ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року

м. Одеса

Справа № 923/875/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Таран С.В.,

Суддів: Мишкіної М.А., Поліщук Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 09.10.2018, прийняту суддею Остапенко Т.А., м. Херсон, повний текст складено 09.10.2018, про відмову у видачі судового наказу №923/875/18

за заявою: Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

до боржника: Головного управління Держспоживслужби в Херсонській області

про видачу судового наказу про стягнення 1500 грн штрафу за порушення умов страхування

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 09.10.2018 відмовлено Регіональному відділенню Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у видачі судового наказу про стягнення з Головного управління Держспоживслужби в Херсонській області штрафу у розмірі 1500 грн за порушення умов страхування, визначених договором оренди державного майна № 473-26-065 від 29.11.2006.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі вимога про стягнення з Головного управління Держспоживслужби в Херсонській області 1500 грн штрафу не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з винесеною ухвалою суду, Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі звернулося до Південно-Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Херсонської області від 09.10.2018 по справі №923/875/18 та направити справу в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржена ухвала винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що стягнення штрафу за порушення умов страхування, визначених договором оренди державного майна є грошовою заборгованістю та відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Головне управління Держспоживслужби в Херсонській області власну правову позицію щодо апеляційної скарги в письмовому вигляді не виклало.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною другою статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що оскаржується ухвала, зазначена в пункті 1 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2016 розгляд апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 09.10.2018 у справі №923/875/18 вирішено здійснювати в порядку письмового провадження.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали оскарження ухвали Господарського суду Херсонської області від 09.10.2018, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

04.10.2018 Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі звернулось до Господарського суду Херсонської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Головного управління Держспоживслужби в Херсонській області штрафу за порушення умов страхування у розмірі 1500 грн та судових витрат у розмірі 176,20 грн.

Як на підставу задоволення заяви Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі посилалось на те, що Головне управління Держспоживслужби в Херсонській області порушило умови договору №473-26-065 від 29.11.2006, укладеного між сторонами, в частині своєчасного страхування орендованого майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу за вказаною заявою Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з огляду на таке.

Наказне провадження, відповідно до частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Порядок розгляду заяв в наказному провадженні врегульовано розділом II Господарського процесуального кодексу України.

Частинами першою, другою статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

У статті 150 Господарського процесуального кодексу України наведені вимоги до форми і змісту заяви про видачу суджового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві полвинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім’я (прізвище, ім’я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім’я (прізвище, ім’я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред’явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред’явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

В силу частини першої статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

В силу приписів частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Отже, за своєю правовою природою штраф не є заборгованістю за договором, а є заходом відповідальності за порушення зобов’язань.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

З матеріалів поданої заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник звернувся з вимогою про стягнення з Головного управління Держспоживслужби в Херсонській області 1500 грн штрафу, що виник внаслідок неналежного виконання останнім договору оренди державного майна №473-26-065 від 29.11.2006, укладеного між сторонами.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі судового наказу за вимогами про стягнення 1500 грн штрафу з підстав невідповідності їх вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень частини другої статті 153 Господарського процесуального кодексу України заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

З огляду на викладене та враховуючи те, що доводи апелянта щодо порушення Господарським судом Херсонської області норм права при прийнятті оскарженої ухвали №923/875/18 від 09.10.2018 не знайшли свого підтвердження, підстав для зміни чи скасування зазначеного судового акта колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Херсонської області №923/875/18 від 09.10.2018 – без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.12.2018.

Головуючий суддя С.В.Таран

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.В. Поліщук