу та даних статистичної звітності і інші докази у справі та встановив, що землекористувачем земельної ділянки загальною площею 259 га є держгоспи оборони, а саме військовий радгосп «Дніпровський»;
- вважає, що прокурор не може заявляти вимогу в інтересах позивачів про визнання договору недійсним, оскільки вони не являються стороною цього договору, та в такому випадку може бути заявлена лише віндикаційна вимога;
- вважає, що Міністерством оборони України не оформлені належним чином документи на земельну ділянку та не зареєстровано право користування, зокрема і за позивачем-2, а матеріалами справи підтверджено, що належним землекористувачем є саме відповідач-1;
- вказує, що позивачами не доведено порушення їх прав та законних інтересів, а також укладення договору всупереч закону та інтересам держави і суспільства, наявність саме ділянки площею 233 га не доведена, судом вірно відмовлено в позові та зазначено про сплив позовної давності, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідач-2 також просить відмовити прокурору в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на відсутність доказів взяття позивачем-2 на облік спірної земельної ділянки площею 233 га, право постійного користування на цю ділянку за позивачем-2 не зареєстровано, як це передбачено чинним законодавством, а отже і порушення його права щодо вказаної ділянки відсутнє та він не має права вимагати усунення будь-яких порушень його прав на цю землю; погоджується з позицією відповідача-1, що саме йому належить право користування цією земельною ділянкою, та останній має право використовувати її в своїй господарській діяльності. Вважає, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами своє право на цю земельну ділянку, тому рішення суду про відмову в позові є законним та обгрунтованим.
Також наголошує на сплив позовної давності, про що ним до суду подавалася заява (відзив від 11.09.2018).
Обставини справи, встановлені апеляційним судом.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.
Прокурором до позовної заяви надано копію Акту на право користування землею від 29.07.1959, зі змісту якого вбачається, що військовій частині №78598 Одеського воєнного округу виконавчим комітетом Комишевахської районної Ради депутатів трудящих в постійне користування відведено земельну ділянку (спецучасток) загальною площею 259,56 га, з яких: орних земель (рілля, городи та залежі) - 188,7 га, пасовищних - 58,5 га, інших угідь - 12,36 га, яка розташована на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, Військове містечко №82 (а.с. 16 т.1).
У листі Міністерства оборони України №31/1/321 від 06.06.2003 на адресу Начальника Запорізького головного управління земельних ресурсів, повідомлялося, що запасний аеродром з захисними смугами, для функціонування якого була надана земельна ділянка площею 259,56 га, входить до єдиної аеродромної мережі аеродромів на особливий період, правонаступником є Запорізька КЕЧ району (а.с. 19 т.1).
Квартирно-експлуатаційне управління Південного оперативного командування також надавало довідку №32/1/580 від 05.10.2001, що «на теперішній час землекористувачем земельної ділянки аеродрому являється Запорізька квартирно-експлуатаційна частина району та згідно плану на 1997-2001 роки, затвердженого командувачем військами Південного оперативного командування 14.02.1997, була передана військовому радгоспу «Дніпровський», який є структурним підрозділом Міністерства оборони України (а.с.18 т.1).
На підставі Директиви Міністерства оборони України №Д-115/1/03 від 30.03.2003 року "Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України" Запорізьку КЕЧ району (ідентифікаційний код 07809992) переформовано та визначено її правонаступником КЕВ м. Запоріжжя (ідентифікаційний код 07809992) а.с. 49-54, 193 т.1.
КЕВ міста Запоріжжя із місцезнаходженням у м. Запоріжжя, вул. Земського Лікаря Лукашевича, 4, засновник Міністерство оборони України, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, код 07809992.
Наказом командувача військ ордена Червоного Прапора Південного оперативного командування від 11.08.2004 №401 "Про закріплення земельних ділянок за військовими радгоспами Південного оперативного командування в тимчасове користування на період 2004-2009 років" земельну ділянку в Оріхівському районі площею 248,56 га з земель КЕВ м. Запоріжжя передано у тимчасове користування для сільськогосподарських потреб та використання за цільовим призначенням Військовому радгоспу "Дніпровський".
Наказом командувача військ ордена Червоного Прапора Південного оперативного командування №433 від 01.09.2004р. «Про скасування наказу командувача військ Південного оперативного командування від 11.08.04 №401», з метою усунення порушень чинного законодавства України, що виникли у зв`язку з виданням наказу від 11.08.2004 №401 "Про закріплення земельних ділянок за військовими радгоспами Південного оперативного командування в тимчасове користування на період 2004-2009 років", наказ командувача військ ордена Червоного Прапора Південного оперативного командування від 11.08.2004 №401 "Про закріплення земельних ділянок за військовими радгоспами Південного оперативного командування в тимчасове користування на період 2004-2009 років" скасовано (а.с.20-22 т.1).
Як слідує із Довідки від 15.11.2017 за №0-8-0.30-389/169-17 з державної статистичної звітності на 01.01.2016, видане Відділом ГУ Держгеокадастру в Оріхівському районі, форма власності на спірну земельну ділянку землі державної власності, правовстановлюючий документ Акт на право користування землею, виданий 29 липня 1959 року (а.с.99 т.4). Відповідно до листів від 03.10.2016, від 12.07.2017, від 11.07.2017 (а.с.43, 181 т.1) Головне управління держгеокадастру в Запорізькій області повідомляло, що спірна земельна ділянка до цього часу обліковується як держгоспи оборони, сільськогосподарських угідь 249,2 га, під дворами та будівлями 9,8 га. Що також вбачається із Технічного звіту по інвентаризації земель військової частини 32950 Міністерства оборони України на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, складеного в 1993 році (а.с.83 -126 т.3, а.с.52 т.5) та Технічного звіту, складеного в 2017 році (а.с.93-98 т.4).
Як вбачається із Відомості наявності та використання земельних ділянок станом на 01.01.2017, складеної позивачем-2, земельна ділянка площею 259 га обліковується в КЕВ на підставі Акту від 29.07.1959 року.
Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження №883-р від 07.09.2011 року "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств та військових радгоспів до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства", в якому Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства України та Міністерства оборони України щодо передачі цілісних майнових комплексів державних підприємств та військових радгоспів" до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, та в Додатку до цього розпорядження наявний і Військовий радгосп «Дніпровський» (а.с.81 т.3, а.с.37 т.5).
Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №516 від 05.10.2011 року "Про приймання цілісних майнових комплексів Міністерства оборони України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України" цілісні майнові комплекси державних підприємств, в т.ч. військовий радгосп "Дніпровський" прийнято зі сфери управління Міністерства оброни України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.
Комісією, створеною відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 05.11.2011 року №516, виданого на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України №883-р від 07.09.2011 року, складено акт від 30.03.2012 року приймання-передачі цілісного майнового комплексу, майна та земельних ділянок, закріплених за військовим радгоспом «Дніпровський», відповідно до якого комісія здійснила приймання-передачу цілісного майнового комплексу майна та земельних ділянок, закріплених за військовим радгоспом «Дніпровський», згідно документів, що додаються (а.с.150 т.1, а.с.106-162 т.2). В акті зазначено, що технічна (проектна, експлуатаційна) та бухгалтерська (в тому числі первинна) документація щодо обєкта передачі знаходиться на військовому радгоспі «Дніпровський» та комісією не досліджувалися. Відповідальність за наявність, повноту і комплектність технічної та бухгалтерської документації несе керівник та бухгалтер військового радгоспу «Дніпровський». Додатками до акту зокрема зазначені інвентарні описи, переліки дебіторської та кредиторської заборгованості на 01.10.2011, баланси, звіти, статутні документи.
Судовою колегією досліджено Інвентарні описи №1, №2, №3 основних засобів, які є додатками до акту від 30.03.2012 року, та встановлено, що вони складені станом на 01.11.2010, містять відомості щодо інвентаризації рухомого, нерухомого майна, житлового фонду, та не містять даних щодо наявності земельних ділянок та їх передачі до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України у складі цілісного майнового комплексу військового радгоспу «Дніпровський». До акту не додано жодного правовстановлюючого документу щодо права користування земельними ділянками.
Також в квітні 2012 року було узгоджено Акт звірки фактичної наявності земель оборони, які закріплюються та обліковуються за військовим радгоспом «Дніпровський» Міністерства оборони України, який підписано представниками Військового радгоспу, Запорізького КЕВ, Управління Держкомзему м. Запоріжжя та Відділу Держкомзему в Оріхівському районі Запорізької області, в якому, зокрема зазначено про земельну ділянку 259,56 га (а.с.151 т.1, а.с.84 т.3).
Актом обстеження земельної ділянки військового містечка №82, розташованої за адресою с. Новотавричевське Оріхівський район Запорізької області від 21.04.2017 встановлено, що земельна ділянка розташована за межами населеного пункту на території Новотавричевської сільської ради, на території військового містечка не розташовано жодної будівлі або споруди; земельна ділянка орієнтованою площею 253 га оброблена невідомими особами, на всій ділянці засіяна сільськогосподарська продукція; частина земельної ділянки, що межує з с. Новотавричевське, орієнтованою площею 6 га, обробляється місцевими мешканцями. Зазначено, що договори щодо цієї ділянки КЕВ м. Запоріжжя ні з ким не укладалися. Зроблено висновок, що ділянка використовується не за призначенням (а.с.28-29 т.1).
Спірна земельна ділянка площею 233га є складовою частиною земельної ділянки, загальною площею 259,56га, наданої у користування за актом на право постійного користування землею від 29.07.1959 року, що підтверджується наявними у справі матеріалами.
Також матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що між Державним підприємством радгосп "Дніпровський" сторона-1 та Селянським (фермерським) господарством "Агролан" - сторона-2 було укладено договір №1 про спільний обробіток земельної ділянки. В ньому зазначена дата укладання 25.08.2011р. Договір скріплено підписами зі сторони-1 директор Терещенко Б.О., який діяв на підставі Статуту, та зі сторони-2 голова Прилуцький С.О., який діяв на підставі Статуту. Зі сторони-1 договір скріплений печаткою Военного радгоспу «Дніпровський» (а.с.36-42 т.1).
За умовами цього договору сторони зобов`язались шляхом об`єднання своїх зусиль та майна, що належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти у сфері сільського господарства без створення юридичної особи для досягнення наступних спільних господарських цілей: вирощування та збільшення об`єму сільгосппродукції, отримання прибутку (п. 1.1 Договору).
Відповідно до пп. 3.2.1 п. 3.2 розділу 3 договору сторона-1 зобов`язується з моменту підписання договору надати (передати) стороні-2 схему полів (з вказівкою земельної площі, яка буде спільно оброблятися).
За умовами п.4.2 договору сторони зобов`язалися спільно господарювати на земельній площі, виділеній для спільної діяльності по вирощуванню сільськогосподарської продукції; використовувати у сільськогосподарській діяльності (а саме використовувати під посіви) щорічно не менше ніж 100% земельної площі наданої стороною-1; здійснювати виконання робіт пов`язаних з вирощуванням сільськогосподарської продукції; при необхідності, на власний розсуд вести відокремлений баланс, статистичну звітність, бухгалтерський облік і податкову звітність щодо спільного обробітку земельної ділянки відповідно до чинного законодавства.
У п. 5.2 договору визначено, що сторони за даним договором спільно займаються вирощуванням зернових і технічних культур, а також виробництво меншої сільськогосподарської продукції на земельній ділянці загальною площею 233 га, відповідно до акту на право користування землею від 29.07.1959.
Внески і частки сторін по спільному обробітку земельної ділянки здійснюються таким чином: сторона-1 свій внесок здійснює шляхом передачі в спільну діяльність права користування земельною ділянкою загальною площею 233га, що зазначена в п.5.2. цього договору, для потреб сторони-2, що не суперечать діючому законодавству України; сторона-2 свій внесок здійснює платежами, що передбачені п.8.2. договору (п. п.6.1.1, 6.1.3.). Оплата за використання земельної ділянки здійснюється стороною-2 шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок сторони-1 щорічно у розмірі 500,00 грн за 1 га за один повний рік користування стороною-2 земельною ділянкою, що зазначена в п. 5.2. цього договору в строк до 31 грудня кожного року (п. 8.1., 8.2. договору).
Згідно з розділом 10 договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк цього договору починає свій перебіг у момент визначений у п. 10.1 та закінчується через 10 років з дня його укладення - 25.08.2021.
Відповідно до умов договору сторонами було складено та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки від 25.08.2011р., згідно якого сторона-1 передала у спільний обробіток земельну ділянку, загальною площею 233 га, яка знаходиться на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району. а сторона-2 прийняла у користування вище зазначену земельну ділянку. Акт підписано тими ж особами, що і договір та скріплено печаткою Военного радгоспу «Дніпровський».
Сторонами договору 26.08.2015 було укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору про спільний обробіток земельної ділянки №1 від 25.08.2011р., якою внесено зміни до п. 8.1., 8.2 договору №1 від 25.08.2011 та викладено в новій редакції, а саме: п.8.1. «Оплата за використання земельної ділянки здійснюється стороною-2 шляхом внесення грошових коштів до каси сторони-1»; п. 8.2. «Оплата, зазначена в пункті 8.1. цього договору, здійснюється щорічно у розмірі 1500,00 гривень за 1 га за один повний рік користування стороною-2 земельною ділянкою, зазначеною в пункті 5.2. цього договору в строк до 25 серпня кожного року пропорційно-рівними частками щомісяця, з урахуванням індексів інфляції. Дана оплата здійснюється з моменту укладення цієї додаткової угоди, тобто з 26.08.2015, відповідно до узгодженого сторонами графіку.
01.04.2016 між ДП «Дніпровським», що є правонаступником Військового радгоспу «Дніпровський» Міністерства оборони України, та С(Ф)Г «Агролан» укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до Договору про спільний обробіток земельної ділянки №1 від 25.08.2011, якою внесено зміни до п. 8.1., 8.2, 10.2 договору №1 від 25.08.2011 та викладено в новій редакції, а саме: п.8.1. «Оплата за використання земельної ділянки здійснюється стороною-2 шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок сторони-1 або готівкою через касу підприємства з дотриманням вимог чинного законодавства України до готівкових розрахунків»; п.8.2. «Вартість використання 1 га рілля на рік становить 2250,00 грн, з урахуванням вартості земельного податку. До оплати за використання земельної ділянки застосовуються індекси інфляції»; п.10.2. «Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього Договору та закінчується 25.08.2019». Доповнено Договір №1 від 25.08.2011 п.8.3. у наступній редакції: « 8.3. Оплата за користування земельною ділянкою за повний календарний рік сплачується рівними частками щомісячно до 25 числа поточного місяця».
В матеріалах справи наявний наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України №323 від 13.08.2015 «Про затвердження нової редакції Статуту Державного підприємства «Дніпровське», згідно якого перейменовано Військовий радгосп «Дніпровський» у Державне підприємство «Дніпровське» та затверджено нову редакцію Статуту, державна реєстрація якого здійснена 15.09.2015 (а.с.135-148 т.1).
Посилаючись на порушення відповідачами вимог чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 77, 116, 123 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 4 Закону України "Про використання земель оборони" та ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" та ту обставину, що Міністерством оборони України згоди на вилучення земельної ділянки із земель оборони або дозволів щодо передачі вказаної земельної ділянки не надавалося, питання укладання договору з Міністерством оборони України не узгоджувалося, Військовий прокурор звернувся до господарського суду з цим позовом про визнання недійсним договору та зобов`язання ДП "Дніпровське" повернути Міністерству оборони України в особі КЕВ м. Запоріжжя земельну ділянку площею 233га.
Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.
Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обгрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Військовий прокурор обгрунтував своє право на звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Запоріжжя тими обставинами, що на підставі укладеного між відповідачами Договору №1 від 25.08.2011 про спільний обробіток земельної ділянки, до якого було укладено додаткову угоду, відбулась неправомірна передача земельної ділянки оборонного призначення, що не відповідає вимогам Закону та порушує інтереси держави. Також прокурор зазначив, що позивачі належним чином не захищають порушені права держави, про що свідчить відсутність протягом тривалого часу вжитих заходів спрямованих на повернення земель оборони до законного користувача та зазначені обставини можуть бути підставою для звернення прокурора до суду з позовом у даній справі в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Запоріжжя, як органів, уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.
З огляду на приписи ст. ст. 1, 10 Закону України "Про оборону України", ст.ст. 3,10 Закону України «Про збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління в системі Збройних Сил України, які створені для захисту суверенітету, незалежності, територіальної цілісності України, тому звернення прокурора з цим позовом направлено на захист охоронюваних законом інтересів держави, уповноваженими органами якої є визначені прокурором позивачі, та апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції про наявність правових підстав для звернення прокурора з цим позовом.
Спір стосується правомірності знаходження земельної ділянки площею 233 га у фактичному користуванні відповідача-1 та можливості використання її в своїй господарській діяльності, зокрема, шляхом укладання оспорюваного договору про спільний обробіток землі.
Відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України, яка кореспондується із ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони", землями оборони визнаються землі надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Статтею 14 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, яка належить їм на праві оперативного управління.
Відповідно до абз. 3 ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".
Статтею 141 Земельного кодексу України визначені підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 142 Земельного кодексу України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
Відповідно до п. 5.6 Наказу Міністра оборони України №795 від 22.12.2011 року "Про затвердження Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України" припинення права постійного користування земельною ділянкою в разі добровільної відмови землекористувача здійснюється лише за наявності згоди Міністра оборони України на припинення права постійного користування земельною ділянкою за заявою землекористувача до власника земельної ділянки (а.с.119-124 т.1).
Матеріалами справи, зокрема листами Держгеокадастру підтверджується, що земельна ділянка загальною площею 259,56 га до цього часу обліковується як землі оборони на підставі Акту на право користування землею від 29.07.1959, тобто знаходиться в управлінні та постійному користуванні Міністерства оборони України, тоді як власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який ними розпоряджається.
Спірна земельна ділянка площею 233га є частиною цієї земельної ділянки, що не оспорюється сторонами.
Судом встановлено, що доказів, які б засвідчували добровільну відмову Міністерства оборони України від користування земельною ділянкою загальною площею 233га, яка є складовою частиною земельної ділянки площею 259,56га, матеріали справи не містять.
Крім того, згода Міністерства оборони України на вилучення та передачу саме спірної земельної ділянки, розташованої на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, не надавалась.
Рішення стосовно відчуження (передання до іншого відомства) спірної земельної ділянки Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України в порядку, встановленому ст. 149 Земельного кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 року №1282 "Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил", не приймалося.
Отже, право постійного користування (оперативного управління) земельною ділянкою, розташованою на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, загальною площею 259,56 га, до складу якої входить земельна ділянка площею 233 га, належить Міністерству оборони України.
Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржників щодо передачі спірної земельної ділянки у складі цілісного майнового комплексу військового радгоспу "Дніпровський" до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, зважаючи на наступне.
Положенням про передачу об`єктів права державної та комунальної власності, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1482 від 21.09.1998 року, встановлено порядок безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об`єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності, Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.
Згідно з п. 10 даного Положення, право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.
Як встановлено вище Розпорядженням Кабінету Міністрів України №883 від 07.09.2011 року було погоджено передачу до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України цілісного майнового комплексу військового радгоспу «Дніпровський», про що Міністерством оборони України та Міністерством аграрної політики та продовольства України було складено відповідний акт приймання-передачі.
Відповідно до ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового рогляду справи.
Колегією суддів апеляційного суду досліджено акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу, майна та земельних ділянок від 30.03.2012 року, відповідно до якого комісія здійснила приймання-передачу цілісного майнового комплексу майна та земельних ділянок, закріплених за військовим радгоспом «Дніпровський», згідно документів, що додаються (а.с.150 т.1, а.с.106-162 т.2). В акті зазначено, що технічна (проектна, експлуатаційна) та бухгалтерська (в тому числі первинна) документація щодо об`єкта передачі знаходиться на військовому радгоспі «Дніпровський» та комісією не досліджувалися. Відповідальність за наявність, повноту і комплектність технічної та бухгалтерської документації несе керівник та бухгалтер військового радгоспу «Дніпровський». Додатками до акту зокрема зазначені інвентарні описи, переліки дебіторської та кредиторської заборгованості на 01.10.2011, баланси, звіти, статутні документи. Також досліджено Інвентарні описи №1, №2, №3 основних засобів, які є додатками до акту від 30.03.2012 року, та встановлено, що вони складені станом на 01.11.2010, містять відомості щодо інвентаризації рухомого, нерухомого майна, житлового фонду, та не містять даних щодо наявності земельних ділянок та їх передачі до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України у складі цілісного майнового комплексу військового радгоспу «Дніпровський». До акту не додано жодного правовстановлюючого документу щодо права користування земельними ділянками військового радгоспу «Дніпровський». Такі докази не надані і при розгляді справи.
Сторонами також не надано жодних доказів щодо майна, яке було наявне на час передачі у Военного радгоспу «Дніпровський» і яке передається до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.
До акту долучені інвентаризаційні відомості станом на 01.11.2010, в яких відсутні відомості про земельні ділянки та їх правовий статус. Вказані відомості не можуть бути беззаперечним доказом наявності зазначеного в них майна саме станом на момент передачі.
Апеляційний суд констатує бездіяльність як з боку Міністерства оборони України так і Міністерства аграрної політики та продовольства України, які не здійснили належну передачу майна вказаного военного радгоспу, не оформили повні його переліки, не сформували земельні ділянки як об`єкти цивільних прав з присвоєнням кадастрових номерів, та не вирішили правовий статус земельних ділянок які фактично були у користуванні военного радгоспу, втім жодним правовстановлюючим документом вказане користування не визначалося.
Слід зазначити, що відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, землекористувач може приступати до використання земельної ділянки з моменту державної реєстрації правочину та виділення меж земельної ділянки в натурі.
Як встановлено судом вище, військовий радгосп не мав на час передачі цілісного майнового комплексу жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка є предметом оспорюваного договору про спільний обробіток землі.
Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України, що кореспондується із положеннями ст. 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти.
Прокурором та позивачами не оспорюється право користування земельними ділянками, що є під будівлями та спорудами, які передані відповідачу-1 у складі цілосного майнового комплексу.
Як підтверджується матеріалами справи земельна ділянка площею 259,56 га входить до єдиної аеродромної мережі аеродромів на особливий період (лист Міністерства оборони України №31/1/321 від 06.06.2003). На земельній ділянці площею 233 га, про витребування якої просить прокурор, відсутні будь-які будівлі та споруди, що підтверджується актом обстеження від 21.04.2017 та самими умовами оспорюваного договору, відповідно до яких сторона-2 зобов`язалася використовувати цю земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції (під посіви).
Відомості про передання земельних ділянок Міністерства оборони України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України" в розпорядженні КМУ №883 від 07.09.2011 відсутні, як і відсутні дані про зміну категорії земель, яка здійснюється відповідно до положень ст. 20 Земельного кодексу України, а саме віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Отже, посилання відповідачів на акт приймання-передачі від 30.03.2012 року, як підставу набуття права користування земельною ділянкою не відповідає фактичним обставинам справи та положенням чинного законодавства.
Станом на 30.03.2012 року, тобто на момент передачі цілісного майнового комплексу, майна та земельних ділянок військового радгоспу "Дніпровський" Міністерства оборони України до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України за актом приймання-передачі, радгосп не мав правовстановлюючого документу, на підтвердження права військового радгоспу "Дніпровський" користування спірною земельною ділянкою. Крім того, резолюцією Першого віце-прем`єр міністра України №4889/3/1-07 від 31.01.2007 року Міністерству оборони України зупинено здійснення операцій з реалізації та передачі земель оборони (в тому числі під об`єктами нерухомості), крім безоплатної передачі в комунальну власність земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного та житлового призначення разом з цими об`єктами, до прийняття окремого рішення. Наказ командуючого військ ордена Червоного прапора Південного оперативного командування №401 від 11.08.2004 року "Про закріплення земельних ділянок за військовими радгоспами Південного оперативного командування в тимчасове користування на період 2004-2009 років" було скасовано наказом командуючого військ ордена Червоного прапора Південного оперативного командування №433 від 11.09.2004 року.
Присутні в судових засіданнях апеляційної інстанції представники Військової прокуратури та Міністерства оборони України пояснили, що фактично військовий радгосп "Дніпровський" вийшов зі сфери управління Міністерства оборони України цілісним майновим комплексом, але передачі земельних ділянок не відбулось.
Отже, вказаний акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу, майна та земельних ділянок від 30.03.2012 року не є доказом вилучення спірної земельної ділянки з земель оборони та передання її до сфери Міністерства аграрної політики та продовольства України.
Державним підприємством "Дніпровське" не надано суду належних доказів на підтвердження припинення права Міністерства оборони України на земельну ділянку площею 233га, розташовану на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82.
Судом першої інстанції також безпідставно визнано, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.03.2009 у справі №10/122/09 встановлена обставина, що військовий радгосп «Дніпровський» починаючи з 03.10.2007 є землекористувачем спірної земельної ділянки площею 233 га, та суд прийняв цю обставину як підтвердження законного землекористування, оскільки цим рішенням не досліджувався факт наявності у позивача титульного права на спірну земельну ділянку, а встановлено тільки фактичне використання цієї ділянки военним радгоспом. Вказане також не впливає на відсутність факту передачі цієї ділянки в сферу управління Мінагрополітики, тому, що на час винесення рішення у 2009 році військовий радгосп був структурним підрозділом Міністерства оборони України, цільове призначення спірної земельної ділянки як земель оборони не було змінено та ділянка знаходилася в оперативному управління Міноборони.
З аналізу вище встановлених судом фактичних обставин справи та положень чинного законодавства суд доходить висновку, що спірна земельна ділянка не була надана військовому радгоспу у користування з дотриманням вимог чинного законодавства, право користування не було закріплено жодним належним документом. Єдиним належним доказом щодо вказаної земельної ділянки є Акт на право користування землею від 29.07.1959, зі змісту якого вбачається, що військовій частині №78598 Одеського воєнного округу в постійне користування відведено земельну ділянку (спецучасток), тобто вона відноситься до земель оборони і знаходиться в оперативному управління Міністерства оборони України.
Висновок суду першої інстанції, що право користування спірною земельною ділянкою перейшло до відповідача-1 у складі цілісного майнового комплексу є помилковим та не відповідає обставинам справи, оскільки як встановлено колегією суддів вище, вказана ділянка не перебувала у законному користуванні військового радгоспу, а тимчасове фактичне використання земельної ділянки, яка є землями оборони, не створює жодних правових наслідків та правонаступник не може набути права на майно, яке не належало правопопереднику на законній підставі.
Згідно з приписами ст. 317 Цивільного кодексу України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу, тобто на рівні з власником майна.
За приписами ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст. 212 Земельного кодексу України).
Як встановлено судом вище, позивачі мають право на спірну земельну ділянку як постійні користувачі, тому їх право захищається законом і як і право власника, та їх вимоги щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання її повернути є такими, що відповідають способам захисту, визначеним ст.16 Цивільного кодексу України, та підлягають задоволенню.
Доводи відповідачів, що позивачі не являються власниками земельної ділянки, яка знаходиться у державній власності, тому не мають права звертатися до суду з цим позовом, оскільки їхні права не порушені, спростовуються вище наведеними положеннями Цивільного кодексу України.
Щодо вимоги Військового прокурора Запорізького гарнізону про визнання недійсним Договору №1 від 25.08.2011 про спільний обробіток земельної ділянки, з врахуванням додаткової угоди, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".
Як зазначено судом вище право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна та лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; право законного володільця захищається на рівні з правом власника.
З огляду на відсутність на час укладення оспорюваного договору рішення про надання дозволу ДП «Дніпровське» та С(Ф)Г "Агролан» на використання спірної земельної ділянки загальною площею 233 га, віднесеної до категорії земель оборони, зміст оскаржуваного правочину, укладеного відповідачами у даній справі, суперечить положенням ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, ст. 77, 116, 123 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 2 Закону України "Про використання земель оборони", відтак наявні підстави для визнання його недійсним в судовому порядку відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, як такого, що суперечить вимогам закону.
Також слід зазначити, що військовий радгосп «Дніпровський було перейменовано в Державне підприємство «Дніпровське» на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №323 від 13.08.2015, та затверджено нову редакцію Статуту, державна реєстрація якого здійснена 15.09.2015. Втім, оспорюваний договір датований 25.08.2011 із зазначенням стороною договору Державне підприємство радгосп «Дніпровський».
Станом на 25.08.2011 ще не було прийнято Розпорядження №883-р від 07.09.2011 року, не відбулася передача цілісного майнового комплексу (акт складено 30.03.2012) та не відбулася державна реєстрація Державного підприємства «Дніпровське», тобто воно ще не набуло цивільної право- та дієздатності. На час укладення договору ще існував Військовий радгосп «Дніпровський», отже договір укладено особою, що не мала цивільної правоздатності на час його укладення, або ж фактично сторонами договір укладався значно пізніше зазначеної в ньому дати.
За таких обставин, апеляційний господарський суд доходить висновку щодо правомірності позовних вимог про визнання недійсним договору про спільний обробіток земельної ділянки №1 від 25.08.2011р. та додаткової угоди №1 від 01.04.2016р. про внесення змін та доповнень до договору, що укладені між Державним підприємством "Дніпровське" та Селянським (фермерським) господарством "Агролан", та зобов`язання Державне підприємство "Дніпровське" повернути Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя земельну ділянку загальною площею 233 га, розташовану на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82.
Відповідачами було заявлено про застосування позовної давності.
Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За даними правовідносинами застосовується загальна позовна давність три роки.
При зверненні з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Запоріжжя, прокурор зазначив, що про порушення права позивачам та прокурору стало відомо після проведеного у квітні 2017 року обстеження земельної ділянки військового містечка №82, розташованої за адресою: с. Новотавричеське Оріхівського району Запорізької області, проведеного комісією на виконання завдання Генеральної прокуратури України.
Відповідачі наполягають, що про порушення прав позивачам було відомо з 2012р., з моменту складання акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу, майна та земельних ділянок від 30.03.2012 року до сфери Міністерства аграрної політики та продовольства України.
Як встановлено судом вище, вказаний акт від 30.03.2012 не містив жодних посилань та доказів щодо спірної земельної ділянки, не було змінено статусу ділянки як земель оборони, до часу державної реєстрації Державного підприємства «Дніпровське», яка відбулася 15.09.2015, земельну ділянку використовував военний радгосп, як структурний підрозділ Міністерства оборони України, а лише з часу державної реєстрації Державного підприємства «Дніпровське» 15.09.2015 відбулося безпідставне використання земельної ділянки Відповідачем-1. Прокурор звернувся з позовом до суду 10.07.2017, тобто в межах в межах трирічного строку, та позовна давність ним не пропущена.
Також слід зазначити, що порушення права постійного користування (оперативного управління) на землю Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Запоріжжя, яке полягає в обмеженні у його здійсненні, є триваючим і відбувається по цей час, чим об`єктивно порушуються права позивачів на користування та розпорядження майном. Оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення, власник може пред`явити такий позов у будь-який час, незалежно від того, коли почалося порушення його прав.
Виходячи з наведеного, право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу постійного землекористувача, яким в даному випадку є Міністерство оборони України в особі КЕВ м. Запоріжжя.
Матеріалами справи підтверджується, що ні військовий прокурор, ні позивачі у справі не є сторонами оспорюваного договору про спільний обробіток земельної ділянки №1 від 25.08.2011р., що укладений відповідачами та фактично дізналися про його наявність під час проведеної перевірки 21.04.2017. Втім, позивачі не були позбавлені можливості дізнатися про те, що вказана земельна ділянка обробляється іншими особами раніше. Як зазначено у оспорюваному договорі, він укладений 25.08.2011. Але судом встановлено, що відповідач-1 набув цивільної правоздатності 15.09.2015, тобто такий договір не міг бути укладений раніше цієї дати, та позивачі не могли знати щодо порушення своїх прав відповідачами раніше вказаної дати, тобто прокурор звернувся до суду з позовом і в цій частині в межах строку позовної давності.
До того ж, пояснення відповідачів свідчать, що відповідач-1 визнає утримання спірної земельної ділянки, оскільки вважає користування та подальше розпорядження законним та правомірним.
За встановлених обставин суд доходить висновку, що позов подано в межах позовної давності, а заяви відповідачів про її застосування залишаються без задоволення.
За приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги прокурора є обгрунтованими, підтвердженими належними та допустимим доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі, а на підтвердження своїх доводів відповідачі не надали відповідних доказів, тому їх заперечення судом відхиляються.
При вирішенні спору судом розглянуті основні доводи апеляційної скарги та заперечення відповідачів і надана на них обгрунтована відповідь по тексту даної постанови.
Аналізуючи через призму ст. 86 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У справі, що розглядається, апеляційний суд доходить висновку, що сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на встановлене колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні не повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана невірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, тому місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відмову в позові.
Таке рішення суду відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову. Доводи апелянта визнаються обгрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд справи в апеляційній інстанції покладаються на відповідачів.
Керуючись ст. ст. 269, 270, п.3, 4 ч.1 ст. 277, ст. 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України, м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2018 у справі №908/1409/17 задовольнити.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2018 у справі №908/1409/17 скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати недійсним Договір про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011, Додаткову угоду №1 від 01.04.2016 про внесення змін та доповнень до Договору про спільну обробку земельної ділянки №1 від 25.08.2011, укладені між Селянським (фермерським) господарством Агролан (70510, Запорізька область, Оріхівський район, с. Новотавричеське, вул. Аграрна, 6; ) та Державним підприємством Дніпровське (69013, м. Запоріжжя, вул. Незалежності, 13, ).
Зобов`язати Державне підприємство Дніпровське (69013, м. Запоріжжя, вул. Незалежності, 13, ) повернути Міністерству оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ) в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя (69063, м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, 4; ) земельну ділянку загальною площею 233 га, розташовану на території Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, військове містечко №82, про що видати наказ.
Стягнути з Державного підприємства Дніпровське (69013, м. Запоріжжя, вул. Незалежності, 13; ) на користь Військової прокуратури Південного регіону України (65012, м. Одеса, вул. Пироговська, 11; ; МФО 820172, ДКСУ, м. Київ, р/р 2762) витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви 1600,00 грн (одна тисяча шістсот грн), витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї апеляційної скарги 2400,00 грн (дві тисячі чотириста грн), про що видати наказ.
Стягнути з Селянського (фермерського) господарства Агролан (70510, Запорізька область, Оріхівський район, с. Новотавричеське, вул. Аграрна, 6; ) на користь Військової прокуратури Південного регіону України (65012, м. Одеса, вул. Пироговська, 11; ; МФО 820172, ДКСУ, м. Київ, р/р 2762) витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви 1600,00 грн (одна тисяча шістсот грн), витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї апеляційної скарги 2400,00 грн (дві тисячі чотириста грн), про що видати наказ.
Відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 17.12.2018.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова
Суддя І.М. Подобєд
Суддя Е.В. Орєшкіна