ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.12.2018

Справа № 910/6546/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О. за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київське центральне конструкторське бюро арматуро будування" (03113, м. Київ, вул. Полковника Шутова, буд. 9; ідентифікаційний код: 33096208)

до Акционерного общества "Единые технологии в энергетике" (Акціонерного товариства "Єдині технології в енергетиці" (107113, Російська Федерація, м. Москва, вул. Маленківська, буд. 14, корпус 3, приміщення 4; державний реєстраційний номер 380)

про стягнення 30 616 926,00 рублів

Представники сторін:

від позивача: Хруленко В.В.– представник

від відповідача: не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Київське центральне конструкторське бюро арматуро будування” з позовом до Акционерного общества "Единые технологии в энергетике" (Акціонерного товариства "Єдині технології в енергетиці") про стягнення 30 616 926, 00 рублів.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов’язку з оплати продукції, поставленої позивачем за Контрактом № 071-15М від 24.06.2015 зокрема, за Додатковою угодою № 1 від 27.07.2015 та за Додатковою угодою № 8 від 23.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2018, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 29.08.2018, зобов’язано позивача надати до суду належним чином (нотаріально) засвідчені переклади на російську мову копії ухвали Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 про відкриття провадження у справі № 910/6546/18 у двох примірниках та позовну заяву з додатками в двох примірниках в термін до 22.06.2018 та зупинено провадження у справі № 910/6546/18, у зв’язку зі зверненням з судовим дорученням про надання правової допомоги (вручення документів) до Арбітражного суду міста Москви до 28.08.2018.

Підготовче засідання 29.08.2018 не відбулося у зв’язку з перебуванням судді Баранова Д.О. у відпусті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 поновлено провадження у справі № 910/6546/18, підготовче засідання призначено на 07.11.18, зобов’язано позивача надати до суду належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на російську мову копії ухвали Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/6546/18 у двох примірниках в термін до 22.09.2018 та зупинено провадження у справі № 910/6546/18, у зв’язку зі зверненням з судовим дорученням про надання правової допомоги (вручення документів) до Арбітражний суд міста Москви до 06.11.2018.

09.10.2018 до Господарського суду міста Києва надійшли докази виконання судового доручення від Арбітражного суду міста Москви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 05.12.2018.

У судовому засіданні 05.12.2018 представник позивача надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, належним чином повідомлявся ухвалою суду про місце, дату та час судового розгляду справи.

У судовому засіданні 05.12.2018 судом було оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2015 між Публічним акціонерним товариством "Київське центральне конструкторське бюро арматуро будування" (постачальник) та Акціонерним товариством "Единые технологии в энергетике" (покупець) був укладений контракт № 071-15М.

26.04.2017 Публічне акціонерне товариство "Київське центральне конструкторське бюро арматуро будування" змінило свою організаційно-правову форму товариства та стало Приватним акціонерним товариством Київське центральне конструкторське бюро арматуро будування".

Відповідно до п 1.1. контракту постачальник зобов’язується: виготовити продукцію, визначену у Специфікаціях, які є невід’ємною частиною контракту; спільно з продукцією передати покупцеві товаросупровідну і технічну документацію в обсязі і на умовах, передбачених контрактом; виконати заходи щодо забезпечення якості продукції, здійснити її випробування, консервація, пакування, маркування.

Покупець зобов’язується прийняти та оплатити виготовлену продукцію постачальника у відповідності з умовами контракту ( п. 1.2. контракту).

Пунктом 3.1. контракту встановлено, що загальна ціна продукції в обсязі цього контракту становить 1 000 000 000, 00 руб. (один мільярд) рублів РФ і складається з сум підписаних специфікацій до контракту, в яких відображаються всі істотні умови, ПДВ-0 % згідно з законодавством України та Росії.

Відповідно до п. 3.2. контракту оплата за продукцію здійснюється в порядку, передбаченому в специфікаціях, але в будь якому разі не пізніше 90 календарних днів від дати відвантаження.

27.07.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до контракту № 071-15М від 24.07.2015, якою сторони погодили, що постачальник зобов’язаний виготовити та поставити обладнання, зазначене у специфікації № 1 та № 2, які є додатком до даної додаткової угоди, для спорудження енергоблоків №1 та № 2 Білоруської АЕС.

Пунктом 2.1. додаткової угоди № 1, специфікаціями № 1 та № 2 закріплено загальну вартість обладнання в розмірі 68 025 632, 00 руб. (34 012 816, 00 руб. по специфікації № 1 та 34 012 816, 00 руб. по специфікації № 2).

Відповідно до п. 2.2. додаткової угоди № 1 оплата поставленого постачальником обладнання по специфікаціям № 1 та № 2 (додатків до додаткової угоди № 1) здійснюється в наступному порядку: покупець здійснює авансовий платіж в розмірі 50 % від вартості обладнання, зазначеного у специфікаціях № 1 та № 2 протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту їх підписання при умові виставлення постачальником відповідного рахунка на оплату.

Кінцевий розрахунок в розмірі 50 % за поставлене постачальником обладнання по специфікаціям № 1 та № 2 (додатків до додаткової угоди № 1) до даного контракту здійснюється протягом 60 (шестидесяти) банківських днів з моменту підписання міжнародної товаротранспортної накладної (CMR), акта вхідного контролю, без зауважень, на підставі наданого постачальником рахунку.

29.01.2016 між сторонами було укладено додаток № 1 до додаткової угоди № 1 від 27.07.2015 контракту № 071-15М від 24.07.2015, відповідно до якого сторони узгодили, що додаткова угода № 1 від 27.07.2015 контракту № 071-15М від 24.07.2015, в тому числі специфікації № 1 та № 2 до даної додаткової угоди, втратили силу (анульовано) з моменту її підписання.

Пунктом 1.1.2 додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 27.07.2015 затверджено специфікацію № 1 та № 2 в новій редакції, відповідно до яких загальна вартість поставленого постачальником обладнання за додатковою угодою № 1 від 27.07.2015 контракту № 071-15М від 24.07.2015 становить 61 670 828, 00 руб. (25 835 414, 00 руб. по специфікації № 1 та 25 835 414, 00 руб. по специфікації № 2).

Відповідно до п. 2.2. додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 27.07.2015 оплата поставленого постачальником обладнання по специфікаціям № 1 та № 2 (додатків до додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 27.07.2015) здійснюється наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж в розмірі 10 471 430, 00 руб. від вартості обладнання, зазначеного в специфікаціях № 1 та № 2 протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту їх підписання, при умові виставлення постачальником відповідного рахунку на оплату.

Кінцевий розрахунок в розмірі 41 199 398, 00 руб. за вказаними вище специфікаціями здійснюється протягом 60 (шестидесяти) днів з моменту підписання міжнародної товаротранспортної накладної (CMR), акта вхідного контролю, без зауважень, на підставі наданого постачальником рахунку.

19.09.2017 між сторонами було укладено додаток № 5 до додаткової угоди № 1 від 27.07.2015 контракту № 071-15М від 24.07.2015, якою сторони погодили, що покупець здійснює платіж в розмірі 100 % від вартості обладнання, зазначено у специфікаціях № 1 та № 2 до додаткової угоди № 1 від 27.07.2015 контракту № 071-15М від 24.07.2015 після отримання грошових коштів від замовника, але не пізніше 175 (ста семидесяти п’яти) календарних днів з дати підписання міжнародної товаротранспортної накладної (CMR), акта вхідного контролю, без зауважень, на підставі наданого постачальником рахунку.

01.11.2017 між сторонами було укладено додаток № 6 до додаткової угоди № 1 від 27.07.2015 контракту № 071-15М від 24.07.2015, якою сторони погодили нову редакцію специфікацій № 1 та № 2, вартість яких залишилася незмінною (25 835 414, 00 руб. по специфікації № 1 та 25 835 414, 00 руб. по специфікації № 2).

23.06.2016 між сторонами також було укладено додаткову угоду № 8 до контракту № 071-15М від 24.07.2015 якою сторони погодили, що постачальник зобов’язаний виготовити та поставити обладнання, зазначене в додатку № 1.1. додатковї угоди № 8 "Специфікація обладнання для будівництва 1-го енергоблока Білоруської АЕС" та додатку № 1.2 додатковї угоди № 8 "Специфікація обладнання для будівництва 2-го енергоблока Білоруської АЕС".

Пунктом 2.1. додаткової угоди № 8 до контракту № 071-15М від 24.07.2015 встановлено, що загальна вартість обладнання, передбаченого даною додатковою угодою становить 48 354 592 ,00 руб., НДС – 0 % згідно законодавства України та Росії.

Оплата за поставлене обладнання за додатковою угодою № 8 здійснюється в розмірі 100 % оплати протягом 60 (шестидесяти) банківських днів з моменту підписання міжнародної товаротранспортної накладної (CMR), акта вхідного контролю, без зауважень, на підставі наданого постачальником рахунку.

Позивач зазначає, що ним на виконання додаткової угоди № 1 та додатковї угоди № 8 до контракту № 071-15М від 24.07.2015 було виготовлено та поставлено відповідачу обладнання вартістю 16 348 750 ,00 руб. ( по додатковій угоді № 1) та 14 268 176, 00 руб. ( по додатковій угоді № 8).

Однак, всупереч порядку та строкам, які передбачені додатком № 5 до додаткової угоди № 1 до контракту № 071-15М від 24.07.2015 ( щодо виконання додаткової угоди № 1) та п. 2.2. додатковї угоди № 8 (щодо виконання додаткової угоди № 8) відповідач порушив своє грошове зобов’язання, передбачене контрактом № 071-15М від 24.07.2015, у зв’язку з чим у останнього утворився борг в розмірі 30 616 926,00 руб.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», порядок притягнення до цивільно-правової відповідальності, здійснення такої відповідальності та звільнення від неї може визначатися зовнішньоекономічними договорами (контрактами), якщо це не суперечить чинним законам України.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Пунктом 11.1 контракту закріплено, що всі спори, розбіжності або вимоги , що виникають з даного контракту або у зв’язку з ним, у тому числі, які стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в Міжнародному Арбітражному суді у відповідності з його регламентом, при торгово-промисловій палаті країни позивача.

Разом з тим, п.2 додаткової угоди № 44 від 15.05.2017 до контракту № 071-15М від 24.07.2015, сторони змінили зазначену вище редакцію п. 11.1. контракту та відповідно закріпили, що всі спори, розбіжності або вимоги , що виникають з даного контракту або у зв’язку з ним, у тому числі, які стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в Господарському суді міста Києва у відповідності з його процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, до змісту правовідносин, які виникають із вказаного Контракту, підлягає застосуванню право України, а спір підлягає розгляду в Господарському суді міста Києва.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем контракту № 071-15М від 24.07.2015, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав своє зобов’язання передбачене контрактом № 071-15М від 24.07.2015, а саме виготовив та поставив відповідачу обладнання: за додатковою угодою № 1 вартістю 16 348 750, 00 руб. та додаткової угодою № 8 вартістю 14 268 176, 00 руб., що в загальному становить 30 616 926, 00 руб.

Факт здійснення поставки за додатковою угодою № 1 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями митної декларації № UA 100010/2017/461639 від 01/12/2017 із зазначенням ціни товару в розмірі 16 348 750, 00 руб., Міжнародною товарно-транспортною накладною (CМR) № 0090074 від 30.11.2017 та відповідним рахунком –фактурою № 39 від 29.11.2017.

Факт здійснення поставки за додатковою угодою № 8 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями митної декларації № UA 100010/2017/461640 від 01.12.2017 із зазначенням ціни товару в розмірі 14 268 176, 00 руб., Міжнародною товарно-транспортною накладною (CМR) № 0090077 від 30.11.2017 та відповідним рахунком-фактурою № 40 від 29.11.2017.

Суд вказує, що оригінали зазначених вище документів були оглянуті та досліджені судом у судовому засіданні 05.12.2018.

Крім того, суд зазначає, що обладнання (товар) передбачене додатковою угодою № 1 та додатковою угодою № 8 було передано перевізнику для доставки відповідачу та отримано відповідачем відповідно 05.12.2017 та 06.12.2017, про що свідчить наявність печатки відповідача та зазначення дати на відповідних митних деклараціях.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Суд вказує, що порядок та строки оплати за додатковою угодою № 1 контракту № 071-15М від 24.07.2015 викладено у додатку № 5 додаткової угоди № 1 контракту № 071-15М від 24.07.2015, відповідно до якого покупець здійснює платіж в розмірі 100 % від вартості обладнання, зазначено у специфікаціях № 1 та № 2 до додаткової угоди № 1 від 27.07.2015 контракту № 071-15М від 24.07.2015 після отримання грошових коштів від замовника, але не пізніше 175 (ста семидесяти п’яти) календарних днів з дати підписання міжнародної товаротранспортної накладної (CMR), акта вхідного контролю, без зауважень, на підставі наданого постачальником рахунку.

Враховуючи, що рахунок – фактура № 39 по додатковій угоді № 1 до контракту № 071-15М від 24.07.2015 складений та підписаний 29.11.2017, а Міжнародна товарно-транспортна накладна (CМR) № 0090074 підписана відповідачем 05.12.2017, то 175-денний строк обраховується із 05.12.2017 та закінчується відповідно 29.05.2018, відтак відповідач повинен був здійснити оплату по додатковій угоді № 1 до контракту № 071-15М від 24.07.2015 в сумі 16 348 750, 00 руб. саме до 29.05.2018 (включно).

Проте, пункт п. 3.2. контракту встановлює, що оплата за продукцію здійснюється в порядку, передбаченому в специфікаціях, але в будь якому разі не пізніше 90 календарних днів від дати відвантаження.

Отже, пункт 3.2. контракту, строк по рахунку – фактурі № 39 по додатковій угоді № 1 до контракту № 071-15М від 24.07.2015 відповідач повинен був здійснити оплату по додатковій угоді № 1 до контракту № 071-15М від 24.07.2015 в сумі 16 348 750, 00 руб. саме до 05.03.2018 .

Що стосується порядку та строків а додатковою угодою № 8 контракту № 071-15М від 24.07.2015, то суд зазначає, що відповідно до п 2.2. даної додаткової угоди здійснюється в розмірі 100 % оплати протягом 60 (шестидесяти) банківських днів з моменту підписання міжнародної товаротранспортної накладної (CMR), акта вхідного контролю, без зауважень, на підставі наданого постачальником рахунку.

Відповідно, враховуючи, що рахунок-фактура № 40 по додатковій угоді № 8 до контракту № 071-15М від 24.07.2015 складений та підписаний 29.11.2017, а Міжнародна товарно-транспортна накладна (CМR) № 0090077 підписана відповідачем 06.12.2017, то 60-дениий строк обраховується з 06.12.2017 і відповідно закінчується 04.02.2018, відтак відповідач повинен був здійснити оплату по додатковій угоді № 8 до контракту № 071-15М від 24.07.2015 в сумі 14 268 176, 00 руб. у строк до 04.02.2018 (включно).

Разом з тим, суд вважає за доцільне зазначити, що позивач у своїй заяві невірно зазначає дату початку обрахунку строку на здійснення відповідачем оплати, а саме відрахування 175-ти денного та 60-ти денного строку від 01.12.2017 є невірним оскільки додатковими угодами № 5 та № 8 до контракту № 071-15М від 24.07.2015 передбачено саме з дати підписання Міжнародної товарно-транспортної накладної (CМR) покупцем (відповідачем), тобто з 05.12.2017 та 06.12.2017 відповідно, відтак суд не погоджується з кінцевими датами, які зазначає позивач, а саме 16.05.2018 та 30.01.2018 (відповідно).

За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, враховуючи те, що відповідач повідомлявся про наявність спору у Господарському суді міста Києва у порядку передбаченому чинним законодавством та Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних з здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992, однак не надав суду жодних доказів, які б підтвердили належне виконання грошового зобов’язання, передбачене умовами контракту № 071-15М від 24.07.2015, в тому числі додатковими угодами та додатками до додаткових угод, або ж тим самим спростували заявлені позовні вимоги.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови контракту № 071-15М від 24.07.2015 (в тому числі додаткові угоди, додатки до даного контракту) та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення основного боргу в розмірі 30 616 926,00 руб. підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, ч. 2 ст. 178, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов Приватного акціонерного товариства "Київське центральне конструкторське бюро арматуро будування" задовольнити.

2.          Стягнути з Акционерного общества "Единые технологии в энергетике" (Акціонерного товариства "Єдині технології в енергетиці") (107113, Російська Федерація, м. Москва, вул. Маленківська, буд. 14, корпус 3, приміщення 4; державний реєстраційний номер 380) на користь Приватного акціонерного товариства "Київське центральне конструкторське бюро арматуро будування" (03113, м. Київ, вул. Полковника Шутова, буд. 9; ідентифікаційний код: 33096208) суму основного боргу в розмірі 30 616 926 (тридцять мільйонів шістсот шістнадцять тисяч дев’ятсот двадцять шість) рублів та судовий збір у розмірі 195 449 (сто дев’яносто п’ять тисяч чотириста сорок дев’ять) грн. 27 коп.

3.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 17.12.2018

Суддя                                                                                           Д.О. Баранов