СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2018 р. Справа № 913/599/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представників сторін:

прокурор - Хряк О.О., службове посвідчення №028256 від 15.08.2014,

позивача - не з'явився,

1-го відповідача - Чернікова А.М. на підставі довіреності від 05.06.2018 №01-19-3280,

2-го відповідача - Тютюников В.Л. на підставі довіреності від 03.12.2018,

третіх осіб - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокуратури Луганської області (вх.№1032Л/2) на рішення Господарського суду Луганської області від 19.12.2017, ухвалене у приміщенні Господарського суду Луганської області колегією суддів у складі: головуючий суддя Корнієнко В.В., суддя Зюбанова Н.М., суддя Косенко Т.В., час проголошення рішення - 15:25год., дата складання повного тексту рішення - 28.12.2017, у справі №913/599/17

за позовом керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

до 1-го відповідача: Попаснянської районної державної адміністрації, м. Попасна Луганської області; 2-го відповідача: Фермерського господарства "Біта", смт. Комишуваха Луганської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1. Комишувахська селищна рада, смт. Комишуваха Луганської області, 2. ОСОБА_3, м. Попасна Луганської області, 3. ОСОБА_4, с. Володимирівка, Артемівський район, Луганська обл., 4. ОСОБА_5, м. Попасна, Луганська обл., 5. ОСОБА_6, м. Попасна, Луганська обл., 6. ОСОБА_7, м. Попасна, Луганська обл., 7. ОСОБА_8, смт. Комишуваха Луганської області

про визнання недійсним розпорядження, договору оренди земельних часток (паїв) та їх повернення

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області звернувся до місцевого господарського суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області з позовною заявою до вказаних відповідачів, в якій заявлено вимоги:

- про визнання недійсним розпорядження голови Попаснянської районної державної адміністрації від 29.02.2016 № 52 "Про надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв)" Фермерському господарству "Біта";

- про визнання недійсним договору оренди земельних часток (паїв), укладеного 22.03.2016 між Попаснянською районною державною адміністрацією та Фермерським господарством "Біта", який зареєстровано Комишувахською селищною радою за №121/16 від 22.03.2016;

- про зобов'язання Фермерського господарства "Біта" повернути Попаснянській районній державній адміністрації не витребувані земельні частки (паї) у складі єдиного земельного масиву загальною площею 73, 86 умовних кадастрових гектарів, передані йому в оренду на підставі договору, зареєстрованого Комишувахською селищною радою за № 121/16 від 22.03.2016.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 19.12.2017 в позові відмовлено повністю з тих підстав, що судом встановлено, що невитребувані земельні частки (паї) у складі єдиного земельного масиву загальною площею 73, 86 умовних кадастрових гектарів, що розташовані у масиві №96, які передані 2-му відповідачу в оренду на підставі оспорюваного розпорядження 1-го відповідача, не належали громадянам, вказаним у Додатку до оспорюваного розпорядження; розпорядженням Попаснянської райдержадміністрації від 20.10.2017 №525 (яким внесено зміни до оспорюваного розпорядження від 29.02.2016 №52) правомірно виключено вказаний Додаток, який за своїм змістом не відповідав фактичним обставинам. Само оспорюване розпорядження (як у первісній редакції, так і у зміненій), без вказаного Додатку, не суперечить діючому законодавству та не порушує інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області. Суд також дійшов висновку, що доводи прокурора про те, що 1-й відповідач при прийнятті оспорюваного розпорядження перевищив свої повноваження - передав в оренду розподілені частки (паї), не підтверджуються поданими учасниками справи доказами та матеріалами справи.

Доводи прокурора про те, що земельні частки (паї) передавалися в оренду 2-му відповідачу за відсутності відповідної документації із землеустрою та без визначення меж в натурі (на місцевості) та місцезнаходження земельних часток (паїв) не були прийняті судом у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, прокуратура Луганської області звернулась до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідачів у справі на користь прокуратури Луганської області 52 517, 60грн судового збору.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що земельні частки (паї), які розташовані в масиві №96 колишнього КСП "Забойщик", передано в оренду ФГ "Біта" за відсутності відповідної документації із землеустрою та без визначення меж в натурі (на місцевості) та місцезнаходження земельних ділянок, що є підставою для визнання розпорядження Попаснянської райдержадміністрації №52 від 29.02.2016 та договору №121/16 від 22.03.2016 недійсними. З урахуванням позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, а також враховуючи, що орендодавцем за умовами договору оренди земельних часток (паїв) є Попаснянська райдержадміністрація, вважає, що спірні земельні ділянки підлягають поверненню Фермерським господарством "Біта" вказаному органу державної влади. На думку апелянта, зазначені доводи прокурора не було прийнято судом до уваги.

Апелянт також зазначає, що долучена план-схема масиву №96 не відповідає загальним вимогам кадастрового плану земельної ділянки, які встановлені статтею 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр". Крім того, з оскаржуваного розпорядження та договору вбачається, що останні прийняті та укладені на підставі проекту роздержавлення та приватизації земель КСП "Забойщик" за відсутності відповідної документації із землеустрою.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2018 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2018, Фермерське господарство "Біта" звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду від 22.08.2018 касаційну скаргу Фермерського господарства "Біта" задоволено частково; постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2018 у справі №913/599/17 скасовано; справу направлено на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду від 22.08.2018 мотивована тим, що вирішуючи питання правового статусу спірної земельної ділянки, суд апеляційної інстанції у порушення зазначених положень законодавства не врахував, що невитребувані земельні ділянки (паї) не є землями державної власності, а тому ГУ Держгеокадастру не може бути розпорядником таких земель, а відтак, не з'ясував і у постанові не зазначив наявність/відсутність порушення прав та інтересів держави, на захист яких прокурор звернувся з позовом до суду, а у зв'язку із цим не дав належної правової оцінки запереченням і доводам ГУ Держгеокадастру, яке позов прокурора не підтримало та протягом усього часу розгляду справи зауважувало, що у цих правовідносинах саме Попаснянська РДА є компетентним органом, до повноважень якого належить розпорядження невитребуваними земельними частками (паями), у тому числі щодо надання їх в оренду. При цьому, суд апеляційної інстанції належним чином не встановив і в постанові не зазначив відповідний орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування, який у межах своїх повноважень приймає рішення щодо надання таких земельних ділянок у користування.

Верховним Судом також зазначено, що суд апеляційної інстанції не дав правової оцінки розпорядженню Попаснянської РДА від 20.12.2017 №525, обмежившись загальним посиланням на те, що предметом як розпорядження від 29.02.2016 №52, так і договору оренди є розподілені (витребувані) земельній частки, на які особами отримано державні акти про право власності, належним чином не встановив і не навів перелік таких осіб, наявність/відсутність порушення їх прав або законних інтересів оспорюваними розпорядженням і договором та якими доказами підтверджуються зазначені обставини. Водночас, в залежності від встановлених судом обставин, суду апеляційної інстанції слід обговорити питання щодо застосування правового висновку, наведеного, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №911/4144/16, від 08.05.2018 №910/13755/17 про те, що спори у справах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, проте предмет спору, в яких безпосередньо стосується прав і обов'язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Разом з тим, Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", крім іншого, постановлено ліквідувати Донецький апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області з місцезнаходженням у місті Харкові.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць) та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

На підставі Указу Президента України від 28.09.2018 №295/2018 "Про переведення суддів" переведено суддів Донецького апеляційного господарського суду на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

У відповідності до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в газеті "Голос України" (№185 (6940) від 03.10.2018) розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

13.11.2018 до Східного апеляційного господарського суду надійшла справа №913/599/17.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2018 прийнято апеляційну скаргу прокуратури Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 19.12.2017 у справі №913/599/17 до провадження; призначено справу №913/599/17 до розгляду на 18.12.2018 о 15:00год.; встановлено учасникам справи строк до 03.12.2018 для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту.

30.11.2018 від Головного управління Держгеокадастру у Луганській області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1736), зазначає, що нерозподіленою (невитребуваною) земельною часткою (паєм) є земельна частка, яка виділена в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), якщо власник такої земельної частки не звернувся за її отриманням або помер, а спадкоємці з певних причин спадщини не прийняли; такі землі за своїм правовим статусом не є землями державної чи комунальної власності, а перебувають лише у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 19.12.2017 - без змін.

03.12.2018 від Попаснянської райдержадміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1795), зазначає, що порушення прав та інтересів держави у спірних правовідносинах відсутні; земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об'єктами земельних відносин і мають різний правовий режим, у випадку оренди земельної частки (паю) встановлюються орендні відносини щодо права на земельну частку (пай), не визначену в натурі і посвідчену сертифікатом. 1-ий відповідач також зазначає, що судом першої інстанції в ході розгляду справи встановлено, що невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) у складі масиву №96 не належали громадянам, переліченим у додатку до оспорюваного розпорядження, а вони отримали у приватну власність земельні частки (паї) в інших масивах, у зв'язку із наведеним вказаний додаток був виключений, оскільки не відповідав фактичним обставинам справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 19.12.2017 - без змін.

04.12.2018 від Фермерського господарства "Біта" надійшов відзив на апеляційну скаргу (29.11.2018 подано до органу поштового зв'язку) (вх.№1925), зазначає, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується власником земельної ділянки, проте, спірні земельні ділянки не належать до державної чи комунальної власності; 2-ому відповідачу надані в оренду єдиним масивом шість суміжно розташованих індивідуальних земельних ділянок на масиві №96 загальною площею 73, 86га. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 19.12.2017 - без змін.

17.12.2018 від прокуратури Луганської області надійшла відповідь на відзив на апеляційні скарги (вх.№2452), зазначає, що підставами для звернення прокурора із даним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області як контролюючого органу, а не як розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної власності, стали порушення інтересів держави у сфері охорони та використання земель в процесі надання у користування (в тому числі в оренду), бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Луганській області як контролюючого органу в частині вжиття заходів щодо визнання спірного розпорядження і договору недійсними та повернення спірних земельних ділянок; вважає, що фактично 1-им відповідачем передано саме земельні ділянки загальною площею 73, 86 не умовних кадастрових, а фізичних гектарів з порушенням процедури, передбаченої чинним земельним законодавством.

Крім того, прокурор вважає, що не підлягає застосуванню у даній справі правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №911/4144/16, від 08.05.2018 у справі №910/13755 щодо розгляду за правилами цивільного судочинства справ, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, оскільки предмет спору у вказаній справі жодним чином не впливає та не може вплинути на права фізичних осіб, залучених до участі у справі як треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 18.12.2018 прокурор оголосив доводи апеляційної скарги, відповідь на відзив на апеляційні скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представник 1-го відповідача оголосила відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 19.12.2017 - без змін.

Представник 2-го відповідача оголосив відзив на апеляційну скаргу, також просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 19.12.2017 - без змін.

Інші учасники своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином завчасно повідомлені про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники справи належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, а неявка їх представників у судове засідання не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті, про що учасники справи були повідомлені ухвалою суду від 15.11.2018, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом,

- головою Попаснянської районної державної адміністрації прийнято розпорядження від 29.02.2016 №52 "Про надання в оренду невитребуваних земельних часток (паїв)" наступного змісту:

"Розглянувши клопотання ФГ "Біта" від 19.02.2016, на підставі статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)", керуючись роз'ясненням Державної реєстраційної служби України від 15.01.2013 №10-06-15-13 стосовно того, що земельна частка (пай) не є земельною ділянкою, а є умовною часткою земель, що не відноситься до об'єктів нерухомого майна, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах, а місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені у натурі (на місцевості), з метою забезпечення раціонального використання земельних ресурсів, збереження і відтворення родючості ґрунтів, захисту їх від псування і забруднення, вирішила:

1. Вважати земельні частки (паї), на які громадяни, котрі мають право на земельну частку (пай) відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не отримали сертифікатів чи іншим чином не заявили свої права на земельну частку (пай), власники яких померли, їх спадкоємці не прийняли спадщину - невитребуваними земельними частками (паями) у кількості 6 шт. (рілля).

2. Передати в оренду ФГ "Біта" невитребувані земельні частки (паї) у складі єдиного земельного масиву загальною площею 73, 86 умовних кадастрових гектарів, у т.ч. 73,86 га - рілля, яке розташовано у масиві №96 згідно з Проектом роздержавлення та приватизації земель КСП "Забойщик", без визначення меж в натурі (на місцевості) та місцезнаходження земельних часток (паїв) за межами населених пунктів на території що за даними Державного земельного кадастру враховується в межах Комишувахської селищної ради Попаснянського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 10 років або до моменту отримання їх власниками права власності на земельні ділянки.

3. ФГ "Біта" повідомити власників земельних часток (паїв) чи їх спадкоємців, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок про результати проведеного розподілу земельних часток (паїв) у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження, та надати докази цього повідомлення.

4. Доручити Комишувахській селищній раді здійснити розрахунок розміру орендної плати і надати до райдержадміністрації розрахунок орендної плати та реквізити для перерахування плати.

5. ФГ "Біта" у місячний термін укласти договір оренди земельних часток (паїв) з райдержадміністрацією, форма якого затверджена Наказом Держкомзему України від 17.01,2000р. № 5.

6. Комишувахській селищній раді зареєструвати договір оренди земельних часток (паїв), які невитребувані їхніми власниками, та розташовані єдиним земельним масивом, у порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів від 24.01.2000 № 119.

7. У разі невиконання одного з пунктів цього розпорядження воно втрачає чинність.

Контроль за виконанням розпорядження покласти на заступника районної держаної адміністрації ОСОБА_10І."

Вказане розпорядження підписано головою Попаснянської районної державної адміністрації ОСОБА_11

- Розпорядження не містить посилань на наявність додатків до нього, однак, до розпорядження додано Додаток:

"Власники сертифікатів не витребуваних паїв, які померли на території Комишуваської селищної ради" з наступним змістом:

ПІБ№ сертифіката№ масива№ паяПлоща, га
ОСОБА_12ЛГ №5012, 17
ОСОБА_13ЛГ №5110, 89
ОСОБА_14ЛГ №5212, 11
ОСОБА_8ЛГ №5413, 21
ОСОБА_15ЛГ №5514, 34
ОСОБА_16ЛГ №611, 14
73, 86
Додаток підписано керівником апарату районної державної адміністрації ОСОБА_17

У ході розгляду справи судом встановлено, що викладені у Додатку відомості не відповідають дійсності.

Зокрема, ще до прийняття оспорюваного розпорядження спадкоємці вказаних у додатку осіб: ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 успадкували право на земельну частку (пай) за вказаними сертифікатами та отримали за відповідними актами в приватну власність земельні ділянки, які розташовані в інших, ніж зазначено у Додатку, масивах та іншою площею.

- Залучені судом до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, спадкоємці вказаних осіб надали суду наступні письмові пояснення:

ОСОБА_3 роз'ясненнями від 14.10.2017 (т.2 а.с.114) повідомила суд про те, що вона отримала право на земельну частку (пай) від свого батька ОСОБА_12, яке йому належало на підставі втраченого сертифікату серії ЛГ №0033202. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом отримала сертифікат про право на земельну частку (пай) РН НОМЕР_3 та отримала у приватну власність земельну ділянку №611 загальною площею 6, 4363 га в масиві №95, кадастровий номер НОМЕР_5:012:0009, яка з 2013 року та по теперішній час знаходиться в оренді ФГ "Світлана".

ОСОБА_4 поясненнями від 09.10.2017 (т.2 а.с.65) повідомила суд про те, що вона отримала право на земельну ділянку №630 в масиві №90, загальною площею 14, 5100га, кадастровий номер НОМЕР_2:003:0013 в спадщину від свого батька ОСОБА_18, який в свою чергу отримав її у спадщину від свого батька ОСОБА_14; на вказану земельну ділянку у 2007 році отримано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ НОМЕР_4; на теперішній час земельна ділянка знаходиться в оренді ФГ "Біта".

ОСОБА_5 відзивом від 13.10.2017 (т.2 а.с.72) пояснив, що йому належать на праві приватної власності 1/2 земельної ділянки №644, кадастровий номер НОМЕР_2:005:0043 та 1/2 земельної ділянки №644, кадастровий номер НОМЕР_2:003:0020; право власності на вказані земельні ділянки отримав в спадщину від батька ОСОБА_19, який отримав в спадщину від своєї матері ОСОБА_15 на підставі сертифіката серії ЛГ №0033188; на теперішній час земельна ділянка знаходиться в оренді ФГ "Біта".

ОСОБА_6 відзивом від 13.10.02017 (т.2 а.с.87) пояснив, що йому належать на праві приватної власності 1/2 земельної ділянки №644, кадастровий номер НОМЕР_2:005:0043 та 1/2 земельної ділянки №644, кадастровий номер НОМЕР_2:003:0020; право власності на вказані земельні ділянки отримав в спадщину від батька ОСОБА_19, який отримав в спадщину від своєї матері ОСОБА_15 на підставі сертифіката серії ЛГ №0033188; на теперішній час земельна ділянка знаходиться в оренді ФГ "Біта".

ОСОБА_20 відзивом від 04.10.2017 (т.2 а.с.50) пояснила, що вона успадкувала земельну ділянку, яка належала її сину ОСОБА_16; у її власності знаходиться земельна ділянка №478 кадастровий номер НОМЕР_1:004:0077, загальною площею 5,9165 га, в масиві №76, яку вона отримала у приватну власність на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0033097, за Державним актом серії І-ЛГ НОМЕР_6 з 2001 року земельна ділянка знаходиться в оренді у ФГ "Віктор".

Аналогічні відомості повідомило суду і Головне управління Держгеокадастру у Луганській області письмовими поясненнями від 05.09.2017 (т.1 а.с.173).

Листом від 23.11.2017 №195 Комишувахська селищна рада повідомила, що згідно актового запису про смерть №12 від 02.02.2006, складеного Комишувахською селищною радою, громадянка ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

За інформацією, що зберігається в Комишуваській селищній раді в електронному вигляді, при розподілі земельних ділянок між власниками сертифікатів на земельну частку (пай), громадянці ОСОБА_13 дістався пай №81 на масиві №21 (копія витягу додається).

Земельна ділянка пай №81 на масиві №21 в теперішній час є не витребуваною земельною ділянкою (копія витягу надається).

Листом від 12.12.2017 №214 Комишуваська селищна рада повідомила суд, що спадкоємці ОСОБА_13 до селищної ради не зверталися; зі слів сусідів і мешканців смт. Комишуваха, гр. ОСОБА_13 заміжньою не була, дітей не мала, її поховання здійснили сусіди.

Комишуваська селищна рада також пояснила, що власником сертифіката серії ЛГ №0033189 є ОСОБА_8, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1; останній участі у зборах власників сертифікатів на земельну частку (пай) не приймав.

30 квітня 2013 року Комишувахською селищною радою зареєстрований (реєстр. № 19/12) договір оренди землі між Орендодавцем ОСОБА_8 та Орендарем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_21, згідно якому в оренду передається земельна ділянка загальною площею 9, 81 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на землях Комишувахської селищної ради, масив №16.

Комишувахська селищна рада повідомила суд про те, що у неї відсутня інформація про оформлення громадянами ОСОБА_13 та ОСОБА_8 прав власності на земельні ділянки колишнього КСП "Забойщик", яке належить їм на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Вищевказані обставини, підтверджуються поданими третіми особами доказами (завіреними копіями сертифікатів, свідоцтв про спадщину, державних актів на землю, договорами оренди землі).

- Таким чином, судом встановлено, що невитребувані земельні частки (паї) у складі єдиного земельного масиву загальною площею 73, 86 умовних кадастрових гектарів, що розташовані у масиві №96, які передані 2-му відповідачу в оренду на підставі оспорюваного розпорядження 1-го відповідача, не належали громадянам, вказаним у Додатку до оспорюваного розпорядження.

Прокурор подав суду Технічну документацію з паювання земель колективної власності КСП "Забойщик" Попаснянського району Луганської області (т.1 а.с.206); позивач та третя особа (Комишувахська селищна рада) подали суду Технічну документацію зі складання Схеми поділу земель колективної власності (рілля) на земельні частки (паї) по КСП "Забойщик" Попаснянського району Луганської області (т.2 а.с.9; т.2 а.с.33); 2-й відповідач подав суду копію витягу з Технічного звіту по передачі земельних часток (паїв) у натурі у приватну власність громадянам - власникам 504-х сертифікатів КСП "Забойщик" з земель Комишувахської селищної ради Попаснянського району Луганської області (т.1 а.с.161).

Вказані документи не містять інформації щодо персонального розподілу земельних часток (паїв) між колишніми учасниками КСП "Забойщик".

Головне управління Держгеокадастру у Луганській області письмовими поясненнями від 05.09.2017 (т.1 а.с.173) та від 19.09.2017 (т.2 а.с.1) повідомило суд, що земельні частки (паї) у кількості 6 шт. загальною площею 73, 86 умовних кадастрових гектарів, що розташовані у масиві №96, які передані 2-му відповідачу в оренду за оспорюваним розпорядженням, є нерозподіленими (невитребуваними).

Попаснянська райдержадміністрація додатковими поясненнями від 24.10.2017 повідомила суд, що у зв'язку з встановленням факту знаходження земельних часток громадян ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_16 не в масиві (контурі) №96, а зовсім в інших масивах (контурах), розпорядженням Попаснянської районної державної адміністрації від 20.10.2017 № 525 внесено зміни до оспорюваного розпорядження від 29.02.2016 №52, зокрема:

- пункт 1 викладено в такій редакції: "1. Вважати землі, що розташовані у масиві №96, згідно зі Схемою поділу земель КСП "Забойщик" - нерозподіленими (невитребуваними) земельними частками (паями)".

- пункт 3 виключити, пункти 4-8 вважати відповідно пунктами 3-7;

- додаток до розпорядження виключити.

Таким чином, розпорядженням Попаснянської райдержадміністрації від 20.10.2017 №525 (яким внесено зміни до оспорюваного розпорядження від 29.02.2016 №52) правомірно виключено вищевказаний додаток, який за своїм змістом не відповідав фактичним обставинам.

Оспорюване розпорядження (як у первісній редакції, так і у зміненій), без вказаного додатку, не суперечить діючому законодавству та не порушує інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, так як невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) не є землями державної або комунальної власності.

На підставі оспорюваного розпорядження 1-го відповідача між відповідачами укладено договір оренди земельних часток (паїв) від 22.03.2016, який зареєстрований Комишувахською селищною радою Попаснянського району 22.03.2016 за №121/16.

Згідно вказаного договору 1-й відповідач передав 2-му відповідачу в оренду невитребувані земельні частки (паї) у складі єдиного земельного масиву загальною площею 73, 86 умовних кадастрових гектарів, у т.ч. 73, 86 га - рілля, які розташовані в масиві №96 згідно з Проектом роздержавлення та Приватизації КСП "Забойщик", без визначення меж у натурі (на місцевості) та місцезнаходження земельних часток (паїв).

Земельні частки (паї) передані в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із земель сільськогосподарського призначення, що є не витребуваними по сертифікатам згідно з Проектом роздержавлення та Приватизації КСП "Забойщик" (пункт 2.1. договору).

За користування вказаними у договорі земельними частками орендар сплачує орендну плату у сумі 35 617, 06грн, яка перераховується Комишувахській селищній раді щомісячно рівними частинами протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного місяця. Орендна плата підлягає індексації. За прострочення внесення орендної плати справляється пеня у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (пункт 2.2. договору).

Термін дії договору складає 10 років. У разі бажання власників сертифікатів на земельну частку (пай) одержати свій пай в натурі на цих землях, вони його отримують, а в договір вносяться відповідні зміни. Обов'язки сторін припиняються у разі виділення всіх земельних ділянок в натурі (на місцевості) (пункт 2.3. договору).

До договору додано кадастровий план земель масиву №96 колишнього КСП "Забойщик".

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд виходить з такого.

Статтею 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, відповідно до статті 124 Земельного кодексу України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Поряд з цим, Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 №720/95 було передбачено порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям.

Пунктами 1-3 зазначеного Указу Президента України встановлено:

"1. Установити, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

2. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

3. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства".

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Згідно з частиною 1 статті 2 цього Закону основним документом, який посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є, зокрема, свідоцтво про право на спадщину (частина 2 цієї норми).

Відповідно до пункту 17 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю (пункт 16 Перехідних положень Земельного кодексу України).

Статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) та передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): - розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; - приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); - уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); - уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); - укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; - сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; - надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); - розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); - організовують проведення розподілу земель.

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування.

Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та у районному відділі земельних ресурсів.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Зважаючи на положення Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", Указу Президента України від 08.08.1995 №720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована у складі єдиного земельного масиву без визначення меж у натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців.

При цьому, якщо особа одержала сертифікат на право на земельну частку (пай), подала (або не подала) заяву про виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) і не взяла участь у зборах власників земельних часток (паїв), земельна ділянка, на яку особа має право на підставі сертифікату, не може вважатися розподіленою.

Земельною часткою (паєм) є умовна частка сільськогосподарських угідь, яка не має чітко визначених меж та розміру у фізичних гектарах, переданих у колективну власність, розмір якої визначався як середній у господарстві в умовних кадастрових гектарах.

Місцевим господарським судом встановлено, що оспорюваним розпорядженням в оренду 2-му відповідачу передані земельні частки (паї) колишніх працівників КСП "Забойщик", на які громадяни не заявили свої права, тобто є нерозподіленими (невитребуваними), а спадкоємці власників земельних часток за сертифікатами, наведеними у додатку до оспорюваного розпорядження, оформили право власності на земельні ділянки, які не входять до масиву №96, що підтверджено розпорядженням Попаснянської РДА від 20.10.2017 №525 "Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації-керівника районної військово-цивільної адміністрації від 29.02.2016 №52", за змістом якого внесено зміни до розпорядження від 29.02.2016 №52 і пункт 1 викладено у редакції, за якою землі, що розташовані у масиві №96, згідно зі схемою поділу земель КСП "Забойщик", визнано нерозподіленими (невитребуваними) земельними частками (паями); пункт 3 і додаток до цього розпорядження виключено.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі №1-9/2009 стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни зазначено, що необхідно розуміти так, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Прокурором доказів іншого, а саме що земельні ділянки, які передані 2-му відповідачу в оренду, є розподілені (витребувані) не надано, і із матеріалів справи цього не вбачається.

Згідно з пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 № 122 "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються у розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

При цьому, як зазначено Верховним Судом у постанові від 22.08.2018 у даній справі, відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з частиною 3 статті 2 Земельного кодексу України, об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначено в умовних кадастрових гектарах.

Отже, земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об'єктами земельних відносин і мають різний правовий режим; у випадку оренди земельної частки (паю) встановлюються орендні відносини щодо права на земельну частку (пай), не визначену в натурі земельну ділянку, посвідчену сертифікатом. Орендні відносини повинні оформлюватися договором, як у разі оренди земельної частки (паю), так і у випадку земельної ділянки.

Зазначене спростовує доводи апелянта, що земельні частки (паї), які розташовані в масиві №96 колишнього КСП "Забойщик", передано в оренду ФГ "Біта" за відсутності відповідної документації із землеустрою та без визначення меж в натурі (на місцевості) та місцезнаходження земельних ділянок, що є підставою для визнання розпорядження Попаснянської райдержадміністрації №52 від 29.02.2016 та договору №121/16 від 22.03.2016 недійсними.

Згідно з пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95, паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

При паюванні, розміри земельних часток (паїв) визначаються в умовних кадастрових гектарах (пункти 2 та 3 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95).

Відповідно, як вірно зазначено місцевим господарським судом, положення статті 79-1 Земельного кодексу України до земельної частки (паю) не можуть застосовуватись, як і не можуть застосовуватись норми Земельного кодексу України в частині розроблення орендарем землевпорядної документації на орендовані не витребувані (нерозподілені) земельні частки.

Законодавством визначено наявність у державних адміністрацій права розпоряджатися не витребуваними (нерозподіленими) земельними ділянками з метою надання їх в оренду до моменту отримання власниками земельних часток (паїв) державних актів на право власності на земельну ділянку. При цьому, не визначено спеціальний порядок передачі не витребуваних (нерозподілених) земельних часток в оренду місцевими державними адміністраціями.

Площі земельних часток (паїв) визначені на підставі Проекту організації території земельних часток (паїв) ріллі для власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП "Забойщик" та надані в оренду Фермерському господарству "Біта" у складі єдиного масиву.

Що ж до фактичного місцезнаходження орендованих 2-им відповідачем земельних часток (паїв), то останні визначені на кадастровому плані, який додано до договору оренди.

Апеляційним господарським судом встановлено, що земельні частки (паї), які розташовані в масиві №96 колишнього КСП "Забойщик", і передано в оренду ФГ "Біта" знаходяться поза межами населеного пункту.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи прокурора, що долучена план-схема масиву №96 не відповідає загальним вимогам кадастрового плану земельної ділянки, які встановлені статтею 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр", оскільки земельні частки (паї) не мають визначеного місцезнаходження, встановлених меж (не закріплені межовими знаками), кадастрових номерів, інформація про них в Державний земельний кадастр не внесена; земельні частки (паї) набувають ознак земельних ділянок з моменту їх відведення в натурі (на місцевості).

Статтею 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що 1-ий відповідач при прийнятті оспорюваного розпорядження щодо передачі в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв), які розташовані в масиві №96 колишнього КСП "Забойщик" (знаходяться поза межами населеного пункту) і укладення договору оренди земельних часток (паїв) не перевищив своїх повноважень, а доводи прокурора про зворотнє не підтверджуються матеріалами справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє посилання прокурора на правові висновки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 14.06.2017 у справі №913/297/16, оскільки у справі №913/297/16 судом було встановлено, що в оренду були передані саме розподілені земельні частки (паї), тобто, власники сертифікатів про право на земельну частку (пай) взяли участь у розподілі земельних ділянок та вибрали відповідні земельні ділянки, що є відмінним від обставин даної справи.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди земельних часток (паїв) від 22.03.2016, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги до чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (постанова Верховного Суду України від 06.07.2016 № 910/1891/14).

Апеляційним господарським судом встановлено, що оспорюване розпорядження, на виконання якого укладено договір оренди земельних часток (паїв) від 22.03.2016, відповідає встановленим вимогам чинного законодавства України.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що на виконання Указу Президента України наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.01.2000 № 5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.02.2000 за №101/4322, затверджено форму Типового договору оренди земельної частки (паю).

Типовим договором визначено предмет договору: Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду земельну(-і) частку(-и) (пай)(-ї)) розміром _ умовних кадастрових гектарів, вартістю _ гривень, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом (кадастровий план додається).

Оспорюваний договір повністю відповідає вищевказаному Типовому договору.

А доводи апелянта про зворотнє ґрунтуються виключно на довільному трактуванні норм законодавства України на свою користь.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія не вбачає правових підстав, визначених статтею 203 Цивільного кодексу України, для визнання недійсним оспорюваного договору оренди.

Судова колегія зазначає, що фактично усі доводи прокурора зводяться до того, що земельні частки (паї) були передані в оренду за відсутності відповідної документації без визначення меж в натурі (на місцевості) та місцезнаходження земельних часток (паїв), що, на думку заявника, є підставою для задоволення позовних вимог.

Проте, як зазначено вище, такі доводи прокурора спростовані матеріалами справи і висновком Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у даній справі.

Щодо доводів прокурора, що фактично 1-им відповідачем передано саме земельні ділянки загальною площею 73, 86 не умовних кадастрових, а фізичних гектарів з порушенням процедури, передбаченої чинним земельним законодавством, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до положень Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 №720/95, паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) без виділення земельних ділянок в натурі в умовних кадастрових номерах. Як зазначено вище, нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка є земельною ділянкою, що була запроектована у складі єдиного земельного масиву без визначення меж у натурі (на місцевості).

Відтак, у відповідності до чинного законодавства відповідачами було зазначено розмір земельних часток (паїв) у складі єдиного земельного масиву загальною площею 73, 86 умовних кадастрових гектарів.

Колегія суддів не приймає до уваги доданий прокурором до апеляційної скарги лист Державного підприємства "Луганський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" від 11.01.2018 вих.№01-17-002 в обґрунтування іншого, виходячи з такого.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі апелянт не надає доказів неможливості подання даного листа до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від апелянта.

В силу статті 74 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

А згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поряд з цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, прокурор, звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою мав у відповідності до положень процесуального законодавства належним чином підготувати позов з наданням суду усіх необхідних доказів на підтвердження доводів і вимог позовної заяви.

А ненадання скаржником усіх необхідних доказів в обґрунтування позовної заяви суду першої інстанції пов'язано виключно із суб'єктивними діями/бездіяльністю скаржника.

За таких обставин, з урахуванням, що апелянт не надав апеляційному господарському суду доказів неможливості подання додаткового доказу до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від апелянта, колегія суддів відхиляє даний лист як доказ, в якому, до того ж, міркування Державного підприємства "Луганський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" щодо формування земельних ділянок не відповідають обставинам даної справи.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Щодо порушення прав інтересів держави у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями статті 23 Закону України "Про прокуратуру", підстава для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, а також інші форми представництва.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства, в порядку передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999р. №3-рп/99 інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність її захисту. При цьому органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, можливо розуміти як орган державної влади, так і орган місцевого самоврядування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що підставами для звернення прокурора із даним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області стали порушення інтересів держави у сфері охорони та використання земель в процесі надання у користування (в тому числі в оренду), бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Луганській області як контролюючого органу в частині вжиття заходів щодо визнання оспорюваних розпорядження і договору недійсними та повернення спірних земельних ділянок

У постанові Верховного Суду від 22.08.2018 зазначено, що нерозподілені (невитребувані) земельні частки (паї) не є землями державної власності. Як вказано вище, земельні ділянки державної власності і земельні частки (паї) є різними об'єктами земельних відносин і мають різний правовий режим.

В силу Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні частки (паї) перебувають у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій. У даному випадку - у розпорядженні Попаснянської райдержадміністрації.

Із матеріалів справи не вбачається і апеляційним господарським судом не встановлено порушення прав та інтересів держави при прийнятті оспорюваного розпорядження і укладення договору оренди земельних часток (паїв).

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурором, на думку суду апеляційної інстанції, не обґрунтовано та не доведено суду порушення інтересів прав держави у зв'язку із передачею в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) у масиві №96 та укладенням відповідачами договору оренду та які порушені, невизнані чи оспорювані права держави будуть відновлені у разі визнання судом розпорядження та договору недійсними та повернення земельних часток (паїв) 1-му відповідачу.

При тому, що за умовами договору оренди земельних часток (паїв) орендар зобов'язався не лише сплачувати орендну плату у сумі 35 617, 06грн за рік на рахунок Комишувахської селищної ради (пункт 2.2. договору), а й не допускати погіршення екологічного стану й родючості земельних часток здійснювати комплекс заходів щодо охорони орендованих земельних часток (паїв) згідно з чинним законодавством, після закінчення терміну договору оренди повернути орендодавцю орендовані землі в стані, придатному для використання за цільовим призначенням (розділ 3 договору).

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних розпорядження і договору оренди, у вимозі прокурора про зобов'язання Фермерського господарства "Біта" повернути 1-му відповідачу не витребувані земельні частки (паї) також обґрунтовано відмовлено, оскільки така вимога є похідною від перших двох позовних вимог.

Поряд з цим, дослідивши правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №911/4144/16, від 08.05.2018 у справі №910/13755 щодо розгляду за правилами цивільного судочинства справ, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що вони не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки предмет спору у вказаній справі жодним чином не впливає та не може вплинути на права та обов'язки фізичних осіб, залучених до участі у справі як треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки залучені фізичні особи вже оформили право власності на інші земельні ділянки, які не входять до масиву №96.

Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України та статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Відтак, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.08.2018 у даній справі, враховані судовою колегією при розгляді апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого у відповідності до норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 19.12.2017 у справі №913/599/17 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 255-256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокуратури Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 19.12.2017 у справі №913/599/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення; порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.12.2018

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза