ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2018 року м.Дніпро Справа № 904/1695/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позиача: Корінчук В.В., наказ № 17-12/18 від 17.12.2018 р., в.о. ген. директора;

від відповідача: Шульга О.О., довіреність №1-1/1973 від 05.09.2018 р., представник;

від третьої особи: Полях С.В., довіреність №01-14/975 від 15.11.2018 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 року, ухвалене суддею Ліпинським О.В., повний текст якого складений 03.09.2018, у справі № 904/1695/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІО", м. Дніпро

до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України, м. Дніпро

про стягнення 347 839,82 грн. -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРІО" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області (далі - Відповідач) про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 347 839 грн. 82 коп.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що 06.11.2017 року на автодорозі М-04 Знам'янка - Луганськ - Ізварино 179 км. від АЗС 900 м сталось перекидання належного позивачу автомобіля, внаслідок чого спричинено матеріальну шкоду в розмірі 347 839,82 грн. Зважаючи на те, що причиною перекидання автомобіля став незадовільний стан ділянки проїзної частини, який не було позначено дорожніми знаками, Позивач вважає, що відповідальність за спричинену шкоду має нести Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 року у справі №904/1695/18 (суддя Ліпинський О.В.) позов задоволено повністю.

Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІО" матеріальну шкоду у розмірі 347 839,82 грн. та 5217,61 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області звернулась до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення у справі, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

При цьому, заявник апеляційної скарги посилається на те, що господарським судом не було досліджено той факт, що жодного доказу встановлення вини Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області не надано. Крім того, існує виключний порядок встановлення винуватості дорожніх служб у настанні дорожньо-транспортних пригод. Відповідальність дорожніх служб у таких випадках встановлюється у порядку ст. 140 КУпАП.

Не погоджується з підставами стягнення з Відповідача майнової шкоди, а саме з посиланнями ТОВ "ТРІО" на порушення відповідальними працівниками відповідача правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг. Як результат, наявність у дорозі вибоїни, яку за обставин, які склались, Позивач не мав змогу об'їхати.

Зазначає, що відповідно до Положення про Службу автомобільних доріг у Дніпропетровській області, Службі автомобільних доріг надається право на укладання договорів та контрактів на виконання робіт з будівництва, реконструкції, утримання, ремонту автомобільних доріг. Вартість таких робіт не повинна перевищувати встановлених лімітів бюджетних асигнувань.

У зв'язку з чим, Службою автомобільних доріг у Дніпропетровській області було укладено договір № ЕУд-4 від 11.02.2017 між Відповідачем та ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", де було передбачено відповідальність за завдані збитки, які було заподіяно через настання Дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, Відповідач у цій справі не є належним, оскільки ним було укладено договір підряду з третьою особою (ДП "Дніпропетровський облавтодор"), де було передбачено відповідальність за завдані збитки.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРІО", у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, наполягає на тому, що Відповідачем порушено норми та стандарти при утримані дороги, де сталося перекидання належних Позивачу транспортних засобів, не вжито заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць проведення робіт, причиною перекидання вказаних транспортних засобів стала ямковість дороги, внаслідок її незадовільного утримання Відповідачем та порушення Відповідачем п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року N 198.

Третя особа, Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України, у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, зазначає, що, як встановлено судом першої інстанції у своєму рішенні від 23.08.2018 року по даній справі, та підтверджується матеріалами справи, проведення ремонту ділянки дороги М-04 Знам'янка - Луганськ - Ізварино 179 км+ Службою автомобільних доріг у Дніпропетровській області (Замовник) було замовлено ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (Виконавець) Актом дефектів на листопад 2017 року, який отримано Виконавцем (третьою особою) тільки 07.11.2017 року, тобто на наступний день після дорожньо-транспортної пригоди.

Зважаючи на викладене, Господарським судом Дніпропетровської області обґрунтовано не було прийнято до уваги доводи Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області щодо покладення відповідальності за стан ділянки автомобільної дороги М-04 Знам'янка - Луганськ - Ізварино 179 км+, на якій сталася ДТП, на третю особу - ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2018 року (у складі колегії суддів: головуючого судді (доповідача) Іванова О.Г., суддів Дарміна М.О., Антоніка С.Г.) відкрито апеляційне провадження у справі № 904/1695/18; судове засідання з розгляду апеляційної скарги Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області на рішення господарського суду від 23.08.2018 призначено на 14.11.2018.

Через відпустку судді - члена колегії суддів Дарміна М.О. та з урахуванням п.2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Дніпропетровському апеляційному господарському суді судове засідання, призначене на 14.11.2018, не відбулося, розгляд справи призначено 06.12.2018.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2018 року через задоволення відповідних клопотань Відповідача та Третьої особи розгляд справи відкладено на 19.12.2018.

В судовому засіданні 19.12.2018 року Центральним апеляційним господарським судом підписана вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

06.11.17 на автодорозі Знам'янка - Луганськ - Ізварино сталось перекидання автомобіля Renault Premium HR 385, реєстраційний номер АЕ 45-61 ІН та напівпричепу LAG, реєстраційний номер АЕ 78-52 ХМ завантажених товаром згідно супровідних документів вагою 22 тонни, під керуванням водія Сенюшкіна Ігор Олександровича. В результаті ДТП автомобілю Renault Premium HR 385 та напівпричепу LAG були заподіяні механічні пошкодження.

Згідно акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 06.11.17, складеного співробітником поліції, на проїзній частині в районі 900 м від АЗС "АМІК" (с. Долинське) на автодорозі Знамянка-Луганськ-Ізварино Дніпровського району Дніпропетровської області, де сталося перекидання транспортного засобу, виявлено недоліки проїзної частини у вигляді ям: 0,9 м х 1,2 м глибиною 0.16 м і 1.6 м х 0,5 м глибиною 0,17 м. За результатами обстеження встановлено, що вказану ділянку не було позначено дорожніми знаками, хоча вона є такою, що не відповідає вимогам безпеки руху.

Крім того, факт дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 065920 від 06.11.17, а також у схемі місця ДТП від 06.11.17, де зафіксовано взаємне положення транспортних засобів на згаданій вище ділянці автодороги.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2017 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності гр. Сенюшкіна І.О. провадження у справі № 175/4202/17 закрито, у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку автотехнічного дослідження № 5299-17, проведеного Дніпропетровським НДІСЕ 30.11.2017 року на замовлення Позивача, в заданій дорожньо-транспортній ситуації водій Сенюшкін І.О. не мав технічної можливості запобігти в'їзду в яму, шляхом своєчасного застосування гальмування та зупинки автомобіля. Крім того, висновком встановлено, що наїзд коліс автомобіля у яму міг стати причиною заносу транспортного засобу.

За замовленням ТОВ "Тріо" від 13.12.17, експертом-автотоварознавцем проведено автотоварознавче дослідження, за результатами якого складено висновок № 5196 від 18.12.2018 року.

Згідно зазначеного висновку, розмір матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Renault Premium HR 385, реєстраційний номер АЕ 45-61 ІН, пошкодженого внаслідок ДТП, становить 347 839,82 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Позивачем доведено протиправність поведінки Відповідача, яка полягала у незабезпеченні ним належного утримання автомобільної дороги; доведено факт спричинення шкоди та існування причинного зв'язку між незадовільним станом дороги та спричиненою шкодою, а також вину відповідача, яка полягала в невжитті заходів щодо приведення до належного експлуатаційного стану дорожнього покриття, або позначення небезпечної ділянки відповідними дорожніми знаками, як-то передбачено законом, що свідчить про наявність повного складу правопорушення, необхідного для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За приписами частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки визначаються як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); як доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами частини першої статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з частиною другою статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень частини першої статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи положення статті 22 Цивільного кодексу України, статті 224 Господарського кодексу України, підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад господарського правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин, збитки, як результат такої діяльності, причинний зв'язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками, вина учасника господарських відносин.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Правовідносини у сфері користування дорогами врегульовано нормами Закону України "Про дорожній рух" та Закону України "Про автомобільні дороги".

Відповідно до статті 5 Закону України "Про автомобільні дороги" автомобільні дороги поділяються на:

- автомобільні дороги загального користування;

- вулиці і дороги міст та інших населених пунктів;

- відомчі (технологічні) автомобільні дороги;

- автомобільні дороги на приватних територіях.

Згідно статті 7 Закону України "Про автомобільні дороги" автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації.

Пунктами 5, 6 частини першої статті 11 Закону України "Про автомобільні дороги" встановлено, що на орган державного управління автомобільними дорогами загального користування покладено обов'язок із забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів, організації будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими державними стандартами і нормами.

Статтею 13 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що на орган державного управління автомобільними дорогами загального користування покладено відповідальність за:

- стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування;

- якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування;

- відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про автомобільні дороги" вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Згідно статті 17 Закону України "Про автомобільні дороги" управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Аналогічні норми містить Закон України "Про дорожній рух", яким, так само як і Законом України "Про автомобільні дороги", покладається обов'язок із забезпечення безпечних умов руху та відповідальність за відшкодування шкоди саме на власника автодороги або уповноважений державний орган.

Так, статтею 9 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить:

- забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов;

- своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами;

- організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;

- термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

- виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху;

- компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів.

Статтею 24 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Відповідно до пункту 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994 (із змінами та доповненнями), власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Таким чином, у розумінні наведених положень чинного законодавства, у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталась через незадовільне утримання доріг, такі збитки мають бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Згідно Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 № 712 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2017 № 654) автодорога Знам'янка - Луганськ - Ізварино відноситься до міжнародних автомобільних доріг та перебуває у державній власності.

Згідно наданої у справу копії технічного паспорта автодороги М-04 Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області є особою, що обслуговує ділянку вказаної дороги від 72+088 до 365+204 км.

Отже, саме Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області є уповноваженим державою органом, що здійснює управління автомобільною дорогою, де сталася аварія.

Матеріалами справи, а саме:

- актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 06.11.17, складеним співробітником поліції;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 065920 від 06.11.17;

- схемою місця ДТП від 06.11.17;

- постановою від 12.12.17 судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровське області (справа № 175/4202/17, провадження № 3/1275/1592/17), якою провадження по справі про адміністративні правопорушення у відношенні Сенюшкіна Ігоря Олександровича за ст. 124 КУпАІ закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

підтверджено, що Відповідач не тільки не забезпечив безпечні дорожні умови шляхом своєчасної організації ремонту автодороги, але й не забезпечив учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття. Доказом цих тверджень є акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 06.11.17, в якому зафіксовано як відсутність відповідних дорожніх знаків, так і наявність глибоких ям на автодорозі.

Крім того, згідно висновку експерта Дніпропетровського НДІСЕ від 30.11.17 за результатами проведення автотехнічного дослідження № 5299-17 згідно заяви ТОВ "ТРІО":

- у заданій дорожньо-транспортній ситуації, при згаданих заявою вихідних даних, водій Сенюшкін І.О. не мав технічної можливості запобігти в'їзду у яму шляхом своєчасного застосування гальмування та зупинки автомобіля RENAULT Premium HR 385, реєстраційний номер АЕ 45-61 ІН до ділянки розташування ями, про що викладено в дослідницькій частині;

- виходячи з можливих умов виникнення заносу, з технічної точки зору, слід зазначити, що наїзд коліс автомобіля RENAULT Premium HR 385, реєстраційний номер АЕ 45-61 ІН у яму міг стати причиною заносу даного транспортного засобу, що не позбавлено технічного смислу;

- у заданій дорожньо-транспортній ситуації, при згаданих заявою вихідних даних невідповідностей в діях водія Сенюшкіна І.О. вимогам Правил дорожнього руху України, які могли знаходитися в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою (наїзду на яму) не вбачається (т. 1 а.с. 24-24).

Колегія суддів констатує, що під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції ані судом, ані будь-якою стороною процесу не ставилася під сумнів достовірність вихідних даних, наданих позивачем експертній установі для проведення автотехнічного дослідження (щодо даного факту між сторонами спору не було).

Крім того, ані суд першої інстанції, ані будь-яка сторона у справі, в тому числі й відповідач у відзиві на позовну заяву, не ставили під сумнів висновок експерта Дніпропетровського НДІСЕ від 30.11.17 за результатами проведення автотехнічного дослідження № 5299-17, що базувався на вихідних даних, наданих Позивачем.

До того ж, факт достовірності вихідних даних та висновок автотехнічного дослідження не ставився під сумнів Відповідачем навіть у апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 4 чт. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Таким чином, оскільки жодна із сторін, в тому числі й відповідач у відзиві на позовну заяву, не висловлював незгоду як щодо достовірності вихідних даних, наданих позивачем експертній установі для проведення автотехнічного дослідження, так і щодо самого висновку автотехнічного дослідження, то Відповідач відповідно до ч. 4 чт. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти обставин, встановлених автотехнічним дослідженням № 5299-17 під час розгляду справи по суті.

Таким чином, виходячи із сукупності доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що Позивачем доведено:

- протиправну поведінку Відповідача у формі протиправної бездіяльності (Відповідач був зобов'язаний згідно закону вчинити певні дії, проте не вчинив їх), внаслідок чого Позивачу були заподіяні матеріальні збитки;

- розмір матеріальних збитків;

- причинно-наслідковий зв'язок мій протиправною бездіяльністю Відповідача та заподіяною шкодою (в діях водія не встановлено складу адміністративного правопорушення, претензії до технічного стану автотранспортного засобу відсутні; водій за згаданих умов не мав технічної можливості запобігти в'їзду в яму; не встановлено будь-яких інших чинників, що б могли вплинути на факт заподіяння шкоди; ДТП сталася не через дії водія чи інші чинники, а лише через протиправну бездіяльність Відповідача.

Доводи Служби автомобільних доріг в Дніпропетровській області про те, що нею були виконані всі обов'язки щодо утримання автомобільних доріг в межах виділеного фінансування, колегією суддів відхиляються, оскільки Відповідачем не надано доказів того, що ним за відсутності належного фінансування ремонту дорожніх об'єктів, ці дорожні об'єкти невідкладно позначалися дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів, відповідно до пункту 11 вказаних вище Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами Відповідача, зазначеними у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що через відсутність уповноважених працівників Відповідача при огляді місця ДТП, заміри параметрів ушкоджень дороги, виконані працівниками поліції, не можуть вважатися належними та допустимими доказами, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 (із змінами та доповненнями), власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації (в даному випадку Служба автомобільних доріг в Дніпропетровській області) зобов'язані: разом з уповноваженим підрозділом Національної поліції брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони сталися, та усувати виявлені недоліки.

Отже, пунктом 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг передбачений обов'язок саме Служби автомобільних доріг брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод, а не обов'язок учасника дорожньо-транспортної пригоди повідомляти Службу про факт ДТП та викликати для огляду місця події.

Вказаний вище нормативний акт не містить заборону уповноваженому підрозділу Національної поліції оглядати місце дорожньо-транспортних пригоди за відсутності представника власника дорожнього об'єкту або уповноваженого ним органу.

Оскільки акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 06.11.17, складеним співробітником поліції, схема місця ДТП підписана всіма учасниками огляду без будь-яких зауважень та заперечень, у колегії суддів відсутні підстави вважати заміри параметрів ушкоджень дороги, виконані працівниками поліції, неналежними на недопустимими доказами.

Більш того, в матеріалах справи є лист Позивача, яким останній повідомив Відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 06.11.17 на автодорозі Знам'янка - Луганськ - Ізварино за участю автомобіля Renault Premium HR 385, реєстраційний номер АЕ 45-61 ІН та напівпричепу LAG, реєстраційний номер АЕ 78-52 ХМ (т. 1 а.с. 29, 30).

Про отримання даного листа не заперечував й представник відповідача у судовому засіданні.

Як встановлено вище судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи, особою, на яку покладено виконання правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт на ділянці дороги, де мало місце вказане ДТП, є Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області.

Разом із цим з матеріалів даної судової справи встановлено, що до адміністративної відповідальності за неналежний стан проїзної частини дороги, де сталося означене ДТП, винні посадові особи Відповідача за статтею 140 КУпАП не притягалися.

В той же час, Управлінням патрульної поліції в м. Дніпрі 15.11.2017 складено протокол про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності керівника Третьої особи - Лебединського Д.І. за ч. 4 ст. 140 Кодексу про адміністративні правопорушення.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.12.2017 встановлені обставини, які свідчать про відсутність в діях керівника Третьої особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 140 КУпАП (Порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт) (т. 1 а.с. 182-183).

Мотивуючи прийняте рішення про закриття провадження у справі відносно Лебединського В.І. у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, суд зазначив, що суб'єктом адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 140 КУпАП, згідно з Законом України "Про автомобільні дороги" є посадові особи Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, а не посадова особа філії "Дніпропетровська ДЕД", щодо якого складено протокол, у зв'язку з чим Лебединський В.І. не є суб'єктом даного правопорушення.

В той же час, не дотримання органами Національної поліції пункту 3 розділу ІІ Інструкції та не складання за фактом означеного ДТП протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 140 КУпАП, відносно посадових осіб саме Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, не може беззаперечно свідчити про відсутність вини Відповідача у спричиненні шкоди позивачу, з огляду на наступне.

За змістом позовних вимог, які є предметом розгляду у даному спорі, Позивач, як власник пошкодженого майна, який має статус юридичної особи, вимагає від Відповідача, який є відповідальним за стан означеної ділянки автодороги та також має статус юридичної особи, відшкодувати матеріальну шкоду.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, за загальним правилом, відсутність своєї вини має доводити особа, до якої пред'явлений позов про відшкодування шкоди.

Таким чином, саме на Відповідача, як юридичну особу, завданнями якого є утримання в належному стані означеної ділянки автодороги, покладено обов'язок доводити відсутність вини у не виконанні цих своїх зобов'язань.

Не складання органами Національної поліції в порушення розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, протоколу про адміністративне правопорушення за частиною четвертою статті 140 КУпАП відносно посадових осіб Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, на думку колегії суддів, не спростовує того факту, що пошкодження означеного автотранспортного засобу відбулося через наїзд в яму на смузі руху автомобільної дороги загального користування.

Відтак не притягнення до адміністративної відповідальності конкретної посадової особи Відповідача за частиною четвертою статті 140 КУпАП - за порушення правил, норм, і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, яке сталося через не направлення органами Національної поліції відповідного матеріалу до компетентного органу (до суду), за обставин доведеності в матеріалах справи причини пошкодження належного позивачеві автотранспортного засобу саме у зв'язку із потраплянням автомобіля в яму на смузі руху - не спростовує того факту, що пошкодження означеного автотранспортного засобу відбулося з вини Відповідача.

Доводи заявника апеляційної скарги стосовно покладення відповідальності за стан ділянки автомобільної дороги, на якій сталася ДТП на Третю особу - ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "ДАК", якому було доручено проведення ремонту відповідної ділянки на підставі договору № ЕУд-4 від 11.02.2017, колегія суддів до уваги не приймає, адже як убачається зі змісту наданих у справу доказів, обов'язок з проведення ремонту ділянки дороги М-04, 179 км.+, було покладено на виконавця дефектним актом на листопад 2017 року, який передано Третій особі лише 07.11.2017 року, тобто на наступний день після дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази, господарський суд дійшов до правильного висновку, що Позивачем доведено протиправність поведінки Відповідача, яка полягала у незабезпеченні ним належного утримання автомобільної дороги; доведено факт спричинення шкоди та існування причинного зв'язку між незадовільним станом дороги та спричиненою шкодою, а також вину відповідача, яка полягала в невжитті заходів щодо приведення до належного експлуатаційного стану дорожнього покриття, або позначення небезпечної ділянки відповідними дорожніми знаками, як-то передбачено законом, що свідчить про наявність повного складу правопорушення, необхідного для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди.

Отже, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача матеріальної шкоди в розмірі 347 839 грн. 82 коп. підставно визнано обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 у справі № 904/1695/18 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 у справі № 904/1695/18 - залишити без змін.

Судові витрати Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.12.2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік